Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 16.10.2022 року о 12 год. 30 хв. в м. Києві, приблизно 5,4 км від пр. Броварський в напрямку с. Погреби, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , який перед зміною напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечно і не скоїть небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи вліво, здійснив зіткнення з автомобілем Kia\~Magentis, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року у справі № 754/10136/22 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення ним пункту 10.1 Правил дорожнього руху. Постановою Київського апеляційного суду від 10.01.2023 року зазначена постанова Деснянського районного суду м. Києва залишена без змін. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ПАТ «СК «Українська страхова група». Позивач зазначає, що згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №26748 від 18.12.2022 року, зробленого на замовлення ПАТ СК «Українська страхова група», вартість відновлювального ремонту КТЗ Kia\~Magentis складає 86030,48 грн, але ПАТ «СК «УСГ» на підставі заяви позивача 08.02.2023 року було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 39803,71 грн (42885,50 грн вартість матеріального збитку ПДВ 20%). Позивач вказує, що зазначена сума страхового відшкодування на 46226,77 грн менша ніж розмір завданої йому матеріальної шкоди, а відтак зазначена сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Крім того, позивач зазначає, що крім матеріальних збитків йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних переживаннях і спогадах, тривозі, порушенні сну, емоційному напруженні та ін. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду разом із своїм представником адвокатом Малиновською В.А відповідної позовної заяви, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача відшкодування матеріальних збитків в розмірі 46226,77 грн, відшкодування моральної шкоди завданої наслідками ДТП в розмірі 20000 грн та судові витрати у вигляді судового збору і витрат на правничу допомогу у розмірі 7593,60 грн. 26.04.2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області (а.с.49-50) дана справа була передана за підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області. 07.07.2023 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області (а.с.56). 10.10.2023 року ухвалою суду (а.с.63-64) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати на адресу суду заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а також право подати відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам, зокрема відповідачу за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 06.10.2023 року № 03-17/3332 (а.с.62), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, разом із судовою повісткою і копіями позовної заяви та доданих до неї документів, тобто у відповідності до ч.4 ст. 129 та ч.2 ст. 190 ЦПК України, які були отримані ним у відповідності до положень пункту 4 ч.8 ст. 128 та пункту 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001390669 (а.с.83-84), яке 07.11.2023 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. Окрім того, суд додатково надіслав відповідачу ухвалу на адресу його фактичного місця проживання, зазначену у змісті позовної заяви (а.с.1) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, про що свідчить повідомлення № 0740303205423 про особисте вручення йому 06.11.2023 року рекомендованого поштового відправлення № 6600001391258 (а.с.82). У встановлений судом строк відповідач [PERSON] своїми процесуальними правами учасника справи не скористався, відзив на позовну заяву та заяву із запереченнями не подав. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, через свого представника адвоката Малиновську В.А., шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету останньої, про що свідчить відповідна довідка від 24.02.2025 року про доставку електронного документу. Представник позивача [PERSON] адвокат Малиновська В.А.,\~яка приймала\~участь в\~судовому засіданні\~у режимі\~відеоконференції поза\~межами приміщення\~суду з\~використанням власних\~технічних засобів,\~підтримала заявлений\~позов та\~просила його\~задовольнити з\~підстав зазначених\~в позовній\~заяві. При цьому, адвокат Малиновська В.А. зробила усну заяву про те, що протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у даній справі нею буде наданий суду остаточний розрахунок понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання йому поштою судової повістки за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 06.10.2023 року № 03-17/3332 (а.с.62), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, що в сукупності підтверджують відомості з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» разом з самим рекомендованим поштовим відправленням № 0610232669503 із судовою повісткою, яке 26.02.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим внаслідок відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу, згідно пунктів 1 і 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 16.10.2022 року о 12 год. 30 хв. в м. Києві, приблизно 5,4 км від пр. Броварський в напрямку с. Погреби, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , який перед зміною напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечно і не скоїть небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи вліво, здійснив зіткнення з автомобілем Kia\~Magentis, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням потерпілого водія [PERSON] 19.10.2022 року оцінювачем ФОП [PERSON] було здійснено огляд транспортного засобу Kia\~Magentis, реєстраційний номер [NUMBER] , зі складенням протоколу (акту) 26748 огляду колісного транспортного засобу, в якому зазначено перелік виявлених на ньому пошкоджень, про що свідчить копія відповідного протоколу (акту), яка додана до позовної заяви (а.с 21). Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року (а.с.8-10) відповідача [PERSON] , за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення № 754/10136/22, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.01.2023 року (а.с.12-16) та набрала законної сили 10.01.2023 року, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення ним пункту 10.1 Правил дорожнього руху. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини її вчинення, а також винуватість відповідача [PERSON] у цій ДТП, є доведеними обставинами і доказуванню в цій цивільній справі не підлягають. 17.12.2022 року ПАТ «СК «Українська страхова група», який був страховиком цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER] , було виконано ремонтну калькуляцію у страховій справі № ЦКЦВ-26748, копія якої додана до позовної заяви (а.с.22-24). У звіті №26748 (а.с.18) про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику Kia\~Magentis, реєстраційний номер [NUMBER] , складеному 18.12.2022 року оцінювачем ФОП [PERSON] з правовими підставами для його складення (а.с.19-20), було визначено ринкову вартість даного транспортного засобу на момент пошкодження в розмірі 266886,00 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ в розмірі 86030,48 грн, коефіцієнт фізичного зносу складників КТЗ був визначений у показник 0,70, а вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу складників в розмірі 42885,5 грн. Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу Kia\~Magentis, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого ТСЦ 8044 від 18.10.2019 (а.с.155). У зв`язку з чим позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група», який був страховиком цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER] , із заявою про страхове відшкодування, що вбачається зі змісту листа-відповіді останнього від 01.02.2023 року за вих. № ЦКЦВ-26748/3 (а.с.30). Водночас у своєму листі від 01.02.2023 року за вих. № ЦКЦВ-26748/3 (а.с.30) ПАТ «СК «Українська страхова група» роз`яснило позивачу [PERSON] , що йому буде сплачено страхове відшкодування в розмірі 39803,71 грн, тобто вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу складових коефіцієнт яких становить 70% складає 42885,5 грн з врахування ПДВ на запчастини. Згідно виписки по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.02.2023 року № QO72JTFE312EJM4R (а.с.31), 08.02.2023 року [PERSON] було перераховано 39803,71 грн. Нормативно-правове застосування Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних\~стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,\~встановлених частиною другою цієї статті. Висновки суду щодо позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків: Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вже\~було зазначено\~вищеПАТ «СК «Українська страхова група» сплатило позивачу [PERSON] , як потерпілому, страхове відшкодування, з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу коефіцієнт якого становив 0,7, в розмірі 39803,71 грн шляхом здійснення відповідного платежу. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ. Такий висновок зазначений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі №\~\~910/5001/17 та був застосований у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах № 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови\~від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.\~\~ Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), а також застосовані Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого\~2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). В пунктах 4.22, 4.36 і 4.42 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі №\~\~924/675/17 зазначено висновки за якими розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру\~\~виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Тому суд вважає обґрунтованим позов в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування матеріальних збитків в розмірі 46226,77 грн, як різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля в сумі 86030,48 грн та виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 39803,71 грн, яка становить розмір 46226,77 грн, тобто 86030,48 грн 39803,71 грн = 46226,77 грн. У зв`язку з чим суд вважає необхідним задовольнити дану частину позовних вимог. щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди: Відповідно до пункту 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналогічного правового висновку дотримується Верховний Суд (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) і Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 390/116/18 (провадження № 61-6481св 19). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою (висновок Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 127/12338/19). У змісті позовної заяви зазначено, що позивачу [PERSON] було задано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП, та розмір якої визначити важко, але при цьому відзначено, що останній переніс: - емоційні/моральні страждання; - негативний вплив на стан здоров`я; - порушення звичайного способу життя. Статтею 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положенням ч.2 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальний обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви. Однак, в обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди з підстав перенесення позивачем [PERSON] емоційного/морального страждання і негативного впливу на стан здоров`я суду не надано належних доказів таких обставин, а саме: - медичних документів, зокрема підтверджуючих звернення за допомогою до психолога; - висновку психологічної експертизи, згідно пунктів 1.2.6. розділу І і розділу VI Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, хоча пункт 6.6. зазначеної Інструкції передбачає можливість, під час проведення психологічної експертизи, вирішення питань: Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи (прізвище, ім`я та по батькові)? Якщо так, то чи завдані особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода)? Чи спричинені особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода) за умов ситуації (зазначаються умови ситуації), що досліджуються у справі? Якщо особі (прізвище, ім`я та по батькові) завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?; - тощо. Натомість суд вважає, що існування моральної шкоди у позивача [PERSON] з підстави порушення звичайного способу життя в результаті ДТП знаходить своє доказове підтвердження, оскільки на думку суду позбавлення останнього можливості використовувати належний йому транспортний засіб до його відновлення, а також потреба у вжитті активних дій щодо свого подальшого пересування, забезпечення проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, отримання страхового відшкодування і пред`явлення позову для стягнення не покритих страховим відшкодуванням витрат, за умов відсутності добровільності цього з боку винної особи відповідача [PERSON] , що в свою чергу об`єктивно та неминуче призвело до порушення звичайного способу життя позивача [PERSON] . Тому суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди на підставі зазначеного вище та засад розумності, виваженості і справедливості, а саме в розмірі 5000 грн. У зв`язку з чим позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. щодо розподілу судових витрат: Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При поданні до суду позовної заяви у даній справі позивач [PERSON] поніс витрати на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 1073,60 грн, що підтверджує квитанція № 0.0.2900805431.1 видана АТ КБ «ПриватБанк» 14.03.2023 року (а.с.7). У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 830,42 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 77,35 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 51226,77 х 100/66226,77). Також позивач [PERSON] поніс витрати\~на професійну правничу допомогу, попередній (орієнтовний) розрахунок яких був наведений у змісті позовної заяви на виконання вимог пункту 9 ч.3 ст. 175 ЦПК України (а.с.5-6). Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, представником позивача адвокатом Малиновською В.А. під час судового засідання, яке відбулось 21.03.2025 року, було зроблено усну заяву про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку з чим на підставі ст. 246 ЦПК України питання про судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, буде вирішуватись судом вже після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Outcome: partial