Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.11.2024 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 02.06.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №869, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 1211,20 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 02.06.2009 року між сторонами укладено шлюб, у якому народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Поступово відносини між ними почали погіршуватись, зникло взаєморозуміння, любов та повага. З вересня 2024 року вони проживають окремо та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, шлюб існує лише формально, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 01.01.2025 року відповідач подав суду відзив, у якому заперечив щодо позову з тих підстав, хоча шлюб між ними дійсно розпаявся, однак вони дійшли домовленості про подання спільної заяви про розірвання шлюбу, за заявою подружжя, яке має дітей, яку позивач порушила та самостійно подала позов. З цих підстав просив у позові відмовити та просив стягнути із відповідачки на його користь 4500 грн витрат на надання професійної правничої допомоги, на підтвердження чого подав суду ордер адвоката Гаталяка М.Я., договір від 21.12.2024 року та акт приймання-передачі від 31.12.22024 року. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Статтею 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 02.06.2009 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №869, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10) та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Також судом беззаперечно встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, сторони не підтримують сімейні відносини, подальше збереження шлюбу та примирення неможливе. Після наданого строку на примирення жодних доказів щодо таке відбулось сторонами не надано. При вирішенні позову суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Згідно із\~ст.\~263 ЦПК\~України судове\~рішення повинно\~ґрунтуватися на\~засадах верховенства\~права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У ч. 1 ст. 6 Конвенції прямо зазначено, що кожен має право на розгляд справи судом, встановленим законом. У контексті дотримання вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суду з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень «Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Із врахуванням наведеного суд зазначає, що хоча відповідач заперечує проти позову про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ним та позивачкою була усна домовленість про подання спільної заяви подружжя,\~яке має\~дітей про\~розірвання шлюбу.\~Однак суд\~зазначає,\~що згідно\~із п.\~1,\~3\~ч.\~4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Чинне законодавство (ст. 105 СК України) визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або позовом одного з них відповідно до статті 107 СК України). Водночас ст. 109 СК України не пов`язує вирішення спору про розірвання шлюбу із способом звернення до суду, а підстави для розірвання шлюбу чітко визначені у ст.ст. 109, 112 СК України. Враховуючи наведені позивачем мотиви звернення до суду із позовною заявою, те, що відповідач також визнає той факт, що шлюб між сторонами розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, після надання строку на примирення збереження шлюбу не відбулось, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позов підлягає до задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме понесені відповідачем витрати щодо надання йому правничої допомоги слід покласти на відповідача.

Outcome: approved