Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

У січні 2025 року до Шевченківського районного суду міста Києва від представника АТ «Перший український міжнародний банк» через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява АТ «Перший український міжнародний банк» (далі по тексту - позивач) до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка) про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у сумі 135 993,94 грн та витрат зі сплати судового збору. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка 08.12.2020 [PERSON] уклала з АТ «Перший український міжнародний банк» кредитний договір №2001759525801, за яким позичальнику видано кредит у сумі 30 024,00 грн. Окрім цього, 10.02.2022 між сторонами було укладено кредитний договір №1010435917, за яким Позичальнику надано кредит у сумі 70 000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.10.2024 склала: - По кредитному договору від 08.12.2020 № 2001759525801 - 40 126,87 грн., з яких: 27 292,33 грн. - заборгованість за кредитом; 12 834,54 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; - По кредитному договору від 10.02.2022 № 1010435917 - 95 867,07 грн., з яких: 70 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 18,87 грн. - заборгованість процентами; 25 848,20 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 31.10.2024 склала 135 993,94 грн, про стягнення якої представник позивача звернувся до суду з позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2025 року було відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача у позовній заяві зазначив, що просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу розглядати у його відсутність та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що стороною позивача не викладено заперечень щодо заочного розгляду справи, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.12.2020 [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою №2001759525801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно вказаної заяви на ім`я відповідачки відкрито поточний рахунок та надано кредитну картку миттєвого випуску з кредитним лімітом у 30 000,00 грн.. Відповідно до копії паспорту споживчого кредиту, відповідачці надано кредит у сумі 30 000,00 грн., строком на 12 місяців, процентна ставка фіксована - 47,88 % річних. Окрім цього, 10.02.2022 [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою №1010435917 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно даного договору відповідачці надається споживчий кредит в сумі 70 000,00 грн. строком на 24 місяці, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,22 %, розміром процентної ставки 0,01 % річних. До даного договору позивачем додано копію паспорту споживчого кредиту, копію витягу з Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє з 01.11.2021, копію письмової вимоги (Повідомлення), копію списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок заборгованості по кредитному договору, виписку про рух коштів. Факт видачі відповідачу кредитних коштів в сумі 70 000,00 грн. підтверджується наданою представниками АТ «ПУМБ» копією платіжної інструкції №TR.55878232.69420.25578 від 10.02.2022. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від від 08.12.2020 № 2001759525801 - 40 126,87 грн., з яких: 27 292,33 грн. - заборгованість за кредитом; 12 834,54 грн. - заборгованість за процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від 10.02.2022 № 1010435917 - 95 867,07 грн., з яких: 70 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 18,87 грн. - заборгованість за процентами; 25 848,20 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаних кредитних договорах станом на 31.10.2024 склала 135 993,94 грн. В частині заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості по сумі кредиту та заборгованості по процентам у розмірі 110 145,74 грн., слід зазначити таке. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Оскільки відповідачка допустила порушення строків повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку про стягнення в примусовому порядку з відповідачки [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 08.12.2020 № 2001759525801 - 40 126,87 грн., з яких: 27 292,33 грн. - заборгованість за кредитом; 12 834,54 грн. - заборгованість процентами, а також заборгованість за кредитним договором від 10.02.2022 № 1010435917 - 70 018,87 грн., з яких: 70 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 18,87 грн. - заборгованість процентами. В частині заявлених вимог про стягнення комісії, нарахованої позичальником за кредитним договором від 10.02.2022 № 1010435917 в сумі 25 848,20 грн., суд зазначає про таке. Відповідно до умов договору від 10.02.2022 № 1010435917, [PERSON] просила надати їй саме споживчий кредит на умовах, вказаних у договорі. Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу, що зі змісту договору від 10.02.2022 відповідач погодив розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,22% , у самому ж договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договору від 10.02.2022 про встановлення комісії є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості з комісії у розмірі 25 848,20 грн, є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи встановлені судом під час розгляду справи обставини, з огляду на викладені та застосовані судом норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені відповідними належними та достатніми доказами, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial