Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

08.10.2024 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що він являється власником транспортного засобу марки «Renault Fluence», д.н.з. [NUMBER] , 29.04.2024 близько 10 год 23 хв він, керуючи ТЗ їхав по вулиці Зарічанська, будинок 43 у м. Біла Церква Київської області, з незначною швидкістю - приблизно 20-30 км/год, оскільки на цій вулиці погане дорожнє покриття, проїжджаючи повз кущі, що знаходились біля дороги, побачив, що з вказаних кущів різко вискочив собака породи Ротвейлер, тому він одразу почав гальмувати та зупинив ТЗ. Однак, собака пробігаючи повз автомобіль самостійно вдарився у передній бампер автомобіля, пошкодивши його ошийником, який був з великими шипами. Собака породи Ротвейлер належить [PERSON] . Після того, як собака різко вибіг з кущів, вдарився в передній бампер його ТЗ, чим пошкодив його, побіг на подвір`я свого господаря через хвіртку, яка була відкрита. Він викликав на місце пригоди працівників поліції, які приїхавши склали на нього, [PERSON] , протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП Серії ОБ № 209690 від 29.04.2024. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 17.07.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Тобто, він не притягувався до адміністративної відповідальності. Проте, під час пригоди, його автомобіль зазнав механічних пошкоджень через те, що собака породи Ротвейлер пошкодив передній бампер його автомобіля своїм ошийником з шипами. Факт механічних пошкоджень автомобіля марки «Renault Fluence», д.н.з. [NUMBER] , був зафіксований працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові Білоцерківського міськрайонного суду від 17.07.2024. 29.04.2024 він звернувся до «Юридичної експертної компанії Баранкова» щодо оцінки вартості матеріального збитку за механічні пошкодження\~ ТЗ. Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 548/05-24, вартість відновлювального ремонту ТЗ складає 18 353,19 грн. Крім того, за виконання вказаної експертизи він сплатив 4700,00 грн. Він направляв відповідачу заяву-запрошення на взяття участі на проведення дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку ТЗ, в серпні 2024 року направив листа-звернення на адресу [PERSON] , з пропозицією вирішити даний конфлікт, а саме відшкодування вартості ремонтних робіт ТЗ, в досудовому порядку. Однак, відповідач не забрав листи з пошти,тому вони повернулися йому без вручення адресату. Крім цього, 02.05.2024 він звернувся до офіційного дилера Renault в Україні ТОВ «Європа плюс», щоб офіційний представник фірми склав свою вартість матеріальних збитків ТЗ марки «Renault Fluence», д.н.з. [NUMBER] , та відповідно до рахунку на оплату, № 0000000220 від 02.05.2024, вартість ремонту пошкодженого ТЗ становить 21445,00 грн. Він вважає, що шкода заподіяна його ТЗ має прямий причинно-наслідковий зв`язок з подією, що трапилась 29.04.2024\~ близько 10 год 23 хв, коли він керуючи автомобілем марки «Renault Fluence», д.н.з. [NUMBER] , їхав по вул. Зарічанська, 43 у м. Біла Церква Київської області, та побачив, що з кущів вискочив собака породи Ротвейлер, який належить [PERSON] , та вдарившись в передній бампер автомобіля, пошкодив його ошийником з шипами. Отже, відповідно до рахунку на оплату № 0000000220 від 02.05.2024, наданого офіційним дилером Renault в Україні ТОВ «Європа плюс, вартість матеріальних збитків ТЗ становить 21445 грн, має бути відшкодована відповідачем. Крім цього, він вважає, що має право на стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки він жодним чином не вибачився за скоєне його собакою, не захотів врегулювати спір в досудовому порядку. За цей час він неодноразово намагався поспілкуватись з відповідачем, проте йому це не вдавалось, він витратив свій час, кошти для встановлення вартості відновлювального ремонту ТЗ, що вплинуло на його душевний стан, психологічний неспокій через те, що він не може віднайти справедливість. Тому, вважає, що\~ має право на стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 21445,00 грн та моральну шкоду у розмірі\~ 10000,00 грн. 04.11.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 05.12.2024- 14:00 год. 05.12.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 30.01.2025 09:30 год, на підставі п. 1 ч.2 ст. 223 ЦПК України. 30.01.2025 справу було знято з розгляду, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі, а судове засідання перенесено на 05.03.2025 09:30 год. 05.03.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 31.03.2025 14:00 год, за клопотанням відповідача та реалізації сторонами права на подання заяв щодо спору. 13.03.2025 відповідач - [PERSON] подав до суду відзив на позов, обґрунтовуючи тим, що він не є належним відповідачем у справі. Він категорично стверджує, що собака породи Ротвейлер йому не належить. На підставі чого позивач зробив висновок, що дана собака належить йому незрозуміло. Доказів того, що дана собака належить саме йому позивач не надав. Про те, що дана собака належить не йому, позивачу достименно відомо виходячи з того, що він зазначив його місце проживання у позовній заяві: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ОБ №209690 від 29 квітня 2024 року, вказана ДТП сталася в [ADDRESS] . Це дві різні адреси та знаходяться на великій відстані одна від одної та на різних вулицях. Так, дійсно він був свідком даної ДТП і не більше. Однак, він не бачив, щоб автомобіль позивача зупинився, позивач рухався на великій швидкості і саме він збив собаку, а не собака вдарилася сама об машину. Як на доказ підтвердження вартості матеріального збитку, позивач посилається на висновки щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №58/05-24. Даний доказ не є допустимим доказом тому, що здобутий з порушенням норм процесуального права. Зокрема з даного висновку, на першому аркуші, вбачається, що підставою проведення оцінки є Договір №548/05-24 від 08 травня 2024 року, разом з цим, на цьому ж аркуші в графі дата оцінки зазначено - 29 квітня 2024 року. З даних позицій слідує, що оцінка проводилася раніше чим був укладений договір, як підставу проведення оцінки, тобто оцінка проводилася без належних на те підстав. Крім того даний висновок не містить даних про те, що він готувався саме для суду і експерт попереджений про відповідальність за надання неправдивих висновків. Тому, просив у задоволенні позову відмовити. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що собака, яка належить відповідачу, спричинила збитки його автомобілю. Він звертався до відповідача та його сина щодо вирішення питання мирним шляхом, однак вони відмовилися від врегулювання спору, а його письмові пропозиції відмовилися отримувати. [ADDRESS] являються одним домоволодінням. Представник позивача, адвокат Семянівська Ольга Олегівна, у судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що факт ДТП був зафіксований, наявна оцінка збитків нанесених ТЗ позивача, тому позов підлягає до задоволення. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що собака Ротвейлер йому не належить, в рамках адміністративного провадження він був лише свідком ДТП, про що його попросив позивач, задля фіксування факту ДТП та вирішення питання щодо відшкодування збитків страховою компанією. Позивач їхав на автомобілі і наїхав на чорну велику собаку. Претензій від позивача він не отримував, останній приходив до нього лише один раз для отримання даних. Дійсно, в нього на домоволодінні є дві маленькі собаки, однак породи Ротвейлер немає. Він проживає за адресою: [ADDRESS] , домоволодіння огороджено, вхід до нього з [ADDRESS] , город межує з іншим домоволодінням по [ADDRESS] , але це не будинок позивача. В його домоволодінні є два входи, один на дорогу, другий на сусідню забудову. Собака нібито вибігав з другого входу, можливо з вулиці Зарічанської. Під час розгляду адміністративної справи був у судовому засіданні та надав показання в якості свідка, які підтверджує. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія\~ 2), власником транспортного засобу марки «Renault Fluence», д.н.з. [NUMBER] , та між ним та СК Універсальна 30.09.2023 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № 217094387, згідно якого було застраховано автомобіль марки «Renault Fluence», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджено матеріалами справи (а.с.3-7). З постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року, яка набрала законної сили\~ 29.07.2024, у справі № 357/6522/24, провадження № 3/357/3330/24 (а.с.8-11), вбачається, що до суду була подана справа про адміністративне правопорушення з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 209690 від 29.04.2024, згідно якого 29.04.2024 о 10 год 23 хв в м. Біла Церква, вул. Зарічанська, 43, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Fluence», н.з. [NUMBER] , був неуважний, не вибрав безпечну швидкість руху при виникненні небезпеки, не вжив заходів аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого сталось зіткнення з собакою, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу (наїзд) на перешкоду. Таким чином [PERSON] порушив вимоги п.2.3б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , розпочате за ст.124 КУпАП було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення. Також, встановлено, відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у справі № 357/6522/24, провадження № 3/357/3330/24 був залучений в якості свідка та надавав показання у судовому засіданні по факту дорожнього транспортної події, яка відбулася 29.04.2024 о 10 год 23 хв у м. Біла Церква, вул. Зарічанська, 43, за участю водія [PERSON] , який керував транспортним засобом «Renault Fluence», н.з. [NUMBER] , та як вбачаться з постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року, суд критично оцінив надані у судовому засіданні пояснення свідка [PERSON] «оскільки останній фактично не бачив та не чув як рухався автомобіль «Renault Fluence», крім цього, з пояснень свідка слідує, що останній фактично не бачив моменту зіткнення автомобіля з собакою, а лише бачив, як собака відскочив від транспортного засобу». Також, суддя прийняв до уваги, що під час надання суду пояснень свідок плутався в своїх поясненнях. При цьому, [PERSON] вказував, що свідок [PERSON] не був очевидцем ДТП, а на місці події з`явився згодом, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8-11,49). З матеріалів справи (а.с.12-36) вбачається, що 08 травня 2024 року [PERSON] та\~ ФОП [PERSON] уклали договір про проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ марки «Renault Fluence», н.з. [NUMBER] . Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 548/05-24 від 30 травня 2024 року, вартість матеріального збитку на дату настання події 29 квітня 2024 року становить 14170,89 грн, вартість відновлювального ремонту становить 18353,19 грн, ринкова вартість КТЗ без урахування аварійних пошкоджень на дату настання події 29 квітня 2024 року становить 301465,50 грн, розмір втрат на проведення відновлювального ремонту КТЗ, з урахуванням зносу зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, на дату настання події 29 квітня 2024 року становить 13872,15 грн. За проведення вказаного дослідження, на підставі рахунку на оплату № 0000000220 від 02.05.2024, [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] кошти у розмірі 4700,00 грн ( а.с.37). Згідно рахунку на оплату № 0000000220 від 02.05.2024 (а.с.39), ФОП [PERSON] надав [PERSON] вказаний рахунок для здійснення оплати коштів у розмірі 21445,00 грн за придбання товару для КТЗ марки «Renault Fluence», н.з. [NUMBER] . З матеріалів справи (а.с.38,40-41) вбачається, що [PERSON] звертався до [PERSON] зі зверненням щодо відшкодування збитків, завданих КТЗ марки «Renault Fluence», н.з. [NUMBER] , його собакою породи Ротвейлер, та вказаний лист був повернутий позивачу без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням, речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З аналізу ст. 1166 ЦК України слідує, що завдавач шкоди має довести відсутність своєї вини, а потерпілий, у свою чергу, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, при цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У відповідності до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Cт. 1166 ЦК України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках недоговірних зобов`язань та містить правило поведінки про загальний делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проте особливість відповідальності за шкоду заподіяну тваринами полягає в тому, що суб`єктом відповідальності не може бути тварина. Варто зазначити, що ст. 180 ЦК України закріплює, що тварини є особливим об`єктом цивільних прав і на них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. До того ж, ст. 322 ЦК закріплено, що власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин, а шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує (ст.12 Закону). Таким чином, можна зробити висновок, що відповідальність за заподіяні збитки лежить саме на власнику/утримувачеві тварини. Аналогічною є думка Верховного Суду України у справі № 281/618/15-ц, який вказав, що відповідальність за шкоду, заподіяну твариною несе особа, яка її утримує, якщо вона не доведе, що шкоду заподіяно не з її вини. Верховний Суд у справі № 285/4411/18, зазначив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії такої особи були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок і вина зазначеної особи. У даному випадку, до суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів, що [PERSON] є власником собаки породи Ротвейлер, яка заподіяла шкоду позивачу, не надано доказів щодо неправомірності дій відповідача та наявність безпосереднього причинного зв`язку між шкодою та винною поведінкою відповідача. Так, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року встановлено відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим закрито провадження у справі, та даною постановою не встановлено обставин, на які посилається позивач на підтвердження позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 21445,00 грн не підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України). У ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. П. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. П. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У даному випадку, позивачем не надано до суду жодних доказів наявності\~ завданої моральної\~ шкоди, внаслідок протиправних\~ дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини останнього в її заподіянні, тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 10000,00 грн не підлягають до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed