Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

13.02.2025 року позивач [PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування заборони на відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що \~відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2025 р., позивач являється власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав на праві власності батьку позивача [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Новоодеською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 31..01.1987 р. за р. № 160, зареєстрованого Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області 11.02.1987 р. за р. № 3153. Під час реалізації позивачем своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, приватним нотаріусом позивачу було повідомлено про те, що відносно житлового будинку за адресою: [ADDRESS] накладена Новоодеською державною нотаріальною конторою заборона відчуження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3372565, на підставі повідомлення б/н, Ощадбанку від 13.03.1991 р., причина відсутності\~коду:\~архівний запис,архівний номер: 2282942NIKOLAEV17, Архівна дата: 13.04.2001, Дата виникнення: 13.03.1991, № реєстра: 165683-126, внутр. № Е5017Е2Е25F249307A2B, на доказ чого надається Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № 412419072 від 10.02.2025 року. При цьому, власником будинку зазначено [PERSON] , при тому, що прізвище батька позивача є [PERSON] , що, як вважає позивач, свідчить про те, що відомості у реєстр обтяжень були помилково внесені по аналогічному імені та по-батькові [PERSON] і стосувалися зовсім іншої особи, яка мала особисті дані, майже аналогічні батьку позивача. Будь-яких позик перед Ощадбанком покійний батько позивача не мав, будь-яких відкритих виконавчих проваджень на ім`я батька позивача немає, що підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 10.02.2025 року та довідкою Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області від 13.02.2025 р. за вих. № 20.6/2-4705. Позивач отримав усну відмову в Новоодеській державній нотаріальній конторі про відмову здійснити будь-які дії щодо запису про накладення обтяження у вигляді заборони у зв`язку з тим, що вказане обтяження стосується зовсім іншої особи. Тому, позивач, не маючи ніякого відношення до накладеного арешту, змушений звернутись до суду із цим позовом про скасування накладеного арешту на його власність, оскільки наявність вказаного обтяження перешкоджає здійснювати йому право власності на це майно. Тому, посилаючись на викладене, просить суд про зняття такої заборони відчуження з нерухомого майна та про виключення відомості про вказаний запис з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та покладення судових витрат на рахунок позивача. У свою чергу представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечується. Так, вказується, що АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем, оскільки заборона відчуження нерухомого майна стосується іншого його власника, який і повинен бути відповідачем, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження існування кредитних або інших правовідносин як між відповідачем та позивачем, так і між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , які б могли бути підставою для обтяження нерухомого майна. Позивач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив про здійснення розгляду справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, відзиву на позовну заяву і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був батьком позивача. Позивач успадкував після смерті батька нерухоме майно, а саме житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.01.2025 року, виданий приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В., зареєстрованим в реєстрі за № 210. Долученими до матеріалів справи доказами підтверджено, що спадкодавець [PERSON] був власником вищевказаного житлового будинку. Згідно відомостей Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 3372565, зареєстровано 23.06.2006 року 11:24:18 за № 3372565 реєстратором: Новоодеська державна нотаріальна контора, 56602, Миколаївська область, Миколаївський район, м. Нова Одеса, вул. Центральна, 177, (05167) 2-14-81; info@no.mk.notary.gov.ua, на підставі повідомлення б/н Ощадбанку від 13.03.1991 р., об`єкт обтяження : будинок, состав: ціле, «состояние»: добудоване, статус : жиле, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , архівний номер: 2282942NIKOLAEV17, Архівна дата: 13.04.2001, Дата виникнення: 13.03.1991, № реєстра: 165683-126, внутр. № Е5017Е2Е25F249307A2B. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 10.02.2025 р., за вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі боржників ПІБ боржника [PERSON] , інформація відсутня. Листом від 13.02.2025 р. за вих. № 20.6/2-4705 Новоодеський ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив про те, що під час здійснення перевірки журналів вхідної та вихідної кореспонденції, Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі документи, боржником у яких є [PERSON] , на виконання до відділу не надходили та станом на 13.02.2025 р. не перебувають. Щодо позицій представника відповідача про те, що АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" є неналежним відповідачем, суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 Постанови Верховної Ради України від 20.03.1991 р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк», Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальним центрами, усіма активами, пасивами. Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 року за №2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 року за №4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) - постанова Вищого господарського суду України від 29.09.2009 року у справі №2/112. Крім того, пряма вказівка на безпосереднє правонаступництво банківських установ міститься в постановах Кабінету Міністрів України від 09.01.2008 року №1 «Про виплату в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР», від 23.04.2012 року №346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» (пункти 1). Із статуту Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, зареєстрованого НБУ 31 грудня 1991 року відомо, що Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України (Ощадбанк України), створений відповідно до Закону України від 20 березня 1991 року «Про банки та банківську діяльність» і входить в банківську систему України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.05.1999\~року за\~№ 876\~"Про\~деякі питання\~управління Державним\~спеціалізованим комерційним\~ощадним банком\~України" на виконання розпорядження Президента України від 20.05.1999 року №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України". Установлено, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. 02 червня 2011 року внесено зміни до Статуту Банку, якими слово «відкрите» змінено на «публічне». Постановою КМУ\~від 5\~червня 2019\~р.\~№ 568\~«Питання акціонерного\~товариства Державний\~ощадний банк\~України» затверджено статут такого банку, згідно якого цей банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31 грудня 1991 р. за № 4. З вищенаведеного слідує, що як з моменту створення системи Ощадбанків так і до сьогоднішнього часу такі відносяться до державних банків, а відповідач є правонаступником відповідного банку України, який видав позику та в інтересах якого накладено заборону. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41\~Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391\~ЦК України власник\~майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16\~ЦК України, способом\~захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26 цс 13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Суд звертає увагу на те, що правова природа у забороні відчуження майна полягає у реальному забезпеченні зобов`язання, тоді як в дійсній справі відсутні відомості про те, що зобов`язання щодо наданої позики державним ощадним банком продовжує діяти зі спливом вже більше 25 років з моменту надання такої позики. Також суд враховує відсутність відомостей про здійснення будь-яких виконавчих дій щодо відповідних боргових зобов`язань чи інших дій, які б були направлені на забезпечення погашення боргу чи навіть наявності будь-якого боргу покійного [PERSON] , що свідчить про те, що наявна спірна заборона не виконує свою основну роль й не направлена на реальне забезпечення зобов`язання. Оскільки судом не встановлено наявності на даний момент відповідного зобов`язання щодо позики наданої спадкодавцю [PERSON] в забезпечення виконання чого було накладено заборону відчуження на нерухоме майно, а також суб`єкт, в інтересах якого зареєстровані заборони на відчуження, не здійснював протягом більше ніж 25 років будь-яких дій, направлених на стягнення боргу і відповідачем у своєму відзиві заявлено про відсутність перед ним боргу зі сторони позивача, відповідач фактично визнає відсутність матеріальної претензії до позивача, яка слугувала б підставою накладення такого обтяження, а позивач є на даний момент спадкоємцем майна щодо якого накладена заборона, наявна заборона відчуження не направлена на реальне забезпечення зобов`язання, тому існування такого обтяження на думку суду є суттєвим втручанням у здійснення позивачем його права на спадкування на нерухоме майно розпорядження ним. Вищезазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду , викладеною у постанові від 28.10.2020 року у справі №446/1366/18. З огляду на те, що по справі на цей час відсутні жодні докази на підтвердження доцільності й необхідності продовження дії обтяження зазначеного вище нерухомого майна, що як наслідок впливає на можливість позивача повноцінно реалізувати свої права як власника майна, і як вбачається, зобов`язання стосується іншої особи, а не спадкодавця, який був власником нерухомого майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна. При цьому суд враховує, що у справі відсутні жодні відомості на підтвердження того, що внаслідок скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна будуть порушені права інших осіб. На підставі викладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки заборгованості перед відповідачем не встановлено. Безпідставна заборона відчуження вищевказаного житлового будинку обмежує права позивача на володіння спадковим майном, а тому таке право підлягає захисту шляхом зняття заборону відчуження нерухомого майна, накладеного на підставі повідомлення б/н Ощадбанку від 13.03.1991 р., об`єкт обтяження : будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус : жиле, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , архівний номер: 2282942NIKOLAEV17, причина відсутності коду: архівний запис, Архівна дата: 13.04.2001, Дата виникнення: 13.03.1991, № реєстра: 165683-126, внутр. № Е5017Е2Е25F249307A2B, вилучивши відповідний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачці на праві приватної власності, порушує її права та законні інтереси, оскільки існування вказаних обтяжень нерухомого майна позбавляє можливості власнику вільно розпоряджатися належним їй майном, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на нього судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у сумі 1211,20 грн., ухвалює покласти на позивача, за її клопотанням про це.

Outcome: approved