Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 13 липня 2019 року сторони уклали шлюб, від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина від народження проживає разом з матір`ю. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, спільна дитина проживає з матір`ю, дитина має інвалідність, не здатна до самообслуговування та потребує допомоги, вихованням та доглядом за дитиною займається мати дитини. У свою чергу, батько дитини самоусунувся від догляду за дитиною та її утримання. Відповідач має високий дохід, але відмовляється від фінансування обов`язкових потреб дитини, у тому числі від коригуючи занять дитини та певному раціоні харчування. Також позивач зазначає, що за фактом нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу внесено відповідні відомості до ЄРДР 01 вересня 2024 року, крім того, 11 вересня 2024 року відповідач наносив удари позивачу, зазначене насильство бачила дитина. Наразі позивач самостійно здійснює фінансове забезпечення дитини, возить дитину на заняття, до лікарів та фахівців (Т.1 а.с.3-165). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження (Т.1 а.с.167). 05.11.2024 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що через відсутність взаєморозуміння та постійні сварки відповідач прийняв рішення проживати окремо та про подальше розірвання шлюбу. Від початку окремого проживання сторін, відповідач задля фінансового забезпечення дитини перераховує грошові кошти, купляє одяг, оплачує послуги тренерів та лікарів, також цікавиться станом здоров`я дитини. Також представник зазначає про неврівноважену поведінку позивача під час зустрічей з відповідачем (Т.2 а.с.1-114). 19.11.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що відповідачем не наведено жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини. Також зазначає, що відповідач часто самостійно відмовляється від зустрічей з дитиною в його дні та не попереджає про це позивача заздалегідь. Зауважує, що матеріальний аспект не підтверджує виконання батьком дитини своїх батьківських обов`язків, а надані відповідачем кошти на утримання дитини позивач випрошує. Крім того, дитина з діагнозом потребує особливого догляду та пристосування до певних умов, будь-яка зміна способу життя дитини призводить до певних стресів, саме позивач знає який догляд потрібен дитині відповідного віку (Т.2 а.с.120-189). 10.12.2024 до суду надійшли заперечення, у яких представник відповідача не погоджується з наведеними представником позивача поясненнями і аргументами й вважає, що вони не спростовують заперечення, наведені відповідачем (Т.2 а.с.220-260). 24.12.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів (Т.3 а.с.3-27). 03.01.2025 та 16.01.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування (Т.3 а.с.28-30, 45-48, 49-51). 15.01.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів (Т.3 а.с.31-43). 24.01.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів (Т.3 а.с.52-67). 29.01.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів (Т.3 а.с.69-101). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик та допит свідків, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі та закрито підготовче судове засідання (Т.3 а.с.102-105). У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити та визначити місце проживання дитини із матір`ю. Позивач підтримала свого представника, просила позов задовольнити та визначити місце проживання доньки з нею. Додатково акцентувала увагу, що наразі самостійно здійснює догляд за дитиною, фінансово забезпечує її та дбає про розвиток, також відвідує відповідних спеціалістів. Крім того, наголосила, що донька реагує навіть на найменший подразник та починає нервувати, відтак тільки матір може забезпечити емоційне та фізичне здоров`я дитини. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні підтримав свого представника. В той же час, повідомив про те, що позивач дуже хороша матір і дійсно дбає про доньку, відповідач це визнає. Позивач зі своєї сторони додала, що відповідач теж, на її думку, гарний батько, проте їй і доньці хотілося б щось відповідач більше уваги приділяв дитині. Зауважила, що донька дуже радіє зустрічам з батьком, відповідно нервує, коли батько її залишає. Донька не розуміє, чому тато та мати проживають не з нею і позивач бачить як дитині важко це сприймати. Наголошує, що для психоемоційного стану дитини краще, щоб батько знаходив час для тривалішого спілкування з донькою. Третя особа у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , 13 липня 2019 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Т.1 а.с.29). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (Т.1 а.с.28). Відповідно до копії характеристики ТОВ «СЕВЕН СІ АЙ» від 18 вересня 2024 року, [PERSON] зарекомендувала себе як професіонал, відданий своїй справі. Завдяки особистим якостім [PERSON] таким як організованість у всіх процесах, оперативність реагування, відповідальність, [PERSON] показала найвищі результати. У вирішенні будь-яких питань [PERSON] демонструє людяність та порядність, завжди націлена на результат, не створює конфліктів з колегами, має навички розв`язання складних ситуацій (Т.1 а.с.138). Відповідно до копії характеристики директора ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» від 10 вересня 2024 року №АТМ-20240910-1, [PERSON] проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Управляючою компанією характеризується як організована, дисциплінована та відповідальна особа. В порушенні громадського порядку помічена не була. Скарг до Управляючої компанії від сусідів на вказану особу не надходило (Т.1 а.с.59). [PERSON] наразі є ФОП (Т.1 а.с.149-152). Згідно з копією довідки КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» №502018 від 11 вересня 2024 року, [PERSON] за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (Т.1 а.с.62). Відповідно до копії консультаційного висновку спеціаліста від 19 вересня 2024 року лікаря-психіатра [PERSON] , [PERSON] на момент огляду даних за наявність психічної патології не виявлено (Т.1 а.с.139). Дитині [PERSON] встановлено діагнози: дитячий аутизм, загальне недорозвинення мовлення І рівня, та має статус «дитина-інвалід» (Т.1 а.с.66-67). [PERSON] видано довідку від 11 вересня 2024 року про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №1109-10 (Т.1 а.с.64). Згідно з копією довідки ТОВ «ІСІДА-IVF», дитина [PERSON] зростала та розвивалась згідно віку. З червня 2023 року проявились вперше аутичстичні симптоми. Мати дитини [PERSON] на планові та позапланові візити, викликані вірусними захворюваннями та загостреннями алергічної реакції дитини завжди з`являлась разом з дитиною та підтримувала, підтримує по сьогодні регулярний зв`язок з лікарем (Т.1 а.с.65). Відповідно до копії характеристики нейропсихолога [PERSON] на [PERSON] від 11 вересня 2024 року, нейрокорекційні заняття [PERSON] відвідувала системно. За період корекції у Віри відзначаються значні зміни, а саме покращилась емоційно-вольова та комунікативна сфери, Віра може зачекати, показати вказівним жестом, що вона хоче, може виконати завдання за інструкцією. З питань виконання домашнього завдання та програми нейрокорекції комунікація ведеться з мамою (Т.1 а.с.56). Відповідно до копії характеристики АВА-терапевта [PERSON] на [PERSON] від 10 вересня 2024 року, поведінкове втручання здійснювалось в межах кабінетної системи 1:1 з фахівцем, а також мамою в домашніх умовах (в рутинах) за рекомендаціями фахівця. На сьогоднішній день фіксується значний динамічний прогрес дитини в розвитку та адаптації. Заняття відвідуються систематично та послідовно, дитину на заняття супроводжує мама [PERSON] . Тато дитини [PERSON] мав дві спільні з [PERSON] онлайн консультації з АВА-терапевтом, а також одну телефонну розмову (Т.1 а.с.57). Відповідно до копії характеристики логопеда-дефектолога [PERSON] на [PERSON] від 10 вересня 2024 року, після діагностики був складений та погоджений з мамою індивідуальний корекційний маршрут, час та заняття. Було визначено, що [PERSON] необхідні заняття з дефектологом для розвитку когнітивних процесів та вищих психічних функцій, з нейропсихологом для покращення роботи сенсорної та моторної систем, відчуття власного тіла, зменшення самостимуляцій, сенсорного насичення та з поведінковим терапевтом задля розвитку комунікації, поведінки, покращення поведінки, зменшення протестних та маніпулятивних реакцій. Питаннями формування графіку та забезпечення відвідування [PERSON] занять займається мама (Т.1 а.с.58). Згідно із висновком органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 18 грудня 2024 року про визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (Т.3 а.с.46, 50). Крім того, у висновку зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації 18 грудня 2024 року був присутній батько дитини [PERSON] , який повідомив, що не проти щоб його донька [PERSON] проживала разом з матір`ю [PERSON] . Так, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною 1 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до п.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення п.1 ст.3, ст.9 Конвенції, ч.ч.2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, а також те, судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, відтак суд вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітні діти можуть бути розлучені зі своєю матір`ю. Також суд враховує стан здоров`я дитини, а саме те, що малолітня [PERSON] є дитиною з інвалідністю, матеріали справи підтверджують те, що мати (позивач у справі) дбає про розвиток дитини, у тому числі відвідує з донькою лікарів, фахівців, секції, водить на розвиваючі заняття, а також фінансово забезпечує дитину. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Суд звертає увагу на положення ч.1 ст.178 ЦПК України, відповідно до якої у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У той же час, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ч.1 ст.193 ЦПК України). Так, у відзиві представник відповідача ставить вимогу про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком (відповідачем по справі), однак зустрічний позов не заявляє. Крім того, на питання головуючого у судовому засіданні представник відповідача повідомила, що зустрічний позов не заявляли та заявляти не будуть, відтак дана вимога, яка викладена у відзиві, судом не розглядається. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини. Додатково суд звертає увагу щодо наданих представниками сторін роздруківок з месенджерів, із долучених до матеріалів справи копій скрін-шотів переписки, з таких неможливо встановити між якими абонентами та і взагалі в якому додатку відбувалась переписка, адже жодні імена таких відсутні, як і відсутні відомості про номери телефонів абонентів, та самого додатку, а відтак і зміст такої переписки судом не аналізується ані окремо, ані у сукупності із іншими наявними у справі доказами. Необхідно звернути увагу на постанову КГС ВС від 14 грудня 2023 року у справі №910/3263/23, відповідно до якої роздруківки знімків екранів комп`ютера є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом. Крім того, представник відповідач долучає DVD-диск, який містить відеозаписи. З наданих відеозаписів не вбачається безпосереднє відношення сторін до дитини, оскільки на відео зафіксовано виключно взаємодія між позивачем та відповідачем. Відтак, наданий відеозапис не має відношення до предмету позову. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved