Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Представник ТзОВ «ФК Еліт Фінанс» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32729,58 грн., судовий збір в розмірі 3028 грн, та витрати на правову допомогу в розмірі 9200 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19.01.2018 між АТ АЛЬФА-БАНК та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Вказує, що банк виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Зазначає, що через невиконання відповідачем умов договору у нього утворилася заборгованість, яка станом на 20.12.2021 становить 32729,58 грн. 20.12.2021 між АТ АЛЬФА-БАНК та позивачем було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Зазначає, що всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній припинив повертати наданий йому кредит. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, надає згоду на прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі, оскільки призваний на військову службу в ЗСУ до військової частини [NUMBER] , яка знаходиться в зоні бойових дій. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи думку представника позивача, який не заперечував\~ проти\~ ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача\~ та ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Частиною першою статті 251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Така правова позиція узгоджується із постановою КЦС ВС від 21.12.2022 у справі № 456/2541/19. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»(із змінами), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102/ІХ «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» по всій території України запроваджений воєнний стан. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи». В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) вказано, що: «Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява про зупинення провадження є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан». Відповідачем в якості доказу перебування його у складі ЗСУ надано довідку №2900/кп від 23.03.2025 року, видану військовою частиною [NUMBER] , з якої вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині [NUMBER] . Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, зокрема що він перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, які переведені на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій. Аналогічний висновок викладений в ухвалах КЦС в складі Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 753/19628/17, від 17 січня 2023 року в справі № 501/1699/17, від 29 березня 2023 року в справі №756/3462/20. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання про зупинення провадження є необґрунтованою, подане з метою затягування судового розгляду, а тому до задоволення не підлягає. Оскільки, відповідач [PERSON] - 28.01.2025 особисто отримав копію позовної заяви з додатками і копію ухвали про відкриття провадження у справі, та своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, і буль яких заперечень щодо позову не подав, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття рішення, то суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача. Судом встановлено, що 19 січня 2018 року відповідач [PERSON] підписав оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії АТ «Альфа-Банк» (а.с.6). В оферті зазначено, що відповідач підписанням оферти підтверджує, що попередньо ознайомився у письмовій формі зі всією інформацією необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. 19 січня 2018 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, згідно з яким сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено: максимальну суму кредиту 200 000,00 грн, мету отримання кредиту споживчі цілі, спосіб надання кредиту безготівковим шляхом, строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов Договору, процентну ставку 26 % річних, тип процентної ставки фіксована (а.с.6 зворот). Із змісту оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка датована 19 січня 2018 року і підписана відповідачем, вбачається, що вона містить наступну інформацію: - тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, найменування продукту: «Максимум-готівка»; мета кредиту - для особистих потреб; - пропозицію клієнта до банку відкрити йому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та прохання повідомити реквізити рахунку і випустити міжнародну платіжну карту «MC DEBIT WORLD» строком дії 3 роки з моменту випуску; - ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн, процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою 26 % річних, тип процентної ставки фіксована; - обов`язковий мінімальний платіж - 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн, при цьому клієнт пропонує Банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору. Відповідач [PERSON] своїм підписом засвідчив, що 19 січня 2018 року отримав акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відтак сторонами погоджено усі істотні умови договору, зокрема умови кредитування та розмір процентів за користування кредитними коштами. Надана позивачем виписка по рахунку відповідача [PERSON] за період з 19 січня 2018 року по 20 грудня 2021 року, яка є первинним документом, підтверджує, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору (а.с.17-22). Судом встановлено, що 20 грудня 2021 року АТ «Альфа-банк» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (Фактор) уклали договір факторингу №4, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників, за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору (а.с.9-13). Згідно виписки з додатку до договору до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року АТ «Альфа-банк» передало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до [PERSON] за договором від 19 січня 2018 року в сумі 32729,58 грн (а.с.16). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19 січня 2018 року станом на 20 грудня 2021 року заборгованість відповідача [PERSON] за даним кредитним договором складає 32729,58 грн. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України). Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ст.598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З графи 9 розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19 січня 2018 року убачається, що відповідачем сплачувалася комісія за РКО. Оскільки, ні оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, ні паспорт споживчого кредиту не містять домовленості сторін про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування, а тому суд вважає, що відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті комісії, а 23713,84 грн., сплаченої комісії за РКО підлягають зарахуванню на погашення заборгованості за договором від 19 січня 2018 року. Враховуючи, що доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів та контррозрахунку суми заборгованості, відповідачем суду не надано, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 9015,74 грн. (32729,58 -23713,84) заборгованості за кредитним договором. Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином. Відповідно до договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024, акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, платіжної інструкції №4919 від 01.10.2024, встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 9200,00 грн (а.с.24-28). Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: approved