Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком. За період спільного проживання останній неодноразово влаштовував конфлікти під час яких ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, підіймав руку в присутності неповнолітньої доньки. Відносно колишнього чоловіка за останній рік було складено 3 протоколи про адміністративне правопорушення. З урахуванням викладеного заявник просить: видати обмежувальний припис, яким визначити наступні обмеження: - Заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати осіб, розшукувати постраждалу особу. Якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Після надходження та реєстрації зазначеної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2025 року заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в судове засідання. Заявник звернулась на адресу суду з заявою щодо можливості розгляду справи за її відсутності, в якій зазначила, що заяву просить задовольнити та видати обмежувальний припис. Заінтересована особа: [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлений шляхом направлення смс-повідомлення та шляхом розміщення оголошення в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, до суду не з`явився, не повідомив про причини не явки. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши заяву, проаналізувавши надані заявником докази на підтвердження заявлених вимог, в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальними Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей закон визначає організаційно-правові засади запобігання домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» визначено, що насильство за ознакою статі - діяння, спрямовані проти осіб через їхню стать, або поширені в суспільстві звичаї чи традиції (стереотипні уявлення про соціальні функції (становище, обов`язки тощо) жінок і чоловіків), або діяння, що стосуються переважно осіб певної статі чи зачіпають їх непропорційно, які завдають фізичної, сексуальної, психологічної або економічної шкоди чи страждань, включаючи погрози таких дій, у публічному або приватному житті. Згідно ст. 21-5 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», постраждала особа або її представник, а в разі вчинення насильства за ознакою статі стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, насильства за ознакою статі, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталась до органів поліції з приводу прийняття мір до її колишнього чоловіка, який її переслідує, погрожує та за місцем її проживання вчиняє щодо неї фізичне насильство. Судом встановлено, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.02.2025 року (справа № 523/2098/25) [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340,00 грн. в дохід держави. За вказаною постановою встановлено, що 19.01.2025 року близько 23:30 год [PERSON] , перебуваючи в нетверезому стані за адресою: [ADDRESS] , влаштував конфлікт, в ході якого нецензурно висловлювався на адресу колишньої дружини [PERSON] поводив себе агресивно, погрожував фізичною розправою, тому його дії було кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. За вказаними обставинами працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №614535 від 30.01.2025 року. Також, 14.02.2025 року (справа № 523/2099/2025) Суворовським районним судом м. Одеси винесено постанову якою, [PERSON] , [INFO] , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340,00 грн. в дохід держави. Відповідно до даної постанови судом було встановлено, що 17.01.2025 року близько 02:30 год [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , влаштував конфлікт, в ході якого нецензурно висловлювався на адресу колишньої дружини [PERSON] поводив себе агресивно, погрожував фізичною розправою, тому його дії було кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. За вказаними обставинами працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №614536 від 30.01.2025 року. Крім іншого, 14.02.2025 року (справа № 523/2100/25) Суворовським районним судом м. Одеси винесено постанову якою, [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340,00 грн. в дохід держави. Відповідно до даної постанови судом було встановлено, що 16.01.2025 року близько 23:00 год [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , влаштував конфлікт, в ході якого нецензурно висловлювався на адресу колишньої дружини [PERSON] поводив себе агресивно, погрожував фізичною розправою, , тому його дії було кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. За вказаними обставинами працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №614537 від 30.01.2025 року. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч 4 ст. 82 ЦПК України). Отже, з досліджених постанов судом встановлено, що протягом лютого 2025 року відповідач тричі притягувався до адміністративної відповідальності, за вчинення домашнього насильства. Також, згідно ЄРДР встановлено, що 07.03.2025 року зареєстрована заява [PERSON] про повідомлення про вчинення домашнього насильства (а.с.19). Також, [PERSON] надано копію позову про розірвання шлюбу, згідно якого встановлено, що причиною розірвання шлюбу позивач зазначила, зловживання спиртними напоями, конфлікти та сварки з боку її колишнього чоловіка. Згідно характеристики складеної на ім`я [PERSON] , [INFO] , за підписом ДОП СП відділення поліції № 2 Одеського РУА № 1 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції В. Сафоновою встановлено, що [PERSON] не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, з сусідами відносини не підтримує, був помічений у вживання наркотичних засобів. При перевірці ІПНП «Цунамі» було встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173 -2 ч. 1 КУпАП. Перебувв на обліку у ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області як «Кривдник». Зловживає алкогольними напоями, порушує громадський порядок (а.с.30). Отже, судом встановлено, що заявниця неодноразово зверталась до органів поліції з питання прийняття мір до колишнього чоловіка, який вчиняє відносно неї домашнє насильство. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суд встановлює, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та дає їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів, щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п. 7, 9 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що [PERSON] вчиняє відносно заявника домашнє насильство, погрожує застосувати фізичну силу, а відтак у суду є підстави застосувати положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. При цьому, слід зазначити, що згідно з положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та дослідженні докази, суд дійшов висновку, що доводи заявниці знайшли своє підтвердження в ході розгляду заяви, а тому заяву слід задовольнити і з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявниці, суд вважає необхідним вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , оскільки [PERSON] , як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Беручи до уваги факти встановлені під час розгляду справи, суд зважає на високий рівень вірогідності продовження чи триваючого вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Суд погоджується із доводами викладеними в заяві, та вважає, що наведені у заяві обмеження, як вид обмежувального припису будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист заявника від кривдника.

Outcome: approved