Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

07 серпня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] (далі Квартира-1). В обґрунтування позову зазначено, що Квартира-1 не приватизована і не є приватною власністю позивача [PERSON] . Дозвіл заселитися в квартиру державного житлового фонду 10 лютого 1970 року отримав батько позивача [PERSON] . Позивач з народження проживає в Квартирі-1, та після смерті батька, також залишилась проживати в цій квартирі. У Квартирі-1 зареєстровані позивач, її чоловік, також зареєстрована відповідач: донька позивача [PERSON] . Відповідач в Квартирі-1 з 10 березня 2014 року не проживає, лише рахується зареєстрованою, вона не сплачує комунальні послуги, її речі в Квартирі-1 відсутні. Відповідач має інше житло, де проживає, але в добровільному порядку не змінила місце реєстрації. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права на отримання субсидії. 30 вересня 2024 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованими листом з повідомленням на адресу її зареєстрованого місця проживання. (а.с. 24) Станом на 18 березня 2025 року відзив на позов та заперечення від відповідача до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із фотокопії довідки, виданої 02 серпня 2024 року «ЖЕД-1»житлово-експлуатаційна дільниця №1, вбачається, що позивач [PERSON] , її чоловік [PERSON] та відповідач: [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14) Із фотокопії акта від 02 серпня 2024 року за №56, вбачається, що сусіди своїми підписами підтверджують факт не проживання в Квартирі-1 відповідача [PERSON] , з 10.03.2014.\~ (а.с.15) Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. У статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 71 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Згідно із статтею 63 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до статті 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статтті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки до суду будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову відповідачем не надано, враховуючи наведені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. З врахуванням того, що позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved