Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

23.12.2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Енергодарської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності, в якій просять визнати за позивачами право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12.05.1994 року позивачі отримали свідоцтво №1900 про право спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначене свідоцтво про право власності було зареєстроване 13.06.1994 року Енергодарським бюро технічної інвентаризації за номером 52 в реєстраційний книзі №1. Також, позивачі отримали технічний паспорт на вказану квартиру. Свідоцтво про право спільної власності на квартиру від 12.05.1994 року містить проставлений штам БТІ, тому відповідно реєстрація вказаної квартири була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент спірних правовідносин. 15.08.2024 року представник позивачів за довіреністю, [PERSON] подав через Центр надання адміністративних послуг до державного реєстратора Запорізької міської ради заяву про державну реєстрацію прав відносно позивачів на належну їм квартиру, оригінал свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12.05.1994 року, оригінал технічного паспорту. Проте рішенням державного реєстратора №75303824 від 30.09.2024 року їм було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що відсутня інформація про проведення реєстрації у електронних та паперових носіях та неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 було визначено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до якого Енергодарська міська територіальна громада Запорізької області визнано тимчасово окупованою територією України із 04.03.2022 року. Зазначені обставини виключають можливість підтвердження реєстрації права власності в БТІ через окупацію населеного пункту. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На теперішній час позивачі є власниками вказаної квартири, але не можуть належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з відсутністю відомостей про їх право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та об`єктивною неможливістю внести вказані відомості до реєстру. При цьому позивачі позбавлені іншого способу, окрім звернення до суду, для відновлення свого порушеного права. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, надав суду для огляду оригінали свідоцтва про право власності № [NUMBER] та технічного паспорту. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив не надав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12.05.1994 року, виданого ВП «Запорізька АЕС», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . На зворотному боці вказаної копії свідоцтва міститься реєстраційний напис, що квартира [ADDRESS] зареєстрована в Енергодарському бюро технічної інвентаризації на праві спільної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , , здійснено запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №52. Також, позивачами надано копію технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 13.06.1994 року. Оригінали вказаних правовстановлюючих документів були оглянуті судом безпосередньо у судовому засіданні. Згідно копії ордеру на житлове приміщення №6807 від 19.02.1987 року [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї з трьох осіб. Відповідно до копії договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, [PERSON] уклав договір 12.05.1994 року з ВП «Запорізька АЕС» на обслуговування квартири [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2024 року, за параметрами запиту: [ADDRESS] інформація у реєстрах відсутня. Відповідно до копії рішення про зупинення розгляду заяви, №74649114 від 11.04.2024 року державним реєстратором Бачуриним О. Ю. зупинено розгляд заяви до усунення обставин та надання документів заявником: неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством поряду до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством поряду до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи в разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим законом, та/або у разі. якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчинення такої дії. Відповідно до копії рішення №75303824 від 30.09.2024 року державним реєстратором Бачуриним О. Ю. було відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Позивачі мають свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 12.05.1994 року, проте реєстрація права власності відбулася в Енергодарському бюро технічної інвентаризації, відповідно до чинного на час реєстрації законодавства, та відповідно відсутня інформація в Державному реєстрі речових на нерухоме майно, який станом на день реєстрації прав не існував. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачами право власності набуте у 1994 році. Надане представником позивачів свідоцтво про право власності на житло №1900 від 12.05.1994 року з відповідним реєстраційним написом Енергодарського бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Також, відомості у вказаному документі підтверджуються технічним паспортом на квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами було доведено їх право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Енергодар Запорізької області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном та отримати компенсації для відновлення окремих категорій нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, що порушує їх право власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та\~

Outcome: approved