Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У вересні 2024 [PERSON] (далі позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради(далі відповідач),треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області СергеєваАльона Василівна, Друга Фастівська державна нотаріальна контора, Фастівський відділ Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),у якому просив суд зняти арешт з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі ухвали Фастівського міського суду Київської області від 23.10.2002 року, зареєстрований 13.09.2004 року за №1297392 Фастівською міською державною нотаріальною конторою; визнати за позивачем право власності на вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належить померлій [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги, з урахуванням позовної заяви у редакції від 23.10.2024 року, обґрунтовані тим, [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивач є спадкоємцем її майна за заповітом від 19.03.2018 року. [PERSON] була власником будинку за адресою: [ADDRESS] , але [PERSON] не було видано свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, так як на майно накладено арешт ухвалою Фастівського міського суду Київської області від 23.10.2002 року, що змушує позивача звернутись до суду з позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник відповідача та приватний нотаріус Сергеєва А.В. подали заяви, де просили розглядати справу без їх участі. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 07.01.2025 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до [PERSON] , відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та підготовче судове засідання, а також витребувано копії спадкової справи після смерті [PERSON] , які надійшли на адресу суду 16.01.2025 року. Ухвалою суду від 27.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Суд, заслухавши сторону позивача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. [INFO] померла [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 19). [PERSON] належав житловий будинок з прилеглими службовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2009 року, виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1-6157 (а.с. 17-18). Згідно наданих суду матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] №18/2022 та довідки про коло спадкоємців вих. №296/02-14 від 10 серпня 2023 року, спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] (а.с. 29). Так, згідно заповіту від 19.03.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1-662, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла будинок та земельну ділянку з вищевказаною адресою [PERSON] (а.с. 16). У той же час, [PERSON] не вдалося у позасудовому порядку оформити спадкові права на будинок у зв`язку з існуючим в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяженням у вигляді арешту накладений на підставі ухвали Фастівського народного суду від 31.10.2002 року та зареєстрований 13.09.2004 року за №1297392 Фастівською міською державною нотаріальною конторою (а.с. 8), про що приватним нотаріусом Сергеєвою А.В. надано відповідні роз`яснення у листі вих. №205/02-14 віл 12 серпня 2024 року (а.с. 6). Окрім того, на запит представника позивача, Київський обласний державний нотаріальний архів надав копії документів на підставі яких було накладено арешт на майно [PERSON] , з яких слідує, що арешт було накладено на підставі ухвали Фастівського міського суду від 23.10.2002 року. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та\~розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Так, у матеріалах справи наявна ухвала Фастівського міського суду від 23.10.2002 року про накладення арешту, як забезпечення позову [PERSON] , на майно [PERSON] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , заборону реалізації та відчуження будь-яким способом до вирішення справи судом (а.с. 7) При цьому, зазначена ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 січня 2003 року (а.с. 10-12). Також варто зазначити, що рішенням Фастівського міського суду Київської області від 03 липня 2002 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2003 року у справі 2-1907, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2\~300,00 грн. боргу (а.с. 9, 13-15). Зазначена сума боргу на користь [PERSON] згідно виконавчого листа 2-1907 сплачена [PERSON] , про що свідчить розписка [PERSON] , датована 14.04.2003 року (а.с. 27). Фастівський відділ Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) листом від 19.09.2023 року №61261-8 повідомив, що станом на день надання відповіді, відкритих виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON] , на виконанні у відділі не перебувають та не надходили (а.с. 28). Відсутні також дані про виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , [INFO] , у Автоматизованій системі виконавчого провадження. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить\~боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3\~Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). При цьому, для визначення належності способу судового захисту порушених прав позивача, судом беруться до уваги висновки, котрі містяться в Аналізі практики застосування судами ст. 16 ЦК України (лист Верховного Суду України від 01 квітня 2014 року), згідно яких, застосовуючи передбачений п.1 ст. 2, ст. 16 ЦК України спосіб захисту цивільного права чи інтересу у справах за позовом про зняття арешту з майна деякі суди не враховують положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами), що ці вимоги мають ґрунтуватися на праві власності або володіння, і тому задовольняють їх без визнання права власності на спірне майно або за позовами не власників або володільців (кредиторів, що не є заставодержателями, в інших зобов`язаннях). У таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту (наприклад, оскарження постанови державного виконавця про арешт майна згідно зі ст. 383 ЦПК України, припинення дії, яка порушує право, на підставі п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України). У той же час, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть №782 від 20 травня 2010 року (а.с. 130). При вирішення позовних вимог, що стосується зняття арешту, судом враховано, що позивач є спадкоємцем до спірного майна, необхідність в його існуванні на даний час відпала, а тому, він безумовно порушує права позивача на спадкове майно і підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині до задоволення. Щодо вимоги про визнання права власності, суд зазначає наступне. Згідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За умовами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Вимогами статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначалось вище, позивачу не було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а лише роз`яснено, що оформлення спадкових прав затримується до зняття арешту (а.с. 6). За вказаних обставин, оскільки даним рішенням судом знімається арешт, який і перешкоджав позивачу у реалізації його спадкових прав, подальших перешкод для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом немає. Таким чином, [PERSON] не позбавлений можливості захисту своїх спадкових прав у позасудовому порядку, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково .

Outcome: partial