Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

10.02.2025 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВК Агро" (далі ТОВ "ДВК Агро") про стягнення заборгованості з несплаченої орендної плати, моральної шкоди та розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником земельної ділянки, площею 2,0 га з кадастровим номером 5324581500:00:003:0362 для ведення особистого селянського господарства на території Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області. 08.12.2020 між ТОВ "ДВК Агро" та позивачем було укладено договір оренди землі, відповідно до якого останній надав у строкове платне користування належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір укладено сторонами строком на 15 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8700,00 грн на рік за земельну ділянку, що становить 12,98 % від нормативної грошової оцінки 1 гектара ріллі по району. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 33505,78 грн/1 га. Орендна плата сплачується в повному обсязі за мінусом податку з доходів фізичних осіб та військового збору за ставками та в розмірах встановлених чинним законодавством на день сплати орендної плати. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки, пропорційно якої здійснюється визначення розміру орендної плати, підлягає щорічній індексації. Орендна плата вноситься на протязі року, але не пізніше 31 грудня поточного року, крім оплати орендної плати за перший рік використання. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожний день прострочення. Позивач зазначив, що відповідач систематично не виконує вказані умови договору в частині сплати орендної плати, чим порушуває права позивача. За 2024 рік існує заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 8700,00 грн. Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 20.03.2024 у цивільній справі № 547/1117/24 позов [PERSON] до ТОВ "ДВК Агро" задоволено та стягнуто з відповідача 8700,00 грн несплаченої за 2022 рік орендної плати, 333,57 грн інфляційних втрат, 0,75 грн пені, 8700,00 грн несплаченої за 2023 рік орендної плати за договором оренди землі б/н від 08.12.2020, а всього 17734,32 гр; 5000,00 грн моральної шкоди. Тому просить стягнути з відповідача 8700,00 грн несплаченої за 2024 рік орендної плати за договором оренди землі б/н від 08.12.2020, 5000,00 грн моральної шкоди та розірвати договір оренди землі б/н від 08.12.2020. Ухвалою Семенівського району суду Полтавської області від 12.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у вищевказаній цивільній справі. Судове засідання призначено на 13.03.2025. 13.03.2025 судове засідання відкладено на 13.03.2025. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Литовченко Р.В. в судовому засіданні. просив позов задовольнити. Відповідач ТОВ "ДВК Агро" свого представника у судове засідання не направило, копію ухвали суду та судову повістку отримали через електронний кабінет в системі «Електронний суд» 15.03.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 38). Відзиву, клопотань чи заяв до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 24.03.2025, вирішено здійснити заочний розгляд справи. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5324581500:00:003:0362, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Горошинської сільської ради Кременчуцького (Семенівського) району Полтавської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 235483685 від 04.12.2020 (а.с. 9). 08.12.2020 між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ "ДВК Агро" (орендарем) укладено договір оренди землі б/н, відповідно до умов якого позивач [PERSON] передав у строкове платне користування належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5324581500:00:003:0362, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області. Відповідно до п. 7 договір укладено на 15 років. Згідно п. 8 - 11 договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 33505,87 грн/1 га. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8700,00 грн на рік за земельну ділянку,що становить 12,98 % від нормативної грошової оцінки 1 гектара ріллі по району. Орендна плата сплачується в повному обсязі за мінусом податку з доходів фізичних осіб та військового збору за ставками та в розмірах встановлених чинним законодавством на день сплати орендної плати. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, пропорційно якої здійснюється визначення розміру орендної плати, підлягає щорічній індексації. Орендна плата вноситься на протязі року, але не пізніше 31 грудня поточного року, крім оплати орендної плати за перший рік використання. Відповідно до п. 14 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0,01 % від несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с. 6-8). Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 20.03.2024 у цивільній справі № 547/1117/23 позов [PERSON] до ТОВ "ДВК Агро" задоволено та стягнуто з відповідача 8700,00 грн не сплаченої за 2022 рік орендної плати, 333,57 грн інфляційних втрат, 0,75 грн пені, 8700,00 грн не сплаченої за 2023 рік орендної плати за договором оренди землі б/н від 08.12.2020, а всього 17734,32 гр; 5000,00 грн моральної шкоди; 1211,20 грн судового збору (а.с. 12-15). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 13.03.2025 встановлено, що ТОВ «ДВК Агро`у лютому 2024 року було лише нараховано і не сплачено 10000,00 грн за надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, 1800,00 грн податку до бюджету та 150,00 грн військового збору; у липні 2024 року було лише нараховано і не сплачено 5334,50 грн за надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, 0,17 грн податку до бюджету та 0,01 грн військового збору; у листопаді 2024 року було сплачено 17400,00 грн за надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення (стягнення за рішенням суду заборгованості з орендної плати за 2022 таа 2023 роки), 3132,00 грн податку до бюджету та 261,00 грн військового збору; у листопаді 2024 року було сплачено 5334,50 грн доходу у вигляді неустойки (штрафу,пені), 0,17 грн податку до бюджету та 0,01 грн військового збору; у грудні 2024 року було нараховано 10500,00 грн і сплачено 2600,00 грн за надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, нараховано 1890,00 грн та сплачено 468,00 грн податку до бюджету та нараховано 525,00 грн і сплачено 39,00 грн військового збору (а.с. 41-44). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~651\~ЦК\~України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ч. 1 ст.\~626\~ЦК\~України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.\~629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1 ЗУ "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.\~13\~Закону\~України\~"Про\~оренду\~землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статями 24 та 25 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~15\~Закону України\~"Про\~оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з положеннями ст. ст. 21, 22 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. За положеннями ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право, крім іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 1 ст.\~32 Закону України\~"Про\~оренду\~землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту "д" ч. 1 ст.\~141\~ЗК\~України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно п. 33 дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Судом встановлено, що у порушення умов вказаного договору, орендарем не виплачувалася вчасно також орендна плата за 2022 та 2023 роки, що свідчить про систематичну несплату орендної плати, визначеної договором. Згідно зі ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки б/н від 08.12.2020, оскільки ТОВ "ДВК Агро" істотно порушило умови спірного договору, а саме систематично не сплачувало орендну плату. Зазначений висновок повністю узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду висловленою у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17. Щодо стягнення заборгованості з орендної плати за 2024 рік у розмірі 8700,00 грн суд зазначає наступне. Згідно п. 8 договору оренди землі за користування земельною ділянкою встановлена орендна плата у розмірі 8700,00 грн в рік за земельну ділянку, що становить 12,98 % від нормативної грошової оцінки 1 гектара ріллі по району. Згідно п. 11 договору орендна плата мала сплачуватися орендарем орендодавцю протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року, крім оплати орендної плати за перший рік використання. Відповідно до п. 27 договору право орендодавця вимагати орендаря своєчасного внесення орендної плати. Пункт 36 встановлює, що сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Судом встановлено, що орендна плата за 2024 рік орендарем на користь позивача сплачена частково, а саме у грудні 2024 року було нараховано 10500,00 грн, але сплачено 2600,00 грн за надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, нараховано 1890,00 грн та сплачено 468,00 грн податку до бюджету та нараховано 525,00 грн і сплачено 39,00 грн військового збору. Тобто несплаченою залишилась орендна плата у розмірі 6100,00 грн (8700,00 грн -2600,00 грн). Відповідно до\~позиції Верховного\~суду,\~викладеній\~у\~постанові від\~25.04.2018\~року\~по\~справі №\~378/556/16-ц, зазначено,\~що у зобов`язанні з виплати орендної плати за користування зазначеною земельною ділянкою позивач є кредитором, відповідач є боржником. З огляду на це в частині виконання цього зобов`язання саме відповідач був зобов`язаний довести його належне виконання, вчинене вчасно та у повному обсязі. Доказів цього суду не надано, такі обставини не встановлено. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими статями\~12,\~13,\~76,\~83,\~84,\~191 ЦПК України, не надав до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Жодних доказів на спростування факту несплати позивачу орендної плати за 2024 рік вищезазначеним договором оренди землі суду не надано. Враховуючи встановлення факту порушення умов договору оренди земельної ділянки 5324581500:00:003:0362, у частині сплати орендної плати та не спростування його відповідачем, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, а саме в розмірі 6100,00 грн (8700,00 грн -2600,00 грн). Інших доказів, якими могли б бути спростовані твердження позивача в частині повноти нарахувань та фактичної виплати орендної плати за землю, суду не надано. Щодо моральної шкоди, суд зазначає, що пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~роз`яснено, що скільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1\~ст. 1167 ЦК). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц викладена правова позиція, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення\~право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі,якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23 ЦК\~і\~статей 4\~та 22\~Закону "Прозахист прав споживачів"\~навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Верховний Суд у постанові від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19 зазначив, що тлумачення\~статті 23 ЦК\~свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав". Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.11.2019 в справі №216/3521/16-ц, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2022 у справі №569/20510/19). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.1, п. 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, з-поміж іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач [PERSON] є ветераном війни учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] від 17.06.2015, від сплати судового збору звільнений (а.с. 3). Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог за позовну вимогу майнового та немайнового характеру у сумі 1609,04 грн (2422,40 грн х 9100,00 грн /13700,00 грн). Решту судових витрат компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial