Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у господарстві були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , дружина [PERSON] . Відповідно до ст. 120 ч. 1 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ч. 2 ЦК УРСР). Отже, право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , як на майно колишнього колгоспного двору, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному. [PERSON] помер [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем першої черги за законом є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка та фактично стала власником належної йому 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за вищевказаною адресою, однак юридично свої спадкові права не оформила. Таким чином, [PERSON] стала власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому. [PERSON] померла [INFO] , залишивши заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла своїй дочці - позивачці [PERSON] . Прийнявши спадщину після смерті матері, позивачка звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок. Проте, нотаріус відмовила позивачці у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що вона не надала оригінал правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться за вищезгаданою адресою становить 148517,00 грн. Ухвалою суду від 28.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивачка 28.02.2025 та 10.03.2025 подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Городенківська міська рада через систему «Електронний суд» 18.11.2024 надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, рішення просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із копії інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 81714, виданої 23.09.2024 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, вбачається, що нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.08.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.1988, реєстровий № 42. Копіями витягів з погосподарських книг Слобідської сільської Городенківського району Івано-Франківської області за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - колгоспний двір. Вулицю Леніна у с. Слобідка перейменовано на вулицю Гелевана, нумерація житлового будинку [ADDRESS] не змінювалася, що стверджується довідкою № 18/115, виданою 25.11.2024 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільно сумісної власності на майно колгоспного двору. Згідно копій витягів з погосподарських книг Слобідської сільської Городенківського району Івано-Франківської області, виданих Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради, членами колгоспного двору, розташованого по [ADDRESS] , у 1986-1990, 1991-1995 роках були: голова сім?ї [PERSON] , [INFO] ; дружина [PERSON] , [INFO] . Те, що головою колгоспного двору по [ADDRESS] був [PERSON] , [INFO] , свідчить також довідка № 18/212, видана 15.10.2024 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради. Станом на 15.04.1991 по [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., що стверджується довідкою № 18/100, виданою 19.08.2024 Слобідькимстаростинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги № 1 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . З наведеного слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 75 років у с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджується копією актового запису про смерть № 4 від 28 серпня 2000 р., складеного виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 18/211, виданою 15.10.2024 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . Те, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00049323581, сформованого 08 лютого 2025 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 19 від 06 квітня 1965 р., складений виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] заповіту не вчиняв. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Інформаційною довідкою № 79084047 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 09.11.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору, яку успадкувала [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Ч.1 ст.534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За дублікатом заповіту, посвідченого 15.01.2001 секретарем Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 5, [PERSON] , жителька с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] , 1957 року народження, яка проживає у с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області. Заповіт не скасований і не відмінений, примірник заповіту зберігається в справах виконавчого комітету Слобідської сільської ради. Дублікат заповіту видано 08.12.2015 замість втраченого, зареєстровано в реєстрі за № 34. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 44065726 (номер в реєстрі нотаріальних дій 5); дублікат заповіту (видано на заповіт № 44065726) чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 58350885 (номер в реєстрі нотаріальних дій 34), що стверджується копією Інформаційної довідки № 44398915 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданої 08.07.2016 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою. [PERSON] померла [INFO] у віці 86 років у с.Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 8 від 01 липня 2012 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 липня 2012 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] померла після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею була зареєстрована дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 18/102, виданою 19.08.2024 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги № 1 за 2011-2015 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . Родинні відносини між позивачкою [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , як дочкою та матір`ю підтверджуються копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 липня 1957 р. виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, з якого слідує, що при реєстрації народження [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 35 від 30 липня 1957р., її матір?ю є [PERSON] , відомості про батька відсутні; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00015916856, сформованого 20 жовтня 2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, з якого вбачається, що [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 2 від 12 березня 1978 р., складений виконавчим комітетом Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, даний шлюб розірвано, актовий запис № 19 від 22 квітня2002 р.; свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24 січня 2025 р. Деражнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з якого слідує, що [PERSON] після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 19 від 22 квітня 2002 р. Позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлої немає. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 191/2016, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 08.07.2016 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Слобідської сільської ради Городенківського району, що належали спадкодавцю. Копією Витягу № 44398949 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 08.07.2016 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 59202970 (номер у нотаріуса 191/2016), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . В.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори 21.11.2016 видано позивачці три свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 981, № 982 та за № 983, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами: 0,6019 га, кадастровий номер 2621685200:04:002:0079; 0,5235 га, кадастровий номер 2621685200:02:002:0061; 0,2695 га, кадастровий номер 2621685200:02:001:0073, що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ЯЖ № 621871, ЯЖ № 621870 та ЯЖ № 621869. 27.09.2024 державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1847, на право на земельну частку (пай), належного [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 228498, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину та не оформила спадкових прав. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, 1/2 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/2 частки успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна [PERSON] не оформила. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області № 1822/02-31 від 22.10.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав на вищезгаданий житловий будинок, з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документу, який посвідчував би право власності спадкодавця [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина - спадкодавець [PERSON] , на спадковий житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , виготовленого 19.09.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1968 р., господарські будівлі та споруди - в 1969 р. Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 50,7 кв.м, житловою площею 38.2 кв.м, господарських будівель і споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, станом на 25.09.2024 становить 162240 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За домогосподарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель орієнтовною площею 0,33 га, про що свідчить довідка № 18/213, видана 15.10.2024 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 399942407, сформованої 18.10.2024, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 16.08.1988 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] та фактично стала власником цілого житлового будинку по [ADDRESS] , проте документи на спадкове майно не оформила. Позивачка, прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, фактично стала власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, що посвідчував би право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 112, 120, 121, 123, 524-526, 529, 534, 548, 549, 3, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved