Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та про визнання права за земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] .. Після смерті залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває колективній власності КСП "Правда" на території Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області, розміром 7,9 умовних кадастрових гектарах без визначення меж. 09.11.2024 р., бажаючи оформити право власності на майно померлої, позивачка звернулася до державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але листом їй було роз`яснено, що нотаріус не може вчинити нотаріальні дії у зв`язку з тим, що серед поданих документів відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), що належав [PERSON] та встановлено різне написання по-батькові спадкодавця, а саме в сертифікат виписано на ім`я [PERSON] , а не [PERSON] . Єдиним способом отримати спадщину за законом на право на земельну частку (пай) є звернення до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що вирішення справи залишає на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволеню з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст. 5 ЦПК встановленні способи захисту, які застосовуються судом. Так. здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки _ [PERSON] , про що складено актовий запис № 53 від 24.05.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Родинні відносини між позивачкою та [PERSON] , що померла [INFO] , підтверджуються наступним: - повторним свідоцтвом про народження, що видане 20.01.2022 року Захарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), серія [NUMBER] , в якому вказано, що [PERSON] (позивачка) народилася [INFO] , батьками є: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . - відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00034668406, дата формування 20.01.2022 р., дошлюбне прізвище позивачки -" [PERSON] ", а після укладення шлюбу - " [PERSON] ". Згідно довідки Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області № 970 від 05.11.2024 року позивачка проживала разом із матір`ю за однією адресою до моменту її смерті в будинку [ADDRESS] . Померлій [PERSON] належала земельна частка (пай) у землі, яка перебуває колективній власності КСП "Правда" на території Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області, розміром 7,9 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі, що посвідчено сертифікатом серії ОД №0197990, але при видачі вказаного сертифікату було допущено помилку при зазначенні по-батькові та вказано по батькові " [PERSON] " замість " [PERSON] ". 09.11.2024 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але державний нотаріус Романова І.С. листом за № 534/01-16 від 09.11.2024 року роз`яснила, що не може вчинити нотаріальні дії у зв`язку з тим, що серед поданих документів відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0197990, що належав [PERSON] та встановлено різне написання по-батькові спадкодавця. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0197990, що належав [PERSON] помилково був виданий на ім`я [PERSON] , що підтверджується довідкою ТОВ "Правда" № 24 від 05.11.2024 року. З письмової інформації відділу № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 2735/356-24 від 18.10.2024 року вбачається, що за наявними у відділі Книгами реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (пай) КСП "Правда", сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0197990 від 20.09.1997 р. зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження № 368/66 від 19.09.1996 р. на території Затишанської селищої ради Захарівського району Одеської області. Довідкою ТОВ "Правда" № 24 від 05.11.2024 р. підтверджено той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0197990 [PERSON] , виданий КСП "Правда" Фрунзівського району Одеської області згідно розпорядження Фрунзівської державної адміністрації від 18.09.1996 р. № 368/96 помилково був виписаний на [PERSON] . Також підтверджено факт того, що вищевказаний сертифікат дійсно належить [PERSON] . Згідно довідки Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області № 02-25/204 від 26.11.2024 р. сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0197990, який виданий Фрунзівською державною адміністрацією Одеської області від 20.09.1997 р. та зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за №990 належить [PERSON] . Таким чином, підтверджується факт належності втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД № 0197990 померлій [PERSON] .. Відповідно до інформації Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 105/01-16 від 15.02.2025 року, заповіт щодо майна спадкодавця не посвідчувався, спадкоємці із заявами про прийняття його спадщини або відмову від неї не зверталися, свідоцтва про право на спадщину їм не видавались, спадкова справа щодо майна померлої не заводилась. Згідно із п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2004 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то судом при розгляді даної справи застосовуються положення ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які були чинні на день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Спадкодавець заповіт щодо свого майна не залишала, а із спадкоємців за законом першої черги була тільки позивачка, як її донька, оскільки не встановлено інших спадкоємців за законом цієї черги. До складу спадщини входило належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), підтверджене відповідним сертифікатом, оригінал якого втрачено. Спадщину своєї матері позивачка прийняла шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, оскільки безпосередньо перед її смертю проживала разом із нею і тому прийнята спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) визнається належною їй з моменту відкриття спадщини, проте позивач не може отримати у нотаріуса відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу виданого спадкодавцю сертифікату на право на земельну частку (пай) та того що сертифікат був виданий на ім`я [PERSON] . Дослідивши матеріали справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved