Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що відповідно до попереднього договору сторони зобов`язалися протягом строку і на умовах, встановлених цим договором, укласти в майбутньому договір оренди землі відносно земельною ділянки кадастровий номер 5320481700:00:009:0005, площею 2,4993 га, яка належить відповідачу. За умовами попереднього договору підприємство виплатило відповідачу 20000 грн., але відповідач порушила попередній договір, продавши земельну ділянку. На звернення про повернення грошових коштів не реагує та на теперішній час кошти не повернуто. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму за попереднім договором у розмірі 20000 грн., а також інфляційне збільшення у розмірі 18209,09 грн. та судові витрати. Позивач надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявку суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надано. Ухвалою суду від 03.03.2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі„ розумності строку". З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Відповідно до попереднього договору оренди земельної ділянки від 12.10.2022, сторони ПП «Новатор Агро» (Підприємство) та [PERSON] (Громадянин) зобов`язалися протягом строку і на умовах встановлених цим договором укласти у майбутньому договір оренди земельної ділянки (Основний договір) 5320481700:00:009:0005, площею 2,4993 га, яка належить відповідачу, але на час укладення попереднього договору перебуває в оренді (п. 1.1, 1.2). Громадянин зобов`язався передати в оренду, а Підприємство прийняти в оренду на 7 років земельну ділянку за Основний договором після закінчення оренди (п. 1.3). Громадянин зобов`язується, зокрема: не відчужувати будь-яким третім особам земельну ділянку або її частину (п. 2.1.3). Протягом дії даного договору і до дати підписання Основного договору Підприємство сплачує Громадянину кошти в сумі 20000 грн. одним платежем (п. 3.1). У випадку необґрунтованої відмови або необґрунтованого ухилення Громадянином від укладення Основного договору, а також у випадку порушення умов цього попереднього договору, зокрема, але не виключно, п. 2.1.1, Громадянин протягом 3 (трьох) днів зобов`язується повернути Підприємству суму коштів, яка вказана у п. 3.1 даного договору, а також пеню в розмірі 0,5% за кожний день з дати підписання договору (п. 4.2). Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до державної реєстрації з Підприємством. Якщо протягом цього строку Основний договір буде укладений, дія цього попереднього договору припиняється з моменту укладення Основного договору (п. 5.1). З видаткового касового ордеру від 12.10.2022 видно, що відповідач отримана від позивача оплату за попереднім договором у розмірі 20\~000 грн. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.01.2025 (довідка № 409235468) вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 5320481700:00:009:0005, площею 2,4993 га, перереєстрована на ТОВ «Агро підприємство північ» згідно договору купівлі-продажу від 11.09.2024 р/№ 2289; право власності відповідача припинено. Претензія про повернення грошових коштів отримана відповідачем 08.02.2025, кошти не повернуті. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною 2 статті 635 ЦК України встановлено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина 3 статті 635 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Неустойка є мірою цивільно-правової відповідальності, тобто одним із видів забезпечення виконання зобов`язання за наслідками його порушення. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 552/6997/19, провадження № 61-1280св21. Системне тлумачення положень статей 549, 611 ЦК України дозволяє дійти висновку, що пеня, як вид неустойки, забезпечує виконання зобов`язань, зокрема, договірних. Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Зобов`язання, що передбачає пасивну дію (утриматись від вчинення певних дій) забезпечується шляхом накладення неустойки. Аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 172/1159/20, провадження № 61-14612св21. Відповідно до матеріалів справи сторони у попередньому договорі визначили неустойку у вигляді пені в якості забезпечення негативного зобов`язання, а саме у разі ухилення від укладення основного договору оренди, передбаченого попереднім договором, або відмови від його підписання. Оскільки внаслідок порушення відповідачем умов попереднього договору Основний договір оренди земельної ділянки між сторонами не був укладений, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позивачу сплачених на користь відповідача грошових коштів у сумі 20 000 грн. Також, суд погоджується з розрахунком позивача щодо штрафних санкцій та інфляційного збільшення у розмірі 18209,09 грн., оскільки ці негативні зобов`язання передбачені попереднім договором та їх розмір не перевищує розмір спричинених збитків. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved