Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

14.12.2021 між [PERSON] (боржник) та [PERSON] (кредитор) укладено договір позики на суму 74\~796,00 грн., що відповідно до курсу продажу валют АТ КБ «Приватбанк» в еквіваленті на день укладення договору складало 2\~760,00 доларів США, що підтверджується копією договору позики №Д141221-01 від 14.12.2021. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. 22.05.2024 між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду №4 до Договору позики, якою вносились зміни до п. 1,5,6 Договору з викладенням їх у новій редакції, а саме: змінено суму Договору позики 110 676,00 грн., що еквівалентно 2 760,00 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ Приватбанк на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 40,10 грн.; змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 14.08.2024. 22.05.2025, на підтвердження укладення договору позики та його умов, [PERSON] представив розписку позичальника. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до умов додаткової угоди №4 від 22.05.2024 до договору позики від 14.12.2021 [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути частину боргу у сумі 9\~223,00 грн до 14.06.2024, частину в розмірі 4\~611,50 грн до 14.07.2024 та частину в розмірі 96\~841,50 грн до 14.08.2024. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На день подання позову, тобто на 21.12.2024, як і на день ухвалення рішення по справі, суду не надано доказів, що [PERSON] свої боргові зобов`язання за договором позики виконав, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основної боргу є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки суд зазначає наступне. Судом встановлено, що Відповідач не виконав зобов`язання за Договором позики (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою), та не сплатив платежі у відповідності до Графіку повернення Позичальником грошових коштів, які зобов`язаний вносити відповідно до п. 5 Договору та Додаткової угоди. Відповідно до пункту 11 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю штраф у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Судом перевірений розрахунок неустойки, який наданий позивачем, та встановлено, що за період з 15.06.2024 по 31.07.2024 (46 днів) Відповідачу нараховано неустойки в розмірі 50 910,96 грн. (46 * 1106,76). 31.07.2024 Відповідачем сплачено частину неустойки в розмірі 9 660,00 грн., тобто залишок неустойки на 31.07.2024 = 41 250,96 грн. З 01.08.2024 по 17.12.2024 (139 днів) Відповідачу нараховано неустойки в розмірі 153 839,64 грн. (139 * 1 106,76). Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Позивач самостійно зменшив суму неустойки до 110\~676,00 грн., про що зробив відповідне застереження у позові. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки з [PERSON] у розмірі 110\~676,00 грн підлягають задоволенню, оскільки не перевищують розмір боргу, а також відповідають тривалості неналежного виконання основного зобов`язання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає, що згідно квитанції від 21.12.2024 за звернення до суду з зазначеним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1 770 грн 82 коп., а відтак, враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 770 грн. 82 коп. Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем, до закінчення судових дебатів, зроблена заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити [PERSON] строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України.

Outcome: approved