Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

До Лисянського районного суду Черкаської області звернулася [PERSON] представник позивача - адвокат Звірянський Андрій Володимирович із позовною заявою до Виноградської сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту, що має юридичне значення. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 7122884400:03:002:0204 площею 2,3033 га, що розташована на території Виноградської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. За життя [PERSON] залишив заповіт, відповідно до якого заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 7122884400:03:002:0204 площею 2,3033 га, що розташована Виноградської сільської ради Звенигородського району Черкаської області на випадок смерті [PERSON] . У встановленому порядку позивачка звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Але постановою від 24.12.2024 року державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадщину з причини не надання доказів родинних відносин зі спадкодавцем, факту перебування на утриманні. Крім того позивач просить встановити факт , що має юридичне значення а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Іваньки Уманського району Черкаської області є її рідною бабою. За таких обставин вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, у позовній заяві просять справу розглянути без їх участі, позов підтримують повністю. Представник відповідача, Виноградської сільської ради Звенигородського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, направили суду клопотання про розгляд справи без їх участі та визнання позову. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України у підготовчому засіданні при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.06.2024 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки Виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 02.01.2024 року №1 [PERSON] , яка померла [INFO] постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Зі спадкодавицею ніхто не проживав. Малолітні, неповнолітні діти, непрацездатні особи в спадковому будинку не зареєстровані і не проживають. Згідно заповіту від 26.03.2024 року на випадок смерті [PERSON] зробила таке розпорядження: належну їй земельну ділянку кадастровий номер 7122884400:03:002:0204 площею 2,3033 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №95365 від 12.08.2008 року заповіла [PERSON] 1985 року народження, належну їй земельну ділянку кадастровий номер 7122884400:03:002:0203 площею 2,55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЧР №025667 від 30.01.2002 року заповіла [PERSON] 1990 року народження. Позивачка є спадкоємцем за заповітом та звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але їй відмовлено у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку не наданням доказів родинних відносин зі спадкодавцем, факту перебування на утримання. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ч. 1 ст. 1223 визначає, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. На підставі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1218, 1233 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності на майно, у разі коли це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати документів на право власності на майно. З огляду на викладене, визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки позивачка у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті спадкодавця, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Верховний суд у своїй постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 674/1307/15-ц зокрема вказав, що наявність чинної і не оскаржуваної позивачем постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності є додатковою перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки законом не передбачений повторний розгляд питання якщо перше вирішено по суті. Згідно п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин необхідно визнати за позивачем право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Іваньки Уманського району Черкаської області є її рідною бабою [PERSON] , [INFO] слід відмовити з наступних підстав. За змістом ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Тобто, в порядку окремого провадження дійсно може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами, однак родинними стосунками (у праві) є кровний зв`язок між людьми (або кровне споріднення), з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Виходячи з вимог Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Доводи про те, що єдиним шляхом вирішення даного питання є встановлення в порядку окремого провадження факту [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Іваньки Уманського району Черкаської області є її рідною бабою [PERSON] , [INFO] не заслуговують на увагу, зводяться лише до суб`єктивного невірного тлумачення норм права позивачем. У заповіті не вказано, що [PERSON] заповіла своє майно саме внукам, а заначено ім`я спадкоємців без зазначення їх родинного споріднення, тому для спадкування не потрібно доводи факт родинних зв`язків. Оскільки суд захищає порушене право, то в даному випадку вимога про встановлення факту родинних зв`язків не покликана на захист будь-яких порушених прав, а тому є зайвою та у її задоволенні слід відмовити. Виходячи з викладеного та

Outcome: partial