Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~16.01.2025\~року позивач\~ [PERSON] звернулась\~в суд\~з позовом\~до відповідачів Держави\~України,\~Головного управління\~Національної поліції\~в Полтавській\~області,\~Державної казначейської\~служби України\~про відшкодування\~шкоди. Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.01.2025 року. Позовна заява обґрунтована тим, що протягом 2013-2015 років [PERSON] шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами, належними сім`ї [PERSON] в розмірі понад 10 000 доларів США. За даним фактом слідчим відділенням Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні №12015170300001109 за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.1, 2, 4 ст.190 КК України. Позивач вказувала, що на вказані належні сім`ї [PERSON] кошти [PERSON] придбав 300 Біткоїнів, які станом на 06.01.2025 року не повернуто, тим самим їй завдано матеріальних та моральних збитків на суму понад 60\~000\~000 євро, що є еквівалентом 2\~652\~000\~000 гривень Державою Україна. Зазначала, що в даному кримінальному провадженні №12015170300001109 була визнана потерпілою, однак вироком Полтавського районного суду Полтавської області в справі №545/3264/20 [PERSON] визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року справа №545/3264/20 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України на підставі статті 49 КК України, провадження стосовно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, що свідчить про пряму бездіяльність Держави України та органу досудового розслідування Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області, як відповідача по справі, в результаті чого місце знаходження 300 Біткоїнів станом на 06.01.2025 року не встановлено, 300 [PERSON] не повернуто, придбані за грошові кошти сім`ї [PERSON] , чим завдано матеріальних збитків на суму понад 30\~000\~000 євро Державою Україна, що є еквівалентом 1\~326\~000\~000 грн. Також [PERSON] вказувала, що бездіяльністю поліції їй завдано моральних збитків у розмірі 30\~000\~000 євро, що є еквівалентом 1\~326\~000\~000 грн. Моральні збитки полягають у стресах, моральних стражданнях та психоемоційних навантаженнях. В поданій до суду позовній заяві [PERSON] просила стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30\~000\~000 євро, що є еквівалентом 1\~326\~000\~000 грн. завдану внаслідок бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області. Просила також стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 30\~000\~000 євро, що є еквівалентом 1\~326\~000\~000 грн. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 20.01.2025 року відкрито провадження \~по цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] до Держави Україна, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а.с.169, том 1). 21.01.2025 року від позивача [PERSON] до суду надійшла Заява про розгляд справи без участі з додатками (а.с.178-263, том 1), в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 03.02.2025 року від представника відповідача Державної казначейської служби України Кобеляцької М.А. до суду надійшов Відзив на позовну заяву з додатками, в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної казначейської служби України в повному обсязі за їх безпідставністю та недоведеністю (а.с.3-27, том 2). 05.02.2025 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області Хилевич Т.В. до суду надійшов Відзив на позовну заяву з додатками (а.с.28-48, том 2), в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 18.02.2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 18 березня 2025 року (а.с.50, том 2). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але надала суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності позивача [PERSON] . Представник Головного управління Національної поліції в Полтавській області Хилевич Т.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, які зазначені в поданому до суду Відзиву на позовну заяву. Представник Державної казначейської служби України Кобеляцька М.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, які зазначені в поданому до суду Відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Хилевич Т.В. та представника Державної казначейської служби України Кобеляцьку М.А., вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні №12015170300001109 від 08.08.2015 року здійснювалося Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, [PERSON] була визнана потерпілою в кримінальному провадженні. Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2023 року в справі №\~545/3264/20, провадження №\~1-кп/545/20/23, клопотання захисника обвинуваченого в інтересах обвинуваченого [PERSON] \~про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження за ст.190 ч.1, 190 ч.2 КК України задоволено, [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши в цій частині кримінальне провадження. За ст.190 ч.4 КК України [PERSON] визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Цивільні позови [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року справа №545/3264/20 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України на підставі статті 49 КК України, провадження стосовно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4\~ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2\~ст.78 ЦПК України). Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає у випадках, зазначених у статті 2 цього Закону, у випадку: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що матеріальну та моральну шкоду їй спричинено Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області внаслідок бездіяльності, яка мала місце в ході здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні №12015170300001109 від 08.08.2015 року. Натомість, як встановлено дослідженими в справі доказами, досудове розслідування в кримінальному провадженні №12015170300001109 від 08.08.2015 року проводилось, кримінальне провадження направлялось до суду для прийняття рішення по суті. В матеріалах справи є вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2023 року та дана справа переглядалась Полтавським апеляційним судом, про що винесена 24.12.2024 року ухвала. Суд приходить до висновку про відсутність підстав, що визначені у ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які передбачають право на відшкодування шкоди позивачу в порядку зазначеного Закону. Статтею 1174 ЦК України, на яку посилається позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Натомість, позивачем [PERSON] не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про наявність бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області. Зокрема, відсутні будь-які судові рішення, як в порядку цивільного, так і в порядку кримінального та адміністративного судочинства, якими б було встановлено бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області за зверненням позивача [PERSON] . Посилання позивача на наявність судових рішень, ухвалених Полтавським окружним адміністративним судом в справах № № 816/1217/18, 816/1216/18, 816/1516/18, 816/2309/17, 816/2358/17, 816/492/18, 816/1400/18, 816/468/18, 816/466/18, 816/2327/17, 816/463/18, 816/467/18 є безпідставним. Встановлено, що предметом розгляду в даних справах за позовом іншої особи [PERSON] була бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягала у неналежному розгляді звернень [PERSON] в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Задоволення слідчими суддями Октябрського районного суду м.Полтави заяв, клопотань та скарг інших учасників кримінального провадження №12015170300001109 від 08.08.2015 року не може бути оцінено судом як обставина порушень прав позивача [PERSON] , яка не була ініціатором таких звернень до суду. Оскільки судом не встановлено наявність бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, отже, відсутні і підстави для відшкодування позивачу шкоди відповідачем в порядку, передбаченому ст.1174 ЦК України. При вирішенні позовних вимог [PERSON] судом враховується, що оскарження учасниками кримінального провадження процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а задоволення його вимог про визнання потерпілим є достатньою сатисфакцією (Постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №336/5519/18). Аналогічні висновки сформульовано ВС у постановах: від 11 лютого 2019 року у справі №233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі №638/12068/16-ц. Твердження позивача про те, що наявність виправдувального вироку суду свідчить про пряму бездіяльність органу досудового розслідування Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, судом оцінюється критично. Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2\~частини\~першої\~статті 284 цього Кодексу. Наявність виправдувального вироку суду жодним чином не свідчить про бездіяльність органу досудового розслідування. В розумінні\~норм ст.22\~ЦК України\~збитками є\~ втрати,\~яких\~особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі\~знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а\~також\~витрати,\~які\~особа\~зробила або\~мусить\~зробити\~для відновлення\~свого\~порушеного\~права (реальні\~збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставини наявності у володінні [PERSON] та/чи членів її сім`ї станом на 2013-2015 роки грошових коштів у відповідному розмірі 10 000 доларів США. Відсутні докази щодо складу сім`ї позивача. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено не тільки бездіяльності відповідача, а і сам факт спричинення їй збитків. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дослідженими в справі доказами не встановлено наявності протиправності дій та/чи бездіяльності відповідача, завдання шкоди позивачу [PERSON] відповідачем, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Велика Палата Верховного Суду\~при розгляді справи №\~752/17832/14-ц зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Натомість, позивач [PERSON] , заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30\~000\~000 євро, що є еквівалентом 1\~326\~000\~000грн., жодним чином не обґрунтувала таку суму, яка не відповідає принципам розумності. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Судовий збір за розгляд даної справи суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed