Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Адвокат Ільченко І.В., яка діє від імені [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. [INFO] помер батько позивачки та чоловік відповідачки, [PERSON] . Після смерті останнього відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,31 га, кадастровий номер 1225982500:02:001:0792, земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 1225982500:02:001:0789, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,266 га, кадастровий номер 1225982500:01:001:0352; частки автомобіля марки RENAULT DUSTER 1461, 2012 року випуску. За життя [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є: позивачка [PERSON] , дружина померлого [PERSON] , мати померлого [PERSON] , син [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку відмовились від своїх часток у спадщині. Таким чином, право на спадкове майно набули позивачка та [PERSON] , які у вставленому порядку прийняли спадщину. Однак, відповідачка після смерті чоловіка забрала всі правовстановлюючі документи, не надає їх ні нотаріусу, ні позивачці та не звертається за отриманням свідоцтва про право на спадщину, діючи умисно з метою створення позивачці перешкод в отриманні своєї частки у спадковій масі. Оскільки [PERSON] через вказані обставини не змогла надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на належне померлому спадкове майно, постановою державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори від 22.11.2024 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного позивачка просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,31 га, кадастровий номер 1225982500:02:001:0792, 3/8 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 1225982500:02:001:0789, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; 3/8 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,266 га, кадастровий номер 1225982500:01:001:0352, розташованої на території Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області; 3/16 частки автомобіля марки RENAULT DUSTER 1461 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER] . Також просила стягнути з відповідачки судові витрати. 26.12.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано копію спадкової справи. Відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому вважала, що позивачка може претендувати на частку спадкового майна, але в інших розмірах, ніж зазначено в позовній заяві, зокрема, на частку житлового будинку та земельних ділянок, а також на 1/8 частку автомобіля. Такий розподіл часток пов`язаний з тим, що інші спадкоємці першої черги за законом відмовились від своєї частки у спадщині на користь відповідачки. 25.02.2025 підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд справи. Позивачка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, представник позивачки адвокат Ільченко І.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, при цьому ще в підготовчому провадженні уточнила позовні вимоги в частині розміру належних [PERSON] часток в спадковому майні, погодившись з доводами відповідачки, викладеними у відзиві на позов. Пояснила, що помилка у розрахунку розміру належних [PERSON] часток у спадщині виникла через неправильне зазначення нотаріусом в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії на користь кого зі спадкоємців відмовився від своєї частки у спадщині [PERSON] . Також просила стягнути з відповідачки судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала, що позивачка має право на отримання в порядку спадкування частки житлового будинку та земельних ділянок, а також на 1/8 частки автомобіля. При цьому заперечувала проти позову в частині того, що вона перешкоджала доньці в оформленні права на спадщину, оскільки за її твердженням ні позивачка, ні нотаріус письмово не звертались до неї з проханням надати правовстановлюючі документи на спадкове майно. [PERSON] пояснила, що не вважала за потрібне оформлювати право на спадщину, адже за законодавством не обмежена строками для вчинення таких дій. Разом з тим, розуміла, що позивачка має право на спадщину та без оригіналів правовстановлюючих документів, які знаходились у відповідачки, [PERSON] не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в заявах по суті справи, вважає вимоги позивачки обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області 17.04.2023. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 31,9 кв. м, житловою площею 26,5 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НРВ № 035834, виданого державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 01.07.2001; - земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,31 га, кадастровий номер 1225982500:02:001:0792, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НРО № 304399, виданого державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 22.12.2001; - земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 1225982500:02:001:0789, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НРО № 304400, виданого державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 22.12.2001; - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,266 га, кадастровий номер 1225982500:01:001:0352, розташованої на території Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області (на теперішній час Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області), яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДП № 002251, виданого Юр`ївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 10.04.2003; - частки автомобіля марки RENAULT DUSTER 1461 2012 року випуску (автомобіль придбано померлим під час перебування у шлюбі з відповідачкою, тому частки цього майна належить останній на праві спільної сумісної власності). Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як виходить зі свідоцтв про народження та про укладення шлюбу [PERSON] є донькою [PERSON] , отже, є спадкоємцем за законом першої черги після смерті останнього. За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла шляхом подання разом з іншими спадкоємцями заяви про прийняття спадщини до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на підставі чого заведено спадкову справу № 50/2023. З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкові договори, заповіти спадкодавець за життя не складав, мати померлого [PERSON] та син [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом відмовились від своєї частки у спадщині на користь дружини померлого, відповідачки у справі [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог закону [PERSON] звернулась до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, однак державний нотаріус постановою від 12 листопада 2024 року відмовив їй у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з тим, що спадкоємцем не подано оригіналів правовстановлюючих документів на майно. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Звертаючись до суду, позивачка стверджувала, що оригінали правовстановлюючих документів перебувають у відповідачки, яка утримує їх у себе, не надаючи [PERSON] або нотаріусу. Відповідачка загалом не заперечувала вказані обставини, пояснивши таку поведінку наявністю конфліктів між нею та донькою. Також повідомила, що наразі, після звернення [PERSON] до суду, подала нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Формулювання «зловживання правом» розуміється як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Вказану вище поведінку [PERSON] суд оцінює як недобросовісну. Адже вона, хоча і не будучи обмежена строками, але маючи обов`язок звернутись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, усвідомлюючи право іншого спадкоємця [PERSON] на оформлення спадкових прав, не подала нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно. Оскільки жодним нормативним актом не передбачений обов`язок нотаріуса або іншого спадкоємця звертатись до того спадкоємця, в якого перебувають оригінали документів, з проханням їх надати, суд не приймає посилання [PERSON] на те, що вона не створювала перешкоди доньці у оформленні спадщини. Суд відмічає, що лише відсутність оригіналів документів, що підтверджують право на майно померлого, які [PERSON] , зловживаючи своїм правовим становищем, навмисно не надавала до нотаріальної контори, стала тією обставиною, що унеможливила оформлення позивачкою права на спадщину в нотаріальному порядку. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи все викладене вище, а також те, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , інший спадкоємець першої черги відповідачка [PERSON] не заперечує проти визнання за [PERSON] права на частку спадкового майна, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів станом на день звернення до суду, які умисно не подавались нотаріусу відповідачкою, позбавила спадкоємця можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом. Судом також встановлено, що позивачкою до винесення рішення по суті справи заявлені до стягнення витрати на сплату судового збору та правничу допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат. Так, з матеріалів справи виходить, що правову допомогу позивачці відповідно до ордеру на надання правничої допомоги, виданого на підставі договору № 66 від 04.11.2024, здійснювала адвокат Ільченко І.В. Акт виконаних робіт від 11.03.2025 свідчить, що адвокатом Ільченко І.В. надано відповідні юридичні послуги із зазначенням їх переліку, а згідно з квитанцією [PERSON] здійснено оплату послуг на суму 15 000,00 грн., а також додатково за участь в судовому засіданні 31.03.2025 - 2 500,00 грн. Відповідачка заперечувала проти стягнення з неї і судового збору, і витрат на правову допомогу, але тільки з підстав, викладених нею у відзиві на позов, та з тих підстав, що вона не має будь-яких видів доходу. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проаналізувавши наведений в акті про отримання правової допомоги обсяг виконаних адвокатом Ільченко І.В. робіт, її участь в судових засіданнях, а також подані у справі документи, суд доходить висновку, що, виходячи з конкретних обставин справи, ступеня обґрунтованості та реальності понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторін і результатами розгляду справи, суд вважає необхідним обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу сумою 7 500,00 грн. Щодо розподілу судового збору, суд зазначає таке. Відповідно до відомостей з технічної документації з НГО земельних ділянок їх вартість становить 7 973,70 грн, 331 060,25 грн та 227 675,57 грн, загалом 566 709,52 грн. Вартість житлового будинку за звітом про незалежну оцінку - 109 430,00 грн, а середня вартість автомобіля - 360 000,00 грн. З огляду на те, що за позивачкою підлягає визнанню право власності на частки земельних ділянок та житлового будинку, а також 1/8 частки автомобіля, ціна позову складає 214 034,88 грн, яка розрахована так: (566 709,52 грн + 109 430,00 грн) х = 169 034,88 грн; 360 000,00 грн х 1/8 = 45 000,00 грн. Отже, судовий збір підлягав сплаті в розмірі 2 140,35 грн. (214 034,88 грн х 0,01). Позивачка під час звернення до суду сплатила судовий збір частково в розмірі 2 000,00 грн з огляду на те, що розмір належного до сплати судового збору перевищував 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік. За правилами ст. 141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову сплачений [PERSON] судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. Інша частина судового збору в розмірі 140,35 грн підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави.

Outcome: approved