Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивачем, [PERSON] , пред`явлено до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому позивач просила: визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по [ADDRESS] ; справу розглянути за правилами спрощеного судового провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила про те, що по [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. Відповідно до виписки з погосподарської книги № 18-09/349 від 04 грудня 2024 року, згідно по господарського обліку № 01-0150-1 в погосподарській книзі № 03/18-23, \~ \~ \~ \~житловий \~ \~ \~ \~будинок 1971 року побудови, загальною площею 60 м. кв., 31 м. кв. кількість кімнат - дві, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] , за позивачем. Коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок, то це виявилося неможливим через відсутність будь-яких документів щодо будівництва даного будинку. Вважає, що за нею (за позивачем) може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями з наступних причин. Даний будинок був збудований її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , у 1971 році. Згідно виписки з погосподарської книги від 04 грудня 2024 року № 18-09/348, домогосподарство [ADDRESS] , зареєстроване за номером об`єкта погосподарського обліку № 180 в погосподарській книзі № 04 на ім`я [PERSON] . На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків» Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137це13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (Далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особового рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь, або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства за позивачем, тому вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Враховуючи ту обставину, що на даний час вона не має можливості оформити право власності на житловий будинок, який фактично є її власністю, яким вона володіє багато років, та розташований по [ADDRESS] , позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Ухвалою судді від 14 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 24 березня 2025 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду подала письмову заяву, згідно даних якої просила цивільну справу розглядати за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Семенівський міський голова Новгород-Сіверського району Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без представника Семенівської міської ради протягом усіх судових засідань, у задоволенні позовних вимог міська рада не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити позов повністю за наступних обставин. У справі\~встановлено,\~що по [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. Відповідно до виписки з погосподарської книги № 18-09/349 від 04 грудня 2024 року, згідно погосподарського обліку № 01-0150-1 в погосподарській книзі № 03/18-23, житловий будинок 1971 року побудови, загальною площею 60 м. кв., житлова площа - 31 м. кв. кількість кімнат - дві, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за позивачем [PERSON] . Коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок, то це виявилося неможливим через відсутність будь-яких документів щодо будівництва даного будинку. За позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями з наступних підстав. Даний будинок був збудований чоловіком позивача, [PERSON] , який помер [INFO] у 1971 році. Згідно виписки з погосподарської книги від 04 грудня 2024 року № 18-09/348, домогосподарство [ADDRESS] , зареєстроване за номером об`єкта погосподарського обліку № 180 в погосподарській книзі № 04 на ім`я [PERSON] . На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків» Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137це13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13 грудня 1995 року (Далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особового рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь, або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства за позивачем, тому позивач стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який фактично є власністю позивача, та яким позивач володіє багато років, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки будь-яких заперечень проти позову від відповідача не надійшло, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи.

Outcome: approved