Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 03.12.2024 року Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради звернулось до суду з вказаним позовом і уточнивши свої вимоги просило відібрати у відповідача його неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи стягнення з дня поміщення дитини до КНП «Сумська дитяча клінічна лікарня Св.Зінаїди» СМР (01.07.2024 року) до її повноліття. В обґрунтування позову вказує, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Матір дівчинки позбавлено батьківських прав та стягнено аліменти, відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2013 року. [PERSON] з 2013 року перебуває у полі зору Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради. [PERSON] та її старша сестра [PERSON] неодноразово перебували на обліку в Управлінні як діти, які потрапили у складні життєві обставини через складне матеріальне становище та неналежні соціально-побутові умови. Позивачем протягом останніх декількох років систематично надавалась гуманітарна допомога родині [PERSON] у вигляді продуктів харчування, засобів гігієни, одягу, ковдр, постільної білизни, тощо. Наказом № 58 від 05.07.2024 року [PERSON] , Управлінням поставлено на облік дітей, які потрапили у складні життєві обставини та влаштовано у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , де вона перебуває і на даний час, повертатися у сім`ю батька не бажає. На сьогодні щодо відповідача відкрито кримінальне провадження 12024200480002091 за фактом домашнього насильства та скоєнні розбещувальних дій стосовно доньки [PERSON] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 09.12.2024 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням сторін. 03.01.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача Панок О.А. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у першому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Так, [PERSON] , [INFO] , є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.3) Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2013 року (справа № 592/7615/13-ц, провадження № 2/592/2220/13) матір дитини [PERSON] позбавлено батьківських прав та стягнено аліменти (а.с.7) [PERSON] з 2013 року перебуває у полі зору Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради. [PERSON] та її старша сестра [PERSON] неодноразово перебували на обліку в Управлінні як діти, які потрапили у складні життєві обставини через складне матеріальне становище та неналежні соціально-побутові умови. 01.07.2024 року неповнолітня [PERSON] звернулась до органів поліції із заявою про вчинення її батьком [PERSON] щодо неї домашнього насильства. Крім того, 12.07.2024 року вона надіслала до Сумського РУП ГУНП в Сумській області також повідомлення, що її батько вчинив стосовно неї розбещувальні дії за місцем проживання: [ADDRESS] , у зв`язку з чим щодо [PERSON] відкрито кримінальне провадження № 12024200480002091 (а.с.8, 11) Згідно із Наказом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради № 58 від 05.07.2024 року, [PERSON] поставлено на облік дітей, які потрапили у складні життєві обставини (а.с.10) Відповідно до розпорядження Сумського міського голови від 08.08.2024 № 255-Р, [PERSON] влаштовано у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , де вона перебуває і на даний час (а.с.13) Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. У відповідності до вимог п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно зі ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного із них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані : виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Відтак, основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є патронатним вихователем [PERSON] , яка з серпня 2024 року проживає у їхній сім`ї. Дитина потрапила до неї у дуже тривожному стані, боялась голосних звуків, була перелякана і погано реагувала на присутність її чоловіка, гігієна була відсутня, у сім`ї батька їй все заборонялось. Свідок вказала, що [PERSON] має проблеми з серцем, печінкою, тому вони почали змінювати спосіб життя, працювати з психологами. На разі поступово відбувається покращення, дівчинка стала спокійнішою, такого критичного стану вже немає. Також [PERSON] пояснила, що за час перебування у них, вона жодного разу не зустрічалась з батьком, категорично відмовляється від жодних контактів з ним. Будь-які розмови про батька, старшу сестру носять психотравмуючий характер для неї. У судовому засіданні з`ясовано думку неповнолітньої [PERSON] , яка пояснила, що батько спілкувався з нею лише матюками, міг побити її без будь-якої причини, змушував її крутити йому цигарки та купляти пиво. Також зазначила, що всі гроші витрачались на алкоголь, коштів на їжу не було, батько забирав стипендію, натомість на її потреби фінансів не надавав, а лише приносив їй одяг, який знаходив на смітті, засоби гігієни вона отримувала з гуманітарної допомоги. [PERSON] вказала, що не бажає підтримувати з батьком будь-яких відносин та повертатись до нього. Як вбачається з висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає за доцільне відібрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у батька без позбавлення батьківських прав. При вирішенні питання про відібрання доньки [PERSON] у батька [PERSON] , суд виходить з доведеності його винної поведінки, що полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а також обставин справи. Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем [PERSON] батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дитини належним чином. Суд зазначає, що відібрання дитини у батька без позбавлення батьківських прав - це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Проте ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Враховуючи викладене, суд вважає, що залишення дитини у батька є безумовно небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання. Більше того, суд вважає, що у даному випадку відібрання неповнолітньої дитини від батька без позбавлення батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам останньої та сприятиме реалізації прав дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 4 ст.170 СК України визначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст.180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров`я, має об`єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, починаючи стягнення з 03.12.2024 року. Судові витрати. Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп.

Outcome: approved