Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором №871973465 від 21.10.2021 у розмірі 25 490,70 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №871973465, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит на суму 15 250 грн. строком на 112 днів. Нарахування процентів за користування кредитом «Дисконтна процентна ставка» здійснюється в розмірі 251,85% річних, що становить 0,69% в день від суми кредиту за час користування ним. Нарахування процентів за користування кредитом «Базова процентна ставка» здійснюється в розмірі 474,50% річних, що становить 1,30% в день від суми кредиту за час користування ним. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31.12.2020 додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №172 від 08.02.2022 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №871973465. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №871973465 в розмірі 25 490,70 грн., з яких: 12 419,48 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 13 071,22 грн. - сума заборгованості по відсотках. 08.07.2024 до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 21.11.2024 відповідач в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва ознайомився з матеріалами справи. 06.12.2024 відповідачем через загальну канцелярію суду подано заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09.12.2024 здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2025 за клопотанням відповідача витребувано у Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» інформацію щодо переказу грошових коштів згідно договору №871973465 від 21.10.2021. 03.03.2025, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 06.02.2025, від АТ «ТАСКОМБАНК» на адресу суду надійшла витребувана інформація. В судове засідання, яке відбулося 20.03.2025, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, в прохальній частині позовної заяви представник позивача прохала здійснювати розгляд справи без її участі. Відповідач в свою чергу до початку розгляду справи через загальну канцелярію суду подав заяву, у якій прохав суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а розгляд справи проводити без його участі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Що стосується укладення кредитного договору №871973465 від 21.10.2021, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 21.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі - кредитодавець) та [PERSON] (надалі - позичальник) укладено кредитний договір №871973465, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит на суму 15 250 грн. строком на 112 днів. Іншими умовами кредитного договору сторони погодили, що нарахування процентів за користування кредитом «Дисконтна процентна ставка» здійснюється в розмірі 251,85% річних, що становить 0,69% в день від суми кредиту за час користування ним. Нарахування процентів за користування кредитом «Базова процентна ставка» здійснюється в розмірі 474,50% річних, що становить 1,30% в день від суми кредиту за час користування ним (п.п. 1.4., 1.5.). Невід`ємною частиною кредитного договору №871973465 є додаток №1 до договору «Графік платежів», а також правила та паспорт споживчого кредиту, що надається позичальнику до укладення кредитного договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця www.moneyveo.com. (пп. 1.7., 4.1). Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п. 4.2). Так, судом встановлено, що кредитний договір №871973465, а також паспорт споживчого кредиту та графік платежів, які є невід`ємною частиною кредитного договору, були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором «MNV792RV». На виконання умов кредитного договору №871973465, АТ «ТАСКОМБАНК» у відповідності до договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», 21.10.2021 о 17:50:55 год. здійснив переказ коштів в сумі 15 250,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , яка належить відповідачу [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №871973465 від 21.10.2021, заборгованість [PERSON] становить 25 490,70 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 12 419,48 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 13 071,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК україни) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (стст. 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом чч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було зазначено вище, кредитний договір №871973465, а також паспорт споживчого кредиту та графік платежів, які є невід`ємною частиною кредитного договору, були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором «MNV792RV». При цьому, суд зауважує, що ідентифікація клієнта здійснюється при вході останнього в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Варто зазначити, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля до особистого кабінету, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Суд не бере до уваги доводи відповідача, у яких він заперечує факт укладення 21.10.2021 кредитного договору №871973465 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання ним грошових коштів у розмірі 15 250 грн., з огляду на наступне. За нормою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. За приписами ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Так, за клопотанням відповідача ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2025 витребувано у Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» наступну інформацію: - чи було проведено банком 21.10.2021 переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 15 250,00 грн., де платником вказано «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», код 38569246, банк платника АТ «ТАСКОМБАНК» (код банку 339500, дебет рах. № [NUMBER] ), отримувач [PERSON] , код [NUMBER] , призначення платежу «Переказ коштів згідно договору №871973465 від 21.10.2021, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer». У разі, якщо таке зарахування було здійснено надати усі необхідні первинні банківські документи, які підтверджують факт такого перерахування, а також належним чином завірену копію платіжного доручення від 21.10.2021 про такий переказ. На виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 06.02.2025, АТ «ТАСКОМБАНК» повідомив, що у відповідності до договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», АТ «ТАСКОМБАНК» надавав послуги з обробки та передачі даних в міжнародну платіжну систему з використанням параметрів картки одержувача-фізичної особи. 21.10.2021 о 17:50:55 год. перераховано кошти в сумі 15 250,00 грн. на банківську платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується відповідним реєстром. АТ «ТАСКОМБАНК» не володіє інформацією щодо належності вказаної картки [PERSON] , оскільки БІН картка за № [NUMBER] за ідентифікатором належить АТ КБ «ПРИВАТБАНК». У заяві від 20.03.2025 відповідач вказує, що оскільки у наданих АТ «ТАСКОМБАНК» вищевказаних документах відсутні відомості щодо перерахування грошових коштів у сумі 15 250 грн. на його ім`я, а також у зв`язку з відсутністю оригіналу платіжного доручення про таке перерахування, у задоволенні позовної заяви слід відмовити. Водночас, з вищевикладеного вбачається, що АТ «ТАСКОМБАНК» підтвердило, що в рамках взаємодії за договором, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», АТ «ТАСКОМБАНК» 21.10.2021 о 17:50:55 год. здійснило перерахування коштів в сумі 15 250,00 грн. на банківську платіжну картку № [NUMBER] , проте оскільки БІН картка за № [NUMBER] за ідентифікатором належить АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надати інформацію щодо належності вказаної картки [PERSON] , не вдається за можливим. Так, відповідач, заперечуючи факт укладення вищевказаного кредитного договору, будь-яких доказів визнання його недійсним, суду не надав. Окрім того, відповідач, заперечуючи факт отримання кредитних коштів, будь-яких доказів, зокрема довідок чи виписок про належні йому картки, рахунки, які б змогли підтвердити, що платіжна картка № [NUMBER] не належить/належала йому, суду не надав, як і не заявляв відповідного клопотання про витребування таких відомостей. Таким чином, з огляду на викладене вище, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що 21.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] виникли кредитні відносини. Що стосується питання про перехід права вимоги позивача до відповідача за кредитним договором №871973465, суд зазначає наступне. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. В порядку визначеному ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У змісті позовної заяви позивач вказує, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, а 31.12.2020 додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01. Так, за умовами додаткової угоди №26, сторони домовились про передачу права грошових вимог по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги за кредитними договорами, які виникнуть у майбутньому, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Виходячи з положень ст. 1078 ЦК України та умов договору, предметом договору може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою виникне в майбутньому (майбутня вимога). Так, за умовами п. 4.1. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з урахуванням змін внесених додатковою угодою №26 від 31.12.2020, наявне право вимоги переходить від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Суд звертає увагу, що саме підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. Крім того, відповідно до розділу 12, невід`ємну частину договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з урахуванням змін внесених додатковою угодою №26 від 31.12.2020, зокрема складають: 1) додаток №1 - форма реєстру прав вимоги; 2) додаток №2 - форма повідомлення боржника; 3) додаток №3 - форма акту повернення права вимоги. Як зазначено у змісті позовної заяви, відповідно до реєстру боржників №172 від 08.02.2022 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №871973465. При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні як договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, так і реєстр прав вимоги до боржників №172 від 08.02.2022, а тому, суд позбавлений можливості встановити факт переходу права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №871973465 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами чч. 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №871973465 від 21.10.2021 від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що в свою чергу свідчить про те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за вказаним кредитним договором укладеним між останнім та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed