Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , звернулися до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та просили визнати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,1 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м, об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , та розподілити її визнавши право власності по 1/2 частині вищезазначеної квартири за кожним із подружжя. Визнати гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,5 кв.м, об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , та розподілити його визнавши право власності по 1/2 частині вищезазначеного гаража за кожним із подружжя. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Вобґрунтування своїх позовних вимог вказали, що 25 червня 2011 року між [PERSON] (надалі позивач) та [PERSON] (надалі відповідач) був укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 25.06.2011 року, актовий запис № 394. Позивач змінила прізвище на « [PERSON] », про що зазначено у згаданому вище Свідоцтві про шлюб . Позивач та відповідач від шлюбу мають спільну малолітню дитину доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 31.08.2011 року, актовий запис № 1010. Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.11.2021 року по справі № 211/5124/21. У період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за сумісні кошти подружжя для потреб сім`ї 18 вересня 2012 року позивач з відповідачем придбали у власність нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Придбання квартири було здійснено на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 18.09.2012 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Літвіновою І.І., реєстровий № 2636. В договорі купівлі-продажу відповідач зазначений як покупець, тому право власності на квартиру було зареєстроване на його ім`я. Зазначена квартира має наступні технічні характеристики: загальна площа (кв.м) 58,1; житлова площа (кв.м) 41,7. Трикімнатна квартира розташована на 2 поверсі 5 поверхового житлового будинку (копія технічного паспорта на квартиру додається). Окрім цього, за період шлюбу позивачем та відповідачем було придбано гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,5 кв.м. Придбання гаража було здійснено на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 01.08.2014 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Кульбідою Н.М., реєстровий № 1455. Право власності на дане майно також було зареєстроване на ім`я відповідача (копія інформаційної довідки додається). Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені влітку 2021 року, з того часу відповідач припинив мешкати у вищезазначеній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Наразі там проживає позивач разом з їх малолітньою донькою [PERSON] . На утримання дитини з відповідача на користь позивача на підставі судового наказу № 211/5801/21, виданого 11 жовтня 2021 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (копія судового наказу додається). Оскільки відповідач не визнає права спільної сумісної власності з позивачем на спірне нерухоме майно, квартиру та гараж, позасудове врегулювання спору у договірному порядку не вбачається можливим. Тому позивач вимушена звернутися до суду задля забезпечення своїх прав та можливості у майбутньому вільно розпоряджатися належним їй майном, у т.ч. продавати, дарувати, заповідати тощо. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.12.2024 провадження у справі відкрито. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2025 року витребувано докази. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2025 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася. Її представник адвокат Повалій О.В. надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягала на задоволенні позову. У судове засідання відповідач не з`явився, заяв, відзиву чи клопотань не надходило. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності, не подав відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 25 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 25.06.2011 року, актовий запис № 394. Позивач змінила прізвище на « [PERSON] », про що зазначено у згаданому вище Свідоцтві про шлюб. Позивач та відповідач від шлюбу мають спільну малолітню дитину доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 31.08.2011 року, актовий запис № 1010 (копія свідоцтва про народження дитини додається). Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.11.2021 року по справі № 211/5124/21 . У період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за сумісні кошти подружжя для потреб сім`ї 18 вересня 2012 року позивач з відповідачем придбали у власність нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Придбання квартири було здійснено на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 18.09.2012 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Літвіновою І.І., реєстровий № 2636. В договорі купівлі-продажу відповідач зазначений як покупець, тому право власності на квартиру було зареєстроване на його ім`я. Зазначена квартира має наступні технічні характеристики: загальна площа (кв.м) 58,1; житлова площа (кв.м) 41,7. Трикімнатна квартира розташована на 2 поверсі 5 поверхового житлового будинку . Окрім цього, за період шлюбу позивачем та відповідачем було придбано гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,5 кв.м. Придбання гаража було здійснено на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 01.08.2014 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Кульбідою Н.М., реєстровий № 1455. Право власності на дане майно також було зареєстроване на ім`я відповідача. Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені влітку 2021 року, з того часу відповідач припинив мешкати у вищезазначеній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Наразі там проживає позивач разом з їх малолітньою донькою [PERSON] . На утримання дитини з відповідача на користь позивача на підставі судового наказу № 211/5801/21, виданого 11 жовтня 2021 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. За положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно п. 23 Постанову Пленуму Верховного СудуУкраїни №11від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право нашлюб, розірвання шлюбу,визнання йогонедійсним таподіл спільногомайна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, у відповідності з ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно роз`яснень, наданих у п. 24 Постанови Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном (Постанова ВС у справі 595/324/17). Відповідно до ст. 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, судом достовірно встановлено, що спірне майно, а саме квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,1 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , та підлягає розподілу визнавши право власності по 1/2 частині вищезазначеної квартири за кожним із подружжя, а також гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,5 кв.м, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , та підлягає розподілу його визнавши право власності по 1/2 частині вищезазначеного гаража за кожним із подружжя. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2965,20 грн., які вона сплатила при зверненні до суду , що підтверджується квитанцією пр сплату судового збору. Оскільки позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 2965,20 грн..

Outcome: approved