Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

у листопаді 2024 року позивачка, через свою представницю, адвоката Климович Т. Д., звернулася до суду з цим позовом, у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30 кв. м, що стверджується Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 02 вересня 1994 року. Згідно з штампом на зворотній стороні свідоцтва про право власності, право власності на квартиру зареєстровано органом БТІ м. Сєвєродонецьк Луганської області 10 жовтня 1994 року. Згідно з повідомленням Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області № 977ВС/ЗГ від 23 жовтня 2024 року вищезазначена квартира приватизована на підставі розпорядження Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 5872 від 02 вересня 1994 року. Загальна площа квартири 50 кв. м, житлова 15,8 кв. м. Позивачка звернулася в ЦНАП Любомльської міської ради для внесення відомостей про речове право до ДРРПННМ, однак отримала відмову, оскільки орган надання адміністративних послуг не отримав відповіді з КП «Сєвєродонецьке БТІ» про зареєстроване право власності на заявлений об`єкт до 01 січня 2013 року. Згідно з відповіддю Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області № 37.57ВА від 15 листопада 2024 року щодо надання інформації про зареєстроване право власності на спірну квартиру, інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалася в архіві КП Сєвєродонецької БТІ на паперових носіях. Оскільки, архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в т.ч. надавати інформацію на запити про зареєстровані до 01 січня 2013 року права власності на об`єкти нерухомого майна. Отже на даний час отримати відповідь на запит ЦНАПу неможливо, оскільки орган БТІ розташований на території м. Сєвєродонецьк Луганської області, яку визнано тимчасово окупованою територією відповідно до п. 6 Розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань Реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22 грудня 2022 року. Згідно з інформаційною довідкою з ДРРПННМ № 403505184 від 13 листопада 2024 року відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні. Згідно з рішенням № 75478948 від 10 жовтня 2024 року державний реєстратор Любомльської міської ради Волинської області Голядинець Н. В. відмовила позивачці у проведенні реєстрації прав власності на нерухоме майно у зв`язку із ненаданням інформації про зареєстроване право власності на спірну квартиру КП Сєвєродонецького БТІ. У зв`язку із зазначеним позивачка позбавлена можливості на теперішній час внести відомості про право власності на квартиру в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реалізувати належним чином своє право власності, тому змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Постановленою суддею ухвалою від 22 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивачки витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, доданих у копіях до позову. 25 грудня 2024 року, на виконання ухвали, від позивачки до суду надійшла нотаріально засвідчена копія доказу, доданого у копії до позову свідоцтва про право власності на житло від 05 вересня 1994 року. Постановленою судом ухвалою від 29 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, представниця позивачки, адвокат Климович Т. Д., надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, дослідивши засвідчені нотаріально копії доказів, висновує таке. З дослідженої в судовому засіданні засвідченої приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Семенюк Н. М. за № 2787 копії свідоцтва про право власності на житло встановлено, що 05 вересня 1994 року Фондом комунального майна видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 30 кв. м, а відновна вартість на момент приватизації 525 000 крб. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) № 5872 від 02 вересня 1994 року. Зворотна сторона засвідченої нотаріусом копії свідоцтва містить: штамп та печатку Фонду комунального майна та підпис посадової особи про реєстрацію права спільної сумісної власності в реєстрову книгу за № 5647; штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно за позивачкою з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 229 від 10 жовтня 1994 року /а.с.25/. З відмітки у копії паспорта громадянки України позивачки, серія [NUMBER] вбачається, що з 29 травня 1990 року місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/. З копії довідки від 27 лютого 2023 року № 719-7001724554 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що місце проживання/перебування позивачки зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Голядинець Н. В., Любомльської міської ради Волинської області від 10 жовтня 2024 року № 75478948 позивачці відмовлено у проведенні реєстраційних дій з реєстрації права власності. Підставою рішення державного реєстратора зазначено те, що не було отримано листа-відповіді від комунального підприємства «Сєвєродонецького бюро технічної інвентаризації» про зареєстроване право власності на заявлений об`єкт нерухомого майна до 01 січня 2013 року /а.с.9/. Також з листа від 23 жовтня 2024 року № 977ВС/3Г Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області встановлено, що квартира [ADDRESS] , приватизована на підставі розпорядження Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 02 вересня 1994 року № 5872. Приватизацію здійснено на [PERSON] /а.с.9 зворот/. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 листопада 2024 року № 403505184, відомості про зареєстровані права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на квартиру [ADDRESS] відсутні /а.с.13/. 15 листопада 2024 року листом № 3757ВА Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області адвокатові Климович Т. Д., на запит № 059 від 13 листопада 2024 року про отримання інформації щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , повідомлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року /а.с.7/. 19 січня 2024 року розпорядженням Керівника Сєвєродонецької міської військової адміністрації № 47-ВА вул. Курчатова у м. Сєвєродонецьк перейменована на вул. Князя Володимира. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачці майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд ураховує таке. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У позивачки наявні документи, що засвідчують її право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачки права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачку можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На день розгляду справи територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою. Сєвєродонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості. Позивачкою право власності набуте у 1994 році. Наданий позивачкою доказ у виді свідоцтва про право власності на житло посвідчений органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1994 рік Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачки підтверджує її доводи про набуття права власності на спірну квартиру. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачки, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачка не може розпоряджатися своїм майном через невизнання державою її права власності, що, в свою чергу, порушує таке її право. На підставі викладеного та

Outcome: approved