Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

30.01.2025 позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб з відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.1999. Від даного шлюбу у них народилась син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння і довіри. Фактично подружні відносини між сторонами припинені у серпні 2023 року, спільного господарства сторони не ведуть. Після початку військової агресії рф відповідачка [PERSON] виїхала за межі території України та перебуває в Німеччині, де створила іншу сім`ю. Зазначає, що шлюб з [PERSON] суперечить його інтересам, на примирення не згідний та бажання зберегти шлюб у нього відсутнє. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити. Ухвалою від 03.02.2025 у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті. 24.03.2025 сторони у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Позивач подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказавши, що позов підтримує у повному обсязі, а судові витрати просив не стягувати із відповідачки, а залишити за позивачем. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не подавала, про причини неявки не повідомляла. Також відповідачкою не було подано відзиву на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідачка є повідомлена про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 26 березня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 24 березня 2025 року, датою ухвалення даного рішення є саме 26 березня 2025 року в силу ч.5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.07.1999, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 14.07.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану м. Червонограда Львівської області, актовий запис №165 (а. с. 3). Відповідно до ст. ст.\~104\~-\~105\~СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сімейне життя в сторін не склалося, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння між ними, погляди на життя стали відрізнятися. Сторони не ведуть спільного господарства вже давно, позивач вважає що відновлення та збереження шлюбу неможливе та наполягає на його розірванні. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, а відтак шлюб між ними слід розірвати. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач просив не стягувати судовий збір на його користь з відповідачки. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У зв`язку з наведеним вище, суд вирішив задовольнити таке клопотання позивача та не стягувати з відповідачки судові витрати, а залишити їх за позивачем.

Outcome: approved