Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим що, 28 жовтня 2016 року о 10 год. 00 хв. [PERSON] був затриманий в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016170240001907 передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України (умисне вбивство двох або більше осіб). В цей же день повідомлено про підозру. 29 жовтня 2016 року слідчим суддею Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відносно [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів Лубенського міськрайонного суду Полтавської області та застосовувався і продовжувався Ленінським районним судом м. Полтави 26.12.2016 р., 22.02.2017 р., 24.03.2017 р., 21.06.2017 р., 11.08.2017 р., 04.11.2017 р., 30.11.2017 р., 26.01.2018 р., 22.03.2018 р., 02.05.2018 р., 19.06.2018 р., 10.08.2018 р., 02.10.2018 р., 15.11.2018 р., 18.12.2018 р., 12.02.2019 р., 21.03.2019 р., 16.04.2019 р., 11.06.2019 p., 05.07.2019 p., 12.09.2019 p., 29.10.2019 р., 19.12.2019 р., 23.01.2020 р., 19.03.2020 р., 13.05.2020 р., 18.06.2020 р., 14.07.2020 р., 25.08.2020 р., 07.10.2020 р., 04.12.2020 р., 25.01.2021 р. (всього 32 рази). 17 листопада 2016 року досудове розслідування кримінального провадження за №12016170240001907 передано до СУ ГУНП в Полтавській області, під процесуальне керівництво прокурорів відділу прокуратури Полтавської області. 18 квітня 2017 року Позивачу повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, відомості про яке 18.04.2017 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017170000000174. В цей же день постановою прокурора відділу прокуратури Полтавської області кримінальні провадження об`єднані в одне, і присвоєно єдиний номер - № 12016170240001907. 27 квітня 2017 року після завершення досудового розслідування обвинувальний акт по обвинуваченню [PERSON] було направлено до Ленінського районного суду м. Полтави для розгляду по суті. 26 лютого 2021 року, під час судового розгляду в суді першої інстанції, встановивши недостатність доказів винуватості [PERSON] в умисному вбивстві трьох осіб старшим прокурором групи прокурорів Полтавської обласної прокуратури обвинувачення [PERSON] із п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України (умисне вбивство двох або більше осіб) було змінено на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень двом особам, тобто за ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння). В частині викрадення чужого майна (крадіжки), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України обвинувачення залишилось незмінним. 01 березня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава по справі №539/1098/17 Позивачу змінено запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт у нічний час, де було встановлено заборону покидати місце постійного проживання із 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, а також покладено обов`язки з`являтись за викликом до суду, не виїжджати за межі Полтавської області та уникати спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні. 20 грудня 2021 року вироком колегії суддів Ленінського районного суду м. Полтави [PERSON] визнаний невинуватим та виправданий за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.03.2022 в задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Ленінського районного суду м. Полтава від 20 грудня 2021 року щодо [PERSON] відмовлено, а апеляційну скаргу разом з додатками повернуто прокурору. Таким чином виправдувальний вирок від 20.12.2021 року стосовно [PERSON] з дня ухвалення апеляційним судом 14.03.2022 року свого рішення про повернення апеляційної скарги прокурору набрав законної сили. Отже, в рамках вищезазначеного кримінального провадження [PERSON] був незаконно затриманий і незаконно позбавлений свободи, утримуючись під вартою із 28.10.2016 року по 01.03.2021 року, що становить: 4 роки 4 місяці (52 місяці) і 3 дні. При цьому з 01.03.2021 року і до 20.12.2021 року протягом ще дев`яти місяців і дев`ятнадцяти днів [PERSON] перебував під судом і запобіжним заходом, тобто був обтяжений численними обмеженнями та процесуальними обов`язками. А всього Позивач перебував під слідством і судом шістдесят один місяць і двадцять два дні, що є суттєво тривалим часовим проміжком. Відразу після затримання [PERSON] керівники поліції на регіональному телебаченні у новинах прозвітували про розкриття страшного злочину повідомивши інформацію про затриманого, особу якого можна було ідентифікувати з відео телепередачі. За час досудового розслідування із позивачем проводились велика кількість слідчих розшукових дій, в яких він вимушений був надавати покази і пояснення, у нього відбирались біологічні зразки (кров, слина, мазки із статевого органу тощо) для проведення судових експертиз, він вимушений був приймати участь у слідчих експериментах, у його помешканні проводились обшуки, вилучались його особисті речі, він був відрізаний від своїх рідних і близьких. Всі його наміри донести, що він цього не робив не сприймались та відкидались і, навіть сприймались як цинічними, а метою досудового розслідування були збір доказів виключно його винуватості. Позивача звинувачували у злочинах, які він не вчиняв, а покарання передбачало довічне позбавлення волі. Зокрема Позивач більше п`яти років, а саме протягом 61 місяця і 22 днів зазнавав фізичних і моральних травм, душевних і психічних страждань, пов`язаних безпосередньо із перебуванням у неволі, несправедливим у його сприйнятті позбавленням прав і свобод, повної відсутності нормального харчування, належних умов проживання і відпочинку, цілодобового фізичного і психологічного тиску від перебування у антисуспільному середовищі, в антисанітарних умовах, обмеженому просторі і постійному усвідомленні, що це вже до кінця його життя. Особливо руйнувало психіку та моральний стан [PERSON] розуміння того, що за вбивство трьох осіб йому загрожувало виключно довічне позбавлення волі і він протягом всього тримання під вартою, де час спливає надто повільно цілодобово усвідомлював, що ніколи більше в житті не побачить свободи, своїх рідних і близьких, що завдавало йому особливого душевного болю і травм. Зокрема, 27 квітня 2017 року, коли обвинувальний акт відносно Позивача надійшов до Ленінського районного суду м. Полтави закінчився строк тримання його під вартою, але [PERSON] звільнений не був. Захистом прямо зранку до слідчого ізолятора було подано вимогу про негайне звільнення обвинуваченого. В той же час [PERSON] захист не дочекався, а побачив його лише після 13:00 години 27.04.2017 року у залі судового засідання у супроводі трьох оперативників у цивільному. На запитання захисника [PERSON] повідомив, що ще до 08:00 ранку його забрали оперативники із слідчого ізолятора і возили по місту більше п`яти годин, після чого привезли до суду. Таким чином працівниками пенітенціарної служби та поліції вчергове було грубо порушено фундаментальні засади основних прав і свобод Позивача, його вдруге протизаконно позбавили волі. Незаконні дії правоохоронних органів та прокуратури під час здійснення кримінального переслідування завдали [PERSON] значних моральних втрат, оскільки до нього не було застосовано презумпції невинуватості, яка декларує обов`язок поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Позивач був позбавлений своїх прав та свобод, конституційних права на повагу до людської гідності, на свободу та особисту недоторканість, право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, свободу вільно обирати місце роботи та спеціальність, право на відпочинок, свободу у реалізації виборних прав, свободу пересування, свободу спілкування, можливості реалізації своїх життєвих планів, чим був істотно обтяжений і порушений звичний спосіб його життя. Після звільнення [PERSON] зі слідчого ізолятора, у місті його проживання [PERSON] , він повністю втратив зв`язок з життєвим устроєм суспільства, у нього виникли істотні труднощі із працевлаштуванням, йому майже скрізь відмовляли у прийнятті на роботу, він стикнувся із тим, що більш чиста, не надто важка і добре оплачувана робота йому недосяжна і він вимушений погоджуватись на будь-яку важку і непривабливу аби заробляти на життя. Колишні знайомі та друзі припинили спілкування із ним, із близькими також зіпсувались відносини. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування немайнової (моральної) шкоди 3 350 000,00 (три мільйони триста п`ятдесят тисяч) грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 18 500,12 (вісімнадцять тисяч п`ятсот) грн. 12 коп., а всього 3 368 500,12 (три мільйони триста шістдесят вісім тисяч п`ятсот) грн. 12 коп. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача адвокат Клименко О.Ю. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначивши, що спочатку [PERSON] обвинувачували в убивстві трьох осіб, проводили слідчий експеримент в якому заставили показувати як він це зробив, після чого були отримані Висновки медичної експертизи трупів, в яких вказане про іншу причину смерті, аніж ту, яку показував [PERSON] .. Він стверджує, що [PERSON] примусили надавати неправдиві свідчення проти себе за вказівкою працівників поліції, які, як з`ясувалось пізніше, не узгоджувалися з діями, що він показував на слідчому експерименті. Обшуки проводились двічі перший раз без будь-яких правових підстав, а другий, на наступний день за Ухвалою суду. Обвинувальний акт був за скоєння кримінального правопорушення за п.1 ч.2 ст.115 та ч.1 ст.185 КК України. Потім прокурор перекваліфікував дії за п.1 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, при цьому обвинувачував в спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілого відносно двох осіб, доля третього трупа так і не вирішена по цей час. При дослідженні матеріалів кримінального провадження, ним, як захисником [PERSON] була встановлена невідповідність кількості Постанов про призначення експертиз та кількості наявних в матеріалах експертиз. Лише через два роки, вже після зміни прокурора, йому повністю відкрили матеріали кримінального провадження, де були експертизи, які чітко вказували на невинуватість [PERSON] .. Він вважає, що прокурор мав не спростовані докази невинуватості обвинуваченого, однак продовжував кримінальне переслідування. Крім обвинувачення за п.1 ч.2 ст.115 КК України, відносно [PERSON] органи досудового слідства робили замах на пред`явлення ще одного вбивства особи з відрізаною головою в м. Лубни, але там зовсім не можливо було хоч якось притягнути [PERSON] .. Правоохоронні органи вибачення не просили, навпаки після винесення виправдувального вироку приїздили до [PERSON] додому, витягнули його з дому лише в тапочках, відняли мобільний телефон та проводили бесіди. Він вказує, що суд може визначити розмір моральної шкоди відповідно до розміру заявленого позивачем, самостійно на власне переконання, а також за результатами психологічної експертизи. Однак, враховуючи те, що [PERSON] мобілізований до лав ЗСУ, вони не можуть провести експертизу, в зв`язку з чим вважають, що розмір моральної шкоди може бути визначений судом відповідно до розміру заявленого позивачем та на власне переконання суду. Чинне законодавство та існуючі методики не містять конкретної формули для вирахування моральної шкоди. Він вказує, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, встановлений Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначений лише за знаходження людини під вартою, і не включає інші моральні страждання. Крім того, в Законі вказано, що не менше мінімального розміру заробітної плати, тобто це мінімум гарантований, але законодавець навіть в цьому Законі не встановив максимум. Моральна шкода полягає в тому, що [PERSON] незаконно притягали до кримінальної відповідальності за злочини, які він не скоював, під час слідства померла його мати. Він був позбавлений волі, права на працю, вільне пересування, відпочинок, нормального харчування, знаходився у кримінальному середовищі, та й ще за особливо тяжкі злочин. Крім того зазначив, що позов поданий до держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, які, як належні відповідачі, подали свої відзиви. Він погоджується з позицією Державної казначейської служби України відносно того, що вони не спричиняли жодних страждань [PERSON] , і в позовній заяві вони вказані в статусі відповідача лише з причин подальшого виконання рішення суду. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов, та зазначила, що позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує спричинення йому моральної шкоди Казначейством, а також доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування, зокрема, висновків експертів, показання свідків, письмові речові і електронні докази, які б обґрунтовано доказували моральну шкоду позивача у сумі 3 350 000,00 гривень. Наголошувала, що відповідно до абзацу 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вказувала, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року «1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності з 1 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина. З огляду на викладене, просила у задоволенні позову до Державної казначейської служби України відмовити. Представник відповідача - Головного управління національної поліції в Полтавській області у судовому засіданні проти позову також заперечував, з огляду на викладені у відзиві доводи, та зазначив, що [PERSON] вказано вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20.12.2021 його визнано невинуватим та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.185 КК України, і вказане на думку [PERSON] є підставою для відшкодування їй шкоди. Однак, вказаний вирок не містить висновків про наявність факту незаконного повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення з боку посадових осіб ГУНП в Полтавській області або про незаконність будь-яких інших процесуальних дій відносно нього. Інших судових рішень, які б встановлювати такі факти позивачем також не надано. Вказував, що при розгляді вимоги позивача про відшкодування завданої йому моральної школи судом можуть братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які доведені позивачем під час розгляду даної справи. Вони вважають, що позивачем не доведений факт наявності моральної шкоди, фактів протиправних діянь Головного управління Національної поліції в Полтавській області, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями Головного управління Національної поліції в Полтавській області та завданою шкодою а також наявність вини відповідача, а також не наведено жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування з ГУНП саме 3 368 500,12 гривень. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник Полтавської обласної прокуратури у судовому засідання проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на викладені у відзиві доводи та зазначила, що жодна з наведених по суті позову підстав (які за твердженням позивача полягали у повідомленні йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, застосуванні запобіжного заходу, проведенні обшуків, експертиз та інших слідчих дій), не визнані судом незаконними, свавільними, безпідставними чи такими, що грубо порушили права [PERSON] .. Зазначила, що єдиною законною підставою для стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] є постановлення судом виправдувального вироку. Вказувала, що у позовній заяві [PERSON] , окрім посилання на матеріали кримінального провадження та вирок суду, не зазначив у чому конкретно полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір 3 368 500,12 грн., та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Наведені позивачем обставини із його життя не підтверджені належним чином, не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із фактом його притягнення до кримінальної відповідальності, а відтак не можуть бути належними доказами на підтвердження заподіяння йому моральних страждань, а відповідно і моральної шкоди. Також наголосила, що позов [PERSON] підлягає задоволенню лише у частині стягнення моральної шкоди у сумі мінімально визначеної у порядку передбаченому ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та вказала, що позивач перебував під слідством та судом з 28.10.20126 року по 19.01.2022 року, тобто 62 місяці 22 дня, з позовом звернувся до суду в 2023 році, а тому розмір відшкодування моральної шкоди підлягає розрахунку із встановленої мінімальної заробітної плати на 2023 рік за кожен місяць. З посиланням на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №686/23731/15-ц зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. В задоволенні позову просила відмовити. Представник позивача адвокат Клименко О.Ю. заперечував проти викладених у відзивах доводів, надав відповіді на відзив, та наголошував, що у даній справі факт наявності моральної шкоди, якої зазнав [PERSON] є безспірним і неспростовним. Позивач на підставі процесуальних рішень органів прокуратури і досудового розслідування незаконно утримувався більше чотирьох років у слідчому ізоляторі та зазнавав моральної і фізичної шкоди. Протиправні (незаконні) дії та рішення заподіювача шкоди перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною [PERSON] моральною шкодою. Зазначив, що факт утримання Позивача у слідчому ізоляторі Відповідачем не спростовано, наведені Позивачем у позовній заяві умови, в яких він перебував більше чотирьох років Відповідачем не спростовано, достовірно і загально відомий факт відмінності умов слідчого ізолятора від домашньої обстановки Відповідачем також не спростовано. На підтвердження своїх доводів посилався на те, що колегія суддів Верховного Суду у своїй постанові від 08.04.2020 у справі №464/64118/16-ц зазначила, що погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які, оцінивши висновок експерта судової психологічної експертизи від 13 лютого 2018 року №2983 року в сукупності з іншими доказами, правильно виходили з того, що розрахунки грошової компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру і ступеня моральних страждань. Крім того, додав, що Позивач на час слідства та судового розгляду кримінальної справи навіть не уявляв, що буде колись виправданий, провів кілька років при щоденній депресії, яка межувала із божевіллям та повільним моральним відмиранням. Ставив питання хто і за яку суму погодиться пройти цей самий шлях? І чи є великим з огляду на вказане розмір суми відшкодування пережитих Позивачем страждань? З огляду на викладене, просив позов задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В частинах 1 та 6 статті 82 ЦПК України закріплено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. А також - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлені обставини, що визнавались сторонами та не підлягають доказуванню, оскільки встановлені вироком та ухвалами судів, що з 28 жовтня 2016 року [PERSON] був затриманий в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016170240001907 передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України. З того часу йому неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, доки 01 березня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава по справі №539/1098/17 йому було змінено запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт. 18 квітня 2017 року СУ ГУНП в Полтавській області, під процесуальних керівництвом прокурорів відділу прокуратури Полтавської області повідомило [PERSON] про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України. 27 квітня 2017 року обвинувальний акт по обвинуваченню [PERSON] було направлено до Ленінського районного суду м. Полтави для розгляду по суті. 26 лютого 2021 року старшим прокурором групи прокурорів Полтавської обласної прокуратури обвинувачення [PERSON] із п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України (умисне вбивство двох або більше осіб) було змінено на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тобто за ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння). 20 грудня 2021 року вироком колегії суддів Ленінського районного суду м. Полтави [PERSON] визнаний невинуватим та виправданий за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.03.2022 року в задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Ленінського районного суду м. Полтава від 20 грудня 2021 року щодо [PERSON] відмовлено, а апеляційну скаргу разом з додатками повернуто прокурору. Таким чином виправдувальний вирок від 20.12.2021 року стосовно [PERSON] набрав законної сили лише 14.03.2022 року. Крім того, суд вважає встановленими обставини щодо неналежних умов утримання в Україні осіб, що перебувають під вартою під час розгляду справ в суді, про що неодноразово вказував ЄСПЛ в рішеннях - «Кононенко та інші проти України», «Луцак та інші проти України», «Дідик та інші проти України», «Шинкаренко та інші проти України», «Бондаренко та інші проти України», «Раскін та інші проти України»,\~«Дюмін та інші проти України». Суд вважає, що позов поданий до держави України, як про це зазначив представник позивача адвокат Клименко О.Ю., в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, які саме в статусі відповідачів подали відзиви на позовну заяву, однак їх належність потребує встановленню. Вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Частинами шостою, сьомою статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Суд наголошує, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконних дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а порядок її відшкодуванню встановлюється законом. Суд вважає, що кримінальне переслідування [PERSON] проводилось з 28.10.2016 року по день набрання виправдувальним Вироком законної сили, тобто до 14.03.2022 року згідно з Ухвалою Полтавського апеляційного суду, відповідно, незаконність дій та рішень органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури встановлена Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2021 року. Додаткове чи окремо визнавати дії та рішення органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури незаконними, є абсурдним і безпідставним. Згідно з положеннями статей\~1,\~2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Суд вважає, що [PERSON] було незаконно повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, незаконно тримали під вартою, незаконно проводили обшуки, виїмки, здійснювали інші процесуальні дії, що обмежували його права як громадянина. Більш того, суд зазначає, що з дня взяття під варту [PERSON] - 28.10.2016 року по 18.04.2017 року, тобто по день обвинувачення [PERSON] лише за п.1 ч.2 ст.115 КК України, як вбачається з Вироку Ленінського районного суду м. Полтава від 20 грудня 2021 року, було проведено 46 експертиз, 33 з яких виправдовували [PERSON] , в тому числі і в частині його показів на слідчому експерименті; 5 експертиз проведено відносно трупів, тобто ними не встановлювалась причетність [PERSON] до злочину, а встановлювались обставини та причини смерті; ще 3 також встановлювали обставини; лише 5 експертиз не виключали можливість причетності [PERSON] до злочину за наявності інших доказів. Аналізуючи висновки експертиз, ГУНП разом з прокурором, дійшли висновки про відсутність доказів обвинувачення за п.1 ч.2 ст.115 КК України, в зв`язку з чим порушили кримінальне провадження за ч.1 ст.185 КК України, відомості про яке 18.04.2017 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017170000000174. Таким чином, відповідачі по справі бажали уникнути відповідальності за незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин і сподівались на його погодження з обвинуваченням за ч.1 ст.185 КК України. Саме така практика склалася в державі. Суд вважає, що такими незаконними діями лише збільшились моральні страждання [PERSON] , відповідно, і розмір спричиненої йому моральної шкоди, що враховується судом при визначені її розміру. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Держава є гарантом прав людини та громадянина, що закріплені в статтях 21-24, 28-32 Конституції України. Крім того, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України), Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). В статті\~19\~Конституції України\~закріплено,\~що правовий\~порядок в\~Україні ґрунтується\~на засадах,\~відповідно до\~яких ніхто\~не може\~бути примушений\~робити те,\~що не\~передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не\~може ґрунтуватися\~на доказах,\~одержаних незаконним\~шляхом,\~а також\~на припущеннях.\~Усі сумніви\~щодо доведеності\~вини особи\~тлумачаться на\~її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Згідно з положеннями ч.1 та 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. В статті 23 ЦК України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що для людини завжди стрес при зустрічі з працівниками поліції, навіть при зупинці автомобіля на дорозі, оскільки діючи відповідно до вимог Закону, людина не знає, яким чином буде діяти працівник поліції і чи забажає він притягнути її до відповідальності або відпустить. У разі притягнення особи навіть до адміністративної відповідальності, у неї зберігається тривалий час, в залежності від характеру та інших обставин, стійке моральне напруження. Навіть за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачене відшкодування моральної шкоди, а враховуючи, що [PERSON] органи слідства і прокуратури бажали притягнути до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин, йому загрожувало виключно довічне позбавлення волі, суд вважає, що моральна шкода причинена позивачу і його право підлягає захисту. Незаконне притягнення рушить все життя людини, а не лише час коли вона перебувала під слідством. Моральна шкода складається в тому числі і з дій, які особа могла зробити у разі відсутності кримінального переслідування одружитися, народити дітей, відпочивати на морях чи океанах, просунутися по кар`єрним сходинкам, отримувати заробітну плату, яка дорівнює 10,20,30 розмірів мінімальної заробітної плати. Переживання рідних і близьких, внаслідок чого, матері уходять раніше назначеного Богом строку (існування Бога та відповідальність кожної людини перед ним закріплена в преамбулі Конституції України). Під час знаходження під слідством, людина втрачає авторитет своїх знайомих, людей з якими працює. Життя проходить повз людини, оскільки вона не займається своєю улюбленою справою, а витрачає своє життя на доказування своєї невинуватості. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] перебував в стані морального напруження тривалий час з 28.10.2016 року по 14.03.2022 року, доки Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 20.12.2021 року набрав законної сили, суд вважає, що йому була спричинена глибока моральна шкода. Моральна шкода спричинена [PERSON] відповідачами ГУНП в Полтавській області та Полтавською обласною прокуратурою, внаслідок порушення його прав і полягає у душевних і психічних стражданнях, пов`язаних з перебуванням у неволі, несправедливим позбавленням прав і свобод, повної відсутності нормального харчування, належних умов проживання і відпочинку, цілодобового фізичного і психологічного тиску від перебування у кримінальному середовищі, обмеженому просторі, відсутності мрії про побачення з рідними і близькими людьми, позбавленням конституційних прав на повагу до людської гідності, на свободу та особисту недоторканість, право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, свободу вільно обирати місце роботи та спеціальність, право на відпочинок, свободу у реалізації виборних прав, свободу пересування, свободу спілкування, можливості реалізації своїх життєвих планів, чим був істотно обтяжений і порушений звичний спосіб його життя, втрата зв`язку з життєвим устроєм суспільства і найтяжче - постійному усвідомленні про призначення покарання у виді довічного позбавлення волі. Крім того, суд враховує, що діями органів прокуратури та слідства, які проаналізувавши докази отримані за період часу з 28.10.2016 року по 18.04.2017 року і які не доводили вину [PERSON] за п.1 ч.2 ст.115 КК України, порушили кримінальне провадження за ч.1 ст.185 КК України. Таким чином, відповідачі по справі бажали уникнути відповідальності за незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин і сподівались на його погодження з обвинуваченням за ч.1 ст.185 КК України. Більш того, 26 лютого 2021 року, встановивши недостатність доказів винуватості [PERSON] в умисному вбивстві трьох осіб, старшим прокурором групи прокурорів Полтавської обласної прокуратури обвинувачення [PERSON] із п.1 ч.2 ст.115 КК України було змінено на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень двом особам, тобто за ч.1 ст.121 КК України. На час розгляду даного позову, відповідачами не надано жодних доказів яким чином зі справи зник третій труп і які дії прийняти керівництвом до осіб, що змогли так «приховати» третій труп, і дана обставина також є безумовною підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки такі дії правоохоронних органів, на яких покладений охорона прав та інтересів людини та громадянина, що закріплено в Законах України «Про національну поліцію» та «Про прокуратуру» є беззаконням і свавіллям. Як встановлено в судовому засіданні зі слів представника позивача адвоката Клименко О.Ю. правоохоронні органи так і не попросили вибачення у [PERSON] , що не заперечувалось представниками правоохоронних органів. Суд, при визначенні розміру відшкодування враховує вимоги розумності і справедливості, сукупність встановлених обставин та доказів, вважає за необхідне стягнути з відповідачів ГУНП в Полтавській області та Полтавської обласної прокуратури суму у розмірі 3 000\~000,00 гривень. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде належною сатисфакцією держави України позивачу. Суд наголошує, що підстави для скасування чи зміну рішення суду зазначені в статтях 376-378 ЦПК України. При винесенні рішенні суд першої інстанції, за своїм внутрішнім переконанням, підкреслюю внутрішнім переконанням, виносить рішення, тому суди вищої інстанції не можуть втручатися та змінювати розмір моральної шкоди встановлений судом першої інстанції. Підстав для зміни рішення з причин іншого внутрішнього переконання суддями вищої інстанції законодавством не передбачено, тому таке втручання в рішення суду виходить за межі наданих суду вищої інстанції повноважень. Посилання суду вищої інстанції, що «позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку», як про це вказано в Постанові Полтавського апеляційного суду від 22.01.2025 року по справі 524/513/24 не може визнаватись відповідним до чинного законодавства, оскільки факт незаконних дій або бездіяльності органу державної влади встановлений рішеннями судів, тому будь-які незаконні дії, як наслідок, спричиняють моральну шкоду людині, щодо якої відбувалися такі дії, і вони не потребують доказування, а є закономірними та логічними. Що стосується позиції Полтавської обласної прокуратури, з посиланням на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №686/23731/15-ц де зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, суд вказує, що визначений судом розмір 3\~000\~000,00 гривень, не приводить до «безпідставного збагачення», а є вибаченням держави України за незаконні дії деяких працівників її правоохоронних органів, встановленням справедливості, підтвердження, що Україна - правова держава. Крім того, розраховуючи цей розмір помісячно за час перебування [PERSON] під слідством і судом з 28.10.2016 року по 14.03.2022 року, тобто протягом більше 64 місяців, виходить, що він дорівнює близько 46\~875 гривень за місяць, що не є збагаченням позивача. Також, суд вважає, що Полтавська обласна прокуратура в даному судовому процесі не займає законну позицію, оскільки вказує про необхідність відмови в позові, однак виправдувальний вирок є безумовною і беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди. Що стосується позиції ГУНП в Полтавській області відносно відмови в позові, то суд погоджується з висловленням в судовому засіданні представника позивача адвоката Клименко О.Ю., що така позиція викликає обурення, вона не лише доносить ставлення відповідача до встановлених обставин, а підкреслює його нехтування нормами етики та моралі, а також Законом. Вирішуючи питання\~щодо порядку\~відшкодування шкоди\~державою,\~судом враховуються\~правові позиції,\~викладені Верховним\~Судом у\~постановах від\~10\~листопада 2021\~року у\~справі №\~346/5428/17\~(провадження\~№ 61-8102cв21),\~від 14\~вересня 2022\~року у\~справі №\~415/1009/21\~(провадження\~№ 61-18055св21),\~від 07\~грудня 2022\~року у\~справі №\~461/9982/19\~(провадження\~№ 61-4162св22)\~де зазначено,\~що «кошти\~державного бюджету\~належать на\~праві власності\~державі.\~Отже,\~боржником у\~зобов`язанні зі\~сплати коштів\~державного бюджету\~є держава\~Україна як\~учасник цивільних\~відносин (частина\~друга статті\~2\~ЦК України).\~Відповідно до\~частини першої\~статті 170\~ЦК України\~держава набуває\~і здійснює\~цивільні права\~та обов`язки\~через органи\~державної влади\~у межах\~їхньої компетенції,\~встановленої законом.\~Резолютивні частини\~рішень не\~повинні містити\~відомостей про\~суб`єкта його\~виконання,\~номери та\~види рахунків,\~з яких\~буде здійснено\~списання.\~Тобто,\~кошти на\~відшкодування шкоди\~державою підлягають\~стягненню з\~Державного бюджету\~України.\~У таких\~справах резолютивна\~частина судового\~рішення не\~повинна містити\~відомостей про\~суб`єкта його\~виконання,\~номери та\~види рахунків,\~з яких\~буде здійснено\~стягнення коштів. Позивачем зазначений відповідач - Державна казначейська служби України є лише виконавцем рішення суду, вона не здійснювала жодних незаконних дій відносно позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача і в цій частині позову необхідно відмовити. Розглядаючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу адвоката Клименко О.Ю., дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано самого Договору, Акту виконаних робіт, часу витраченого на процесуальні дії, а також документів, що підтверджують розрахункову операцію між адвокатом та [PERSON] .. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 3\~000\~000,00 гривень. При зверненні позивача до суду, він не сплатив судовий збір на підставі п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі статей 21-24, 28-32,55,56 Конституції України, ст.ст.23,1167,1173,1174,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial