Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

29 січня 2025 року до Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Веллфін» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1851796 від 21 лютого 2022 року у розмірі 24000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 21 лютого 2022 року відповідачка уклала з ТОВ «Веллфін» договір про споживчий кредит № 1851796, отримавши у позику на картковий рахунок 8000 грн строком на 30 днів до 23 березня 2022 року зі сплатою відсотків, встановлених договором. Договір укладався в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки в особистому кабінеті та оформлення заявки на сайті Товариства з підписанням електронним підписом. Оскільки відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань, то станом на 17 січня 2025 року заборгованість за договором склала 24000 грн, з яких 8000 грн - основний борг та 16000 грн - заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути на його користь разом із понесеними судовими витратами. 03 лютого 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 24 лютого 2025 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Чубенко М.С. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Позивач не надав доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру, якими можуть бути лише первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Саме виписка з карткового рахунку може бути належним доказом і повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. За відсутності первинних документів розрахунок заборгованості не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальниці, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута і, як наслідок, загальну суму боргу. Представник відповідачки також заперечує проти розрахунку заборгованості, посилаючись на те, що позивач не має право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, тому виходячи із процентної ставки і строку кредитування, максимальна сума заборгованості за договором може складати 9728 грн, з яких 8000 грн основний борг і 1728 грн сума за процентами (8000,00 грн х 0,72% х 30). Крім того, крім того, звертав увагу на те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. 05 березня 2025 року представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачка та її представник адвокат Чубенко М.С. у судове засідання не з`явилися, із клопотаннями не зверталися, причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225). Наказом директора Товариства № 60 від 30 грудня 2020 року затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному вебсайті Товариства https://creditup.com.ua. 21 лютого 2022 року [PERSON] уклала з\~ТОВ «Веллфін» договір про споживчий кредит № 1851796. Як вбачається з наданих доказів кредитний договір укладався шляхом реєстрації відповідачки на сайті позивача, подання нею заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб. Договір вважається укладеним з моменту підписання електронним підписом відповідачки, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений товариству. Вчинення [PERSON] необхідних дій для отримання позики свідчить про те, що відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами отримання позики, а договір про споживчий кредит укладено та підписано в електронній формі. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, та є невід`ємною частиною договору. За умовами п. 2.1 укладеного договору позивач надає відповідачці на споживчі цілі грошові кошти на картковий рахунок у розмірі 8000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування грошима. Строк позики за цим договором складав 30 днів і кошти повинні бути повернуті згідно з Графіком розрахунків до 23 березня 2022 року. За підпунктом 2.5.1 протягом строку дії кредиту розмір основних процентів складає: - 0,72 % від суми кредиту, але не менше ніж 50 грн за перший день користування кредитом; - 0,72 % від суми кредиту щоденно за кожен день користування, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного в договорі. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. У додатку до договору зазначено, що сума платежу за період кредитування складає 9728 грн, реальна річна ставка 979,84 %. Позивач своє зобов`язання до договором виконав у повному обсязі, перерахувавши через оператора послуг платіжної інфраструктури «Platon» на картковий рахунок відповідачки [NUMBER] вказану у договорі суму позики, що підтверджується довідкою від 23 січня 2025 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій. Відповідно до пп. 2.5.2 договору, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п. 2.3, нарахування процентів, встановлених п. 2.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (порушення грошового зобов`язання). Проте відповідачка свої кредитні зобов`язання у встановлений договором строк належним чином не виконала, у зв`язку з чим за наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] станом на 17 січня 2025 року склала 24000 грн, з яких 8000 грн - основний борг та 16000 грн - заборгованість за відсотками. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). За умовами договору у разі неповернення позичальницею своєчасно суми позики, поверненню підлягає основна сума заборгованості, проценти за позикою (основні та додаткові), нараховані відповідно до пп.2.5.1 та пп.2.5.2 договору за весь строк користування позиченими коштами до дня повного погашення заборгованості. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачкою здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору, без чого укладення було б неможливе. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, відповідачці за кожен день користування кредитом протягом строку дії договору до 23 березня 2022 року на суму заборгованості нараховувалися відсотками у розмірі 57,60 грн, всього на суму 1728 грн; у подальшому з 24 березня 2022 року до 26 листопада 2022 року нарахування відсотків здійснювалося на підставі пп. 2.5.2 договору як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, який неодноразово продовжувався і діє на теперішній час. Отже, підсумовуючи викладене, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 8000 грн, а також відсотки, нараховані у межах строку дії кредиту на підставі пп. 2.5.1 за період з 21 лютого 2022 року і до 23 березня 2022 року, що складають 1728 грн. У частині нарахування відсотків за межами строку дії договору слід відмовити, оскільки вони є мірою відповідальності боржниці за прострочення грошового зобов`язання за договором, від якої вона звільняється у період дії в Україні воєнного стану. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial