Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

28 серпня 2024 року представник позивача, адвокат Хлистун Ірина Миколаївна, звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» в інтересах [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) з позовною заявою до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (надалі також відповідач), третя особа: Виконавчий комітет Новосанжарської селищної ради (надалі також третя особа), в якій просила: визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , [ADDRESS] ) право власності на житловий будинок (літ. Г-2) загальною площею 161, 9 кв. м, літні кухні (літ. А, а, Б, б1), погріб (літ. б), сарай (літ. Д), колодязь питний (літ. № 1), огорожу (літ. №2), ворота огорожі (літ. № 3), які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Рух справи Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 64-65). На усунення недоліків до суду 09 вересня 2024 року представником позивача надані документи відповідно до ухвали про залишення без руху позовної заяви, зокрема: позовну заяву у новій редакції із зазначенням ціни позову та квитанцію про сплату судового збору в сумі 4688 грн 77 коп. Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 82). Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року продовжено строк підготовчого провадження у справі до 90 днів (а.с. 97). 14 січня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив дану справу до судового розгляду по суті (а.с. 119-120). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначила, що 17 лютого 1990 року вона купила житловий будинок з надвірними будівлями в с. Лелюхівка Новосанжарського району, що розташовані на земельній ділянці державного фонду. Рішенням виконавчого комітету Лелюхівської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району від 23 березня 1990 року [PERSON] було надано дозвіл на добудову: будівництво господарського сараю, галереї, житлових приміщень. Будівельний паспорт не виготовлявся. В 1991 році здійснено перепланування та добудову до вищевказаного будинку. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 11.04.2024, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , складається, з житлового будинку (літ. Г-2), літніх кухонь (літ А, а, Б, б1), погріба (літ. Б), сараю (літ. Д), колодязю питного (літ. № 1), огорожі (літ №2), воріт огорожі (літ. №3). Оскільки право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами не зареєстроване, позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію за нею права власності та такий будинок. Поряд з цим, держаний реєстратор у реєстрації права власності відмовив у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] купила житловий будинок загальною площею 96 кв. м., а згідно з технічним паспортом загальна площа житлового будинку, збудованого у 1991 році, складає 161,9 кв.м. З огляду на це, вважаючи, що позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на реконструйоване майно через відсутній будівельний паспорт, який є підставою для оформлення декларації про завершення будівництва, а декларація, в свою чергу, є підставою для реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, позивач звернулась до суду із позовом про визнання права власності на зазначений реконструйований житловий будинок. Позивачем також наголошено, що право власності на реконструйований об`єкт нерухомості підлягає державній реєстрації, оскільки даний нерухомий об`єкт після реконструкції придатний для подальшої експлуатації, і це підтверджується Витягом з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Узаконення добудови необхідне позивачу для реалізації права власності, зокрема, з метою здійснення законного володіння, користування та розпорядження майном. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Пояснень від третьої особи щодо позовної заяви до суду не надходило. Позивачка у судове засідання, призначене на 20 березня 2025 року не з`явилась, хоча про час дату, да місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 138). Клопотань про відкладення судового засідання від позивачки до суду не надходило, про причини неявки нею не повідомлено. В судове засідання, призначене на 20 березня 2025 року, з`явилась представник позивача адвокат Хлистун І.М., яка просила розгляд справи відкласти у зв`язку з неявкою позивачки в судове засідання, пояснюючи її неявку незадовільним станом здоров`я. З`явившийся в судове засідання представник Новосанжарської селищної ради вказав на можливість проведення судового засідання за даної явки. Також, представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про можливість проведення судового засідання за відсутності позивачки [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до пунктів 2 та 4 частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд зазначає, що позивачка [PERSON] повторно не з`явилась в судове засідання, зокрема, позивачка не з`явилась в судове засідання, призначене на 25 лютого 2025 року, а також в судове засідання, призначене на 20 березня 2025 року. Також, суд враховує те, що в судове засідання з`явилась представник позивачки і явка позивачки не визнавалась обов`язковою. Крім цього, суд наголошує на тому, що позивачка приймала участь в судовому засіданні з розгляду справи по суті 06 лютого 2025 року, де нею оголошувалось вступне слово, і де вона приймала участь в дослідженні письмових доказів, з приводу яких надавала пояснення. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за даної явки учасників справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, оголошені в судовому засіданні 06 лютого 2025 року, а також пояснення представника позивача та представника Новосанжарської селищної ради, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 17 лютого 1990 року [PERSON] купила жилий будинок з надвірними будівлями, якы знаходять в селі Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області, розташовані на земельній ділянці державного фонду. У договорі зазначено, що жилий будинок, розташований на присадибній земельній ділянці, критий шифером, та має загальну площу 96 кв. м, з надвірними будівлями: сарай на два відділення, колодязь. У договорі зазначено, що відповідно до статті 227 ЦК УРСР цей договір підлягає реєстрації у виконавчому комітеті Лелюхівської сільської Ради народних депутатів. Зареєстрований в реєстрі за № 5 (а.с. 20, 50). Рішенням виконавчого комітету Лелюхівської сільської Ради народних депутатів Новосанжарського району від 23.03.1990 гр. [PERSON] надано дозвіл на будівництво господарського сараю і добудову галереї й житлових приміщень (а.с. 26). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 1 за період 1991-1995 років на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , значиться, що [PERSON] , [INFO] , є головою домогосподарства, також членом домогосподарства зазначений [PERSON] , [INFO] , - її син (а.с. 12). Відповідно до вказаної виписки зазначено, що облікова карта об`єкта погосподарського обліку сформована станом на 01.01.1992 рік, житловий будинок загальною площею - 48 кв. м., житловою площею 32 кв. м., житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться в приватній власності [PERSON] . Як зазначено позивачкою у 1991 році нею здійснено перепланування та добудову до вищезазначеного будинку. Відповідно до листа ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвенраризатор» від 08 березня 2024 року № 2227, за наслідками проведеного технічного обстеження станом на 05.03.2024 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) відповідає наступним характеристикам : житловий будинок літ. Г-2, загальною площею 161,9 кв. м., житловою площею 80,7 кв.м., господарські будівлі та споруди: літня кухня літ. А, а, літня кухня літ. Б,б1, погріб літ. б., сарай літ. Д, колодязь питний № 1, огорожа № 2, ворота огорожі № 3. Житловий будинок літ. А-1 переобладнано в літню кухню літ. А, а, збудовано житловий будинок літ. Г-2, сарай літ Д, огорожа № 2, ворота огорожі № 3. Зазначено, що для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно будівель, а саме: житловий будинок літ. Г-2, сарай літ. Д, збудованих до 05.08.1992, відповідно до Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 не надаються документи про готовність об`єкта експлуатації (а.с. 11). Також, згідно з листом ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвенраризатор» від 08 березня 2024 року № 2228, повідомлені характеристики житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а саме: : житловий будинок літ. Г-2, загальною площею 161,9 кв. м., житловою площею 80,7 кв.м., літня кухня літ. А, а, загальною площею 89,7 кв.м., літня кухня літ. Б,б1, загальною площею 58,8 кв.м., погріб літ. б., загальною площею 3,5 кв.м., сарай літ. Д, загальною площею 28,4 кв.м., колодязь питний № 1, огорожа № 2, ворота огорожі № 3 (а.с. 76). У зазначеному листі також повідомлено, що згідно з матеріалами Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 не зареєстровано право власності за гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Існує реєстрація права власності за гр. [PERSON] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району від 02 квітня 2024 року № 89 «Про зміну адреси нерухомого майна в селі Лелюхівка Полтавського району Полтавської області», на підставі заяви [PERSON] від 23.03.2024 про упорядкування адреси об`єкту нерухомого майна в с. Лелюхівка, змінено шляхом упорядкування адресу нерухомого майна, а саме: житловому будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в с. Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області на адресу: [ADDRESS] (а.с. 25). Також, позивачкою отримано витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 13-19). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 72739164 від 22 квітня 2024 року відмовлено у державній реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок у зв`язку з тим, що подані на реєстрацію документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: відповідно до наданого договору купівлі-продажу, посвідченого 17.02.1990 виконавчим комітетом Лелюхівської сільської ради за № 5, [PERSON] купила житловий будинок в с. Лелюхівка, загальною площею 96 кв. м., а згідно з технічним паспортом, житловий будинок Г-2, загальною площею 161, 9 кв. м., збудований в 1991 році, тобто після укладення договору купівлі-продажу (а.с. 27). Зважаючи на викладене, через неможливість узаконення збудованого (реконструйованого) об`єкту у позасудовому порядку, позивач звернулась до суду з цим позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню, та висновки щодо правозастосуваня Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до\~частин 1\~та 2\~статті 4\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною 3 статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Статтею 31 вказаного Закону передбачено, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Пунктами 78, 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, передбачено, що документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Таким чином, для визнання права власності за [PERSON] на збудовані до 05 серпня 1992 року житловий будинок, господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] , необхідні відомості з погосподарської книги про житловий будинок, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, яким може бути рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Суд зазначає, що, звернувшись до суду, позивачка надала з документів, передбачених статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», лише виписку з погосподарської книги № 1 за період з 1991 року по 1995 рік. Поряд з цим, жодного документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку під житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , позивачка не надала. Також, [PERSON] не надано до суду й рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Більше того, єдиними відомостями щодо належності земельної діяльності є інформація в договорі купівлі-продажу будинку від 17 лютого 1990 року про те, що будинок розташований на земельній ділянці державного фонду. Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості визнати за позивачкою право власності на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, оскільки відсутні документи, що посвідчують речові права на земельну ділянку під таким об`єктом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, у задоволенні позову необхідно відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні в позові у повному обсязі, підстави для вирішення питання щодо розподілу судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed