Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Стислий зміст позовних вимог. 11.09.2024 представник позивача Мудраченко В .М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з вищевказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказує, що позивач [PERSON] придбав 26.02.1982 у [PERSON] житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Кам`янської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за р./№ 6. На виконання правочину позивачем було сплачено продавцю [PERSON] повну вартість будинку, після цього останній звільнив житловий будинок. Сторони домовилися, що договір купівлі-продажу вони посвідчать у нотаріуса пізніше. Однак продавець [PERSON] відмовлявся виконати подальші дії з нотаріального посвідчення, а його фізична відсутність позбавила позивача в подальшому звернутись до нотаріуса за нотаріальною дією з посвідчення договору купівлі-продажу. На даний час [PERSON] помер, у зв`язку з чим позивач позбувся можливості нотаріально посвідчити цей договір, а відтак наразі він не може вільно розпоряджатись своїм майном, тому представник позивача просив суд визнати вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на придбаний житловий будинок. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 13.09.2024 позовну заяву залишено без руху, оскільки представником позивача не дотримано вимоги позовної заяви визначені ст. 175,177 ЦПК України. На виконання вимог вищевказаної ухвали представником позивача 18.09.2024 надано заяву про усунення недоліків, а також долучено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 20.09.2024 провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 31.10.2024 витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. належним чином завірену копію спадкової справи № 100/2018 після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 06.02.2025 витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] .. Ухвалою суду від 20.03.2025 підготовче судове засідання закрито та призначено до судового розгляду справи по суті. Представник позивача [PERSON] під час судового розгляду справи, посилаючись на обставини та доводи викладені у позовній заяві, заявлені ним вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача, Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, однак подав до суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника селищної ради, заперечень проти задоволення позову не має. Фактичні обставини справи. Суд, вислухавши доводи представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи дійшов такого висновку. Судом встановлено, що\~\~26 лютого 1982 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку належного продавцю [PERSON] на підставі запису по господарській книзі сільської ради за № 287, розташованого в с. Вишневе Софіївського району Дніпропетровської області. Вказаний договір був зареєстрований 26.02.1982 виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за р./№ 6. Між сторонами були погоджені всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, передачі будинку у власність позивачу, оформлення договору купівлі-продажу (а.с.6). На виконання правочину позивачем було сплачено [PERSON] повну вартість будинку в сумі 6 000 руб., а продавець на підтвердження правочину передав ключі від нього покупцю, і з того часу позивач заселився у придбаний будинок і став користуватися ним. Так із відомостей, що містяться у витягах із по господарської книги особистого рахунку № [NUMBER] , визначено, що головою господарства розташованого в [ADDRESS] , був [PERSON] , членом сім`ї вказана його дружина [PERSON] (а.с. 41). З витягів із погосподарської книги вищевказаного домоволодіння за період 1983 по 2025 рік вбачається, що у вищевказаному будинку за цей період проживав позивач [PERSON] із своєю сім`єю, яка складалась із дружини [PERSON] та двох їх спільних дітей: синів [PERSON] , 1980 року народження та [PERSON] , 1983 року народження. (а.с. 41-50). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч.1\~ст. 128 ЦК УРСР 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, що дає підставу для визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку, оскільки усі його істотні обставини виконано та є підставою для визнання за позивачем права власності на нього. Згідно п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~(2003 року)\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При вирішенні даного позову підлягають норми матеріального права, що діяли на момент укладання договору купівлі-продажу, оскільки відповідно до ч.1\~ст.58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. До 01.01.2004 року в Україні діяв\~Цивільний кодекс\~Української СРСР 1963 року, згідно якого повинні вирішуватись дані правовідносини. Відповідно до інформації наданої Софіївським відділенням КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 23.02.2024 за № 151 вбачається, що право власності за [PERSON] станом на 31.12.2012 не зареєстровано (а.с. 37). Зі слів представника позивача, договір купівлі-продажу сторони домовилися посвідчити нотаріально дещо пізніше, але це не вдалося виконати, оскільки продавець постійно відмовляв з невідомих йому причин, після чого [INFO] [PERSON] помер що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 24.09.2024 № 00047121463 (а.с.82-83). Із матеріалів спадкової справи заведена після смерті [PERSON] , вбачається, що спадкоємцем майна померлого була його дружина [PERSON] (а.с. 101-130). Однак, відповідно інформації, наданої Софіївським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № 971/31.14-27 від 15.01.2025, дружина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , померла, про що був вчинений відповідний актовий запис за № 824 від 04.08.2020 (а.с. 141). З огляду на вищевказане суд доходить висновку, що з часу смерті подружжя [PERSON] і до цього часу, тобто за 4 роки, жодним із їх спадкоємців не порушувалося питання щодо успадкування цього будинку. Тобто, потенційним спадкоємцям померлих [PERSON] , якщо вони і є, було відомо, що за життя [PERSON] продав спірний житловий будинок, а відсутність інформації про реєстрацію права власності, тільки підтверджує той факт, що протягом 4 років після смерті останнього потенційного спадкоємця [PERSON] , будинок не успадкований та не визнаний відумерлою спадщиною. З показань допитаних свідків у судовому засіданні, зокрема свідка [PERSON] , видно, що [PERSON] на придбання спірного будинку позичав у неї певну суму коштів. Після придбання вказаного будинку у 1982 році [PERSON] весь час проживав у придбаному йому будинку разом із дружиною та трьома дітьми. Окрім того, зі свідчень іншого свідка, [PERSON] , сусіда позивача, встановлено, що про придбання [PERSON] будинку [ADDRESS] у 1982 році йому стало відомо зі слів його тестя. Сам він особисто переїхав із м. Кривого Рогу на постійне місце проживання у будинок [ADDRESS] лише у 2003 році, де вже на той час проживав позивач у будинку [ADDRESS] , із того часу вони спілкуються по сусідськи. З часу придбання позивачем спірного житлового будинку будь-яких претензій майнового характеру на будинок ніхто не заявляв. Судом встановлено, що позивач близько 42 років відкрито, безперешкодно володів даним будинком на правах власника, про що свідчить матеріали справи та надані пояснення свідків, покращив умови житла, однак позбавлений можливості належним чином зареєструвати своє право власності на даний житловий будинок позасудовим шляхом. Таким чином на даний час відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу фактично позбавляє позивача права власності на придбане нерухоме майно. Згідно\~ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, чинного на період виникнення договірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1\~ст.\~227\~ЦК\~УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). На підставі ч. 2\~ст.47 ЦК УРСР 1963 року\~якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно положень\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Положеннями ч.1\~ст. 203 ЦК України\~передбачено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 328 ЦК України\~врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 26.02.1982, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON] , не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Позивач знав, що вказаний договір належить нотаріально оформити, але через відмову продавця явки його до нотаріальної контори та подальшою його смертю у 2018 році унеможливило це зробити. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку не містить в собі протизаконних умов. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцю обумовлену між ними суму грошових коштів, вселився в будинок і користувався ним щонайменше з 1982 року по теперішній час), так і продавцем (отримав обумовлену суму грошових коштів, передав покупцю будинок в користування). Згідно вимог ч.4. ст. 206 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог документи та його доводи, свідчать про те, що [PERSON] , який уклав з позивачем договір купівлі-продажу 26.02.1982, ухилявся від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для задоволення позову [PERSON] . Вимогу щодо відшкодування позивачу судових витрати останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved