Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами за період з 02.08.2019 по 05.03.2024 в розмірі 4156,08 швейцарських франків, що в еквіваленті на грошову одиницю України гривню складає 179905,90 грн. В обґрунтування позову зазначено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.08.2019 задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 11118817000 від 16.02.2007 в розмірі 11345,59 швейцарських франків, пеню в розмірі 4182,09 грн. та судовий збір. 21.08.2023 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» укладено договір факторингу № 21/08/2/2023, відповідно до якого ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» набуло права вимоги за кредитним договором № 11118817000 від 16.02.2007. 22.08.2023\~ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС»\~та ТОВ\~«АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ\~ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ\~ГРУП» уклали\~договір про\~відступлення прав\~вимоги,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ\~ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ\~ГРУП» набуло\~права вимоги\~за кредитним\~договором №\~11118817000\~від 16.02.2007. У зв`язку із тим, що відповідачкою неналежно виконувались зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, жодного платежу після винесення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 01.08.2019 нею здійснено не було, позивач вважає, що з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами за період з 02.08.2019 по 05.03.2024 року у розмірі 4156,08 швейцарських франків, що в еквіваленті на грошову одиницю України гривню складає 179905,90 грн. 19 червня 2024 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладання розгляду справи від неї до суду не надходило. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не подала. За клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено,\~що 16.02.2007\~між Акціонерним\~комерційним інноваційним\~банк «Укрсиббанк»\~та [PERSON] \~укладено договір\~№ 11118817000, відповідно до умов якого відповідачка отримала в якості кредиту грошові кошти в розмірі 22500,00 швейцарських франків з відсотковою ставкою у розмірі 7,99 % та кінцевим строком кредитування не пізніше 16 лютого 2028 року. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.08.2019 задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 11118817000 від 16.02.2007 в розмірі 11345,59 швейцарських франків, пеню в розмірі 4182,09 грн. та суму судового збору. 21.08.2023 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» укладено договір факторингу № 21/08/2/2023, відповідно до якого ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» набуло права вимоги за кредитним договором № 11118817000 від 16.02.2007. 22.08.2023\~між ТОВ\~«ІНКОМ-ФІНАНС»\~та ТОВ\~«АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ\~ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ\~ГРУП» укладено\~договір про\~відступлення прав\~вимоги,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ\~ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ\~ГРУП» набуло\~права вимоги\~за кредитним\~договором №\~11118817000\~від 16.02.2007. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.11.2023 замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання вказаного заочного рішення. З відповіді Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що у провадженні відділу перебуває виконавче провадження № АСВП 64233465 з примусового виконання виконавчого листа № 644/1811/19 від 03.09.2019, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», заборгованості за кредитним договором № 11118817000 від 16.04.2007 у розмірі 11345 швейцарських франків 59 сантимів та пені у розмірі 4182,09 грн, стягнень по виконавчому провадженню з моменту відкриття та по теперішній час не було. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), зазначено, що «здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставного майна під час виконання судового рішення. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 362/3054/14-ц (провадження № 61-17992св19), від 05 листопада 2020 року у справі № 711/5482/18 (провадження № 61-22738св19). Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. ПАТ «Укрсоцбанк», звернувшись до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом\~до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 11118817000 від 16.02.2007,\~\~використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-141гс19) зазначено, що «цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно». Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, провадження № 12-83гс18; ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 5017/1987/2012, провадження № 12-289гс18). У даній справі сторони у кредитному договорі не передбачили сплату позичальником, у разі прострочення повернення кредиту, процентів саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому вона сплачувала проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Згідно п. 1.2.2 кредитного договору кінцевим терміном повернення основної заборгованості сторони визначили 16 лютого 2028. Відтак, у межах строку кредитування позичальник мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти відповідно графіку розрахунків до цього Договору, оскільки, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Щодо посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 № 910/17048/17 слід зазначити, що Велика Палата у пункті 111 своєї постанови дійшла висновку, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). З заочного рішення та позовної заяви про стягнення відсотків вбачається, що позивачем 01.08.2019 стягнуто з відповідачів не прострочену поточну заборгованість за кредитним договором, а всю суму заборгованості за тілом кредиту, процентів на час звернення до суду та штрафних санкцій, чим банк фактично змінив строк виконання зобов`язання. Отже, звернувшись з позовом про дострокове стягнення кредиту змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважалося, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Заочне рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів Таким чином, за період до прострочення боржником свого обов`язку підлягають стягненню лише проценти від суми позики (кредиту), відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти, відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16. Відтак, у зазначеній справі позовні вимоги ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» підлягають частковому задоволенню з підстав передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не з умов кредитного договору. Так, сума боргу за рішенням суду складає 11345,59 швейцарських франків, строк прострочення боржником\~виконання грошового\~зобов`язання з 02.08.2019 до 05.03.2024 складає 1678 днів (з 02.08.2019 до 31.12.2019 152 дні, з 01.01.2020 до 31.12.2020 366 днів, в 2021 році 365 днів, в 2022 році 365 днів, в 2023 році 365 днів, загалом з 01.01.2021 до 31.12.2023 1095 днів, з 01.01.2024 до 05.03.2024 65 днів). Таким чином, за 2019 заборгованість складає 141,74 швейцарських франка (11\~345,59 x 3 % x 152 : 365 : 100 х 100), за 2020 рік заборгованість складає 340,37 швейцарських франка (11\~345,59 x 3 % x 366 : 366 : 100 х 100), за 2021 2023 роки заборгованість складає 1021,10 швейцарських франка (11\~345,59 x 3 % x 1095 : 365 : 100 х 100), за 2024 рік заборгованість складає 60,45 швейцарських франка (11\~345,59 x 3 % x 65 : 366 : 100 х 100). Отже, загальна сума 3 % за час прострочення боржником виконання грошового зобов`язання з 02.08.2019 до 05.03.2024 складає 1563,66 швейцарських франка (141,74+340,37+1021,10+60,45 = 1563,66), які і підлягають стягненню з [PERSON] в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України. У частині другій статті 625\~ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3% річних за основу береться розмір простроченої суми, яка визначена у договорі, чи судовому рішенні, а не її еквівалент у валюті України. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Оскільки рішенням суду від 01.08.2019 з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті швейцарських франках, то суд стягує з відповідачки 3 % річних у швейцарських франках.\~ Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої боржником суми грошового зобов`язання, то суд доходить висновку про відсутність підстав розраховувати проценти відповідно до кредитного договору. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: partial