Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Заявниця просила видати обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] , на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: наближення на 50 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця роботи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вимог заявниця зазначила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком та батьком її дочки. За її твердженнями, після припинення спільного проживання, [PERSON] систематично вчиняє психологічне насильство щодо неї, що проявляється у погрозах, залякуванні. Заявниця вказала, що 20.12.2024 [PERSON] застосував до неї насильство фізичного характеру - наніс тілесні ушкодження ногою в область поперекової ділянки та лівої сідниці, що зафіксовано у довідці про зняття побоїв, скріншотах листування та талоні-повідомленні до поліції. [PERSON] стверджує, що [PERSON] , будучи військовослужбовцем із доступом до зброї, становить реальну загрозу для її безпеки через його агресивну поведінку та нестабільний психологічний стан. 26.03.2025 р. до суду надійшли заперечення від представника [PERSON] адвоката Малеги С.О., у якому вона заперечила проти задоволення заяви, стверджуючи, що факти насильства не мали місця. Інцидент 20.12.2024 був поодиноким конфліктом, викликаним емоційним станом після повернення із зони бойових дій, і не становив систематичної загрози. Зазначила, що скріншоти листування не містять дат і стосуються лише питань виховання дитини, а фізичного насильства не було. [PERSON] також указав, що після 20.12.2024 контакти із заявницею та дочкою припинилися, а його перебування у зоні бойових дій унеможливлює подальші загрози. [PERSON] подала заперечення на відзив, наполягаючи на правдивості своїх доводів та необхідності її захисту від психологічного тиску з боку [PERSON] . У судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги, посилаючись на викладені у заяві обставини. Представник заінтересованої особи (за наявності) заперечив проти задоволення заяви, аргументуючи її необґрунтованість. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до положень ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до\~визначених законом процедур судочинства. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, заявник зазначає власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Правові відносини щодо видачі обмежувального припису регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону, домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, незалежно від того, чи проживає особа, яка вчинила насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість або завдали шкоди психічному здоров`ю. Пункт 7 ч. 1 ст. 1 Закону визначає обмежувальний припис як встановлений судом захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом можуть установлюватися заходи, зокрема заборона спілкування з постраждалою особою та наближення до місць її перебування. Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову в його видачі ухвалюється на підставі оцінки ризиків, тобто оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків або смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність його видачі, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Згідно з ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, оцінивши надані докази та ризики. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що базується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 89 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 570/2528/20 зазначив, що оцінка ризиків має ґрунтуватися на конкретних доказах, які підтверджують систематичність протиправної поведінки та реальність загрози. У постанові від 09.06.2022 у справі № 216/4309/21 підкреслено, що звернення до поліції чи внесення відомостей до ЄРДР не є достатніми доказами вчинення домашнього насильства без підтвердження фактів у судовому порядку. Розглядаючи докази, надані заявницею, суд установив таке. [PERSON] посилалася на довідку від 20.12.2024 р. про зняття побоїв(а.с.11), скріншоти листування (а.с.16-26), талон-повідомлення до поліції(а.с.12) та листування із поліцією (а.с13-15). Довідка про\~зняття побоїв\~дійсно стосується\~заявниці,\~проте,\~у будь-якому\~випадку,\~не містить\~відомостей про\~систематичність насильства.\~Скріншоти листування,\~як указав\~ [PERSON] ,\~не мають\~дат,\~та за\~твердженням самої\~заявниці відповідне\~спілкування між\~нею та\~заінтересованою особою,\~яке вони\~відображають,\~відбувалося у\~2023-2024\~р.р,\~стосуються переважно\~виховних питань.\~Деякі формулювання\~претензій чи\~вимог заінтересованої\~особи до\~заявника носять\~образливий характер\~із використанням\~нецензурної лексики,\~проте у\~переважній більшості\~не можуть\~сприйматися саме\~як погрози\~чи залякуванням\~заявника.\~Переписка,\~зокрема відображена\~на а.с.24-25,\~вочевидь не\~повно відображає\~її зміст\~повний та\~контекст та\~є вибірковою\~(з\~огляду проміжки\~між часу\~між скрін-шотами\~повідомлень).\~Суд враховує,\~що ч.1, 3 ст.100 ЦПК України\~передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Таким чином, надані докази не є достатніми та належними для підтвердження систематичного психологічного насильства [PERSON] щодо [PERSON] . Інцидент 20.12.2024, на який посилається заявниця, є поодиноким і з того часу не повторювався, що визнається і заявником. Як випливає із змісту пояснень учасників справи та листа військової частини [NUMBER] (код [NUMBER] ) від 25 березня 2025 року № 1052 (а.с.47), заінтересована особа [PERSON] є солдатом, який обіймає посаду номера обслуги 2 міномета 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини [NUMBER] , та на момент складання документа перебуває у складі підрозділу, залученого до виконання бойових завдань у зоні бойових дій на першій лінії оборони в Запорізькій області, у безпосередньому зіткненні з противником. За твердженням представника [PERSON] , заявник заблокувала заінтересовану особу у електронних засобах комунікації, що заявник підтвердила у судовому засіданні. Остання комунікація із заінтересованою особою відбувалася за ініціативи заявника, з метою надання спілкування із дочкою [PERSON] , 2018 р.н. Щодо оцінки ризиків, суд враховує твердження [PERSON] про припинення контактів із заявницею після 20.12.2024 та його перебування у зоні бойових дій, що значно знижує вірогідність насильства найближчим часом. Заявницею не доведено, що доступ [PERSON] до зброї становить реальну загрозу для [PERSON] . Суд також звертає увагу, що конфлікт між сторонами має ознаки приватних непорозумінь, пов`язаних із припиненням стосунків та вихованням дитини, а не систематичного домашнього насильства у розумінні Закону. Верховний Суд у постанові від 07.11.2023 у справі № 676/265/23 роз`яснив, що домашнє насильство відрізняється від звичайних конфліктів наявністю умисних дій, спрямованих на заподіяння шкоди, чого у цій справі не встановлено. Отже, заявницею не надано належних і допустимих доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо [PERSON] , а також не доведено ризиків його продовження у майбутньому. При цьому лексикон та характер спілкування заінтересованої особи із заявником, беззаперечно, є сумнівним із морально-етичного боку, проте не може впливати на юридичну оцінку обставин справи. За таких обставин підстави для видачі обмежувального припису відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати у справах про видачу обмежувального припису відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed