Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

25.10.2022 [PERSON] звернулася до суду з позовом до АК «Автолюбитель «Зірка» про стягнення заборгованості із заробітної плати. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за період з липня 2017 року по серпень 2022 року, без вирахування зі стягнутих сум обов`язкових податків та зборів, у сумі 237\~906 грн. 31 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно з наказом від 26.03.2017 № 1 вона прийнята на роботу на посаду голови правління з виконання обов`язків бухгалтера АК «Автолюбитель «Зірка» з 03.04.2017 за цивільно-правовою угодою на невизначений термін. Починаючи з 22.07.2017 її позбавлено можливості виконувати обов`язки голови правління та бухгалтера. 22.07.2017 її звільнено з посади, про що їй не повідомлено. Рішення про звільнення незаконне. Відповідач не провів повний розрахунок при звільненні (заборгованість складає 295\~635,99 грн.), не вручив копію наказу про звільнення. Тому позивачка просить стягнути заборгованість із заробітної плати 237\~906 грн. 31 коп., без вирахування зі стягнутих сум обов`язкових податків та зборів. Відповідач не погодився з вимогами, заперечує проти позову. 18.01.2023 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву де він просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначив, що рішеннями судів відмовлено позивачці у поновленні на роботі та стягненні середнього заробітку при звільненні, а іншим рішенням суду відмовлено у скасуванні рішення загальних зборів відповідача, яким звільнено позивачку з посади голови правління та призначено нового голову правління гаражного кооперативу. Рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідач у повному обсязі провів розрахунок та виплату позивачці заробітної плати при звільненні. Позивачка не обґрунтувала підстави для нарахування їй заробітної плати з 01 серпня 2017 року по серпень 2022 року, тому відсутні підстави вважати наявною заборгованість із заробітної плати за цей період та стягувати її. 17.02.2023 позивачка направила до суду відповідь на відзив де не погодилась із запереченнями відповідача. Зазначила, що її звільнення було незаконним, тому за період з липня 2017 року по серпень 2022 року відповідач має перед нею заборгованість із заробітної плати. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке. Судом установлено, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 26.02.2019 у справі № 524/2849/18, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17.04.2019, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до АК «Автолюбитель Зірка» про визнання звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Судовими рішеннями, які набрали законної сили установлено, що згідно зі статтею 15 Закону України «Про кооперацію» та п. 5.1 Статуту АК «Автолюбитель Зірка» вищим органом управління кооперативу є\~загальні збори\~або збори представників (1/5 частина всіх членів кооперативу). До комптенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах. В п.5.2, 5.3 Статуту Автогаражного кооперативу «Автолюбитель Зірка» визначено, що правління кооперативу є виконавчим органом. Правління кооперативу обирається загальними зборами або зборами представників більшістю голосів присутніх. Голова правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель Зірка» очолює Правління і одночасно є адміністративним керівником: - керує життєдіяльністю кооперативу і несе відповідальність за чистоту, порядок та екологічний стан на території кооперативу; - видає розпорядження на основі рішень загальних зборів та правління; складає договори з підприємствами, громадськими організаціями, приватними підприємцями та фізичними особи щодо діяльності кооперативу; є представником кооперативу в органах виконавчої влади, місцевого самоврядування, установах банку, правоохоронних органах, судах; збирає правління один раз на квартал. Так, на загальних зборах Автогаражного кооперативу «Автолюбитель Зірка» від 22.07.2017 за прийняття рішення про звільнення позивачки з посади голови правління проголосувало 130 осіб із 176 членів кооперативу. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.08.2018, яке набрало законної сили 18.09.2018, у справі №524/499/18 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Автогаражного кооперативу «Автолюбитель Зірка»\~про визнання загальних зборів від 22.07.2017\~такими, що не відбулися.\~\~\~\~ Отже, виходячи з того, що рішення загальних зборів від 22.07.2017 в частині звільнення позивачки судом не визнано недійсним, у її поновленні на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу судами відмовлено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій справі, оскільки підстав для стягнення на користь позивачки заборгованості із заробітної плати за період з липня 2017 року по серпень 2022 року не встановлено. Крім того, відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) зареєстрованим особам від 21.08.2017 Автогаражний кооператив «Автолюбитель Зірка» за липень 2017 року провів розрахунки з [PERSON] у розмірі 2370,97 грн. Отже відсутні підстави вважати наявною заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачкою за період з 22.07.2017 року по серпень 2022 року. Тому, позовні вимоги щодо стягнення з Автогаражного кооперативу заборгованості із заробітної плати за період з липня 2017 року по серпень 2022 року є безпідставними. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості у відповідача із заробітної плати за наведений нею період, ураховуючи встановлену судами законність її звільнення 22.07.2017 та проведений з нею розрахунок з виплати заробітної плати. Отже відсутні підстави для нарахування їй заробітної плати після цієї дати та відповідно стягнення заборгованості із заробітної плати на наступний період після звільнення. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, астаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи та в судовому засіданні, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні необхідно відмовити. Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка звільнена від його сплати, у задоволенні позову суд відмовляє, його необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed