Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Описова частина 18.11.2024 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РАКЕТА» (надалі за текстом також - позивач або ОСББ «РАКЕТА») звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] та [PERSON] (надалі за текстом також - відповідачі), у якому просить суд, стягнути з відповідачів в рівних частках на свою користь - заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, за період з 01.04.2016 по 30.09.2024 у розмірі 23 343,12 гривні з яких: заборгованість по внесках на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 15 594,99 гривні, інфляційні втрати у розмірі 5 930,52 гривень та три проценти річних у розмірі 1 817,61 гривень; - встановити у рішенні порядок його виконання, відповідно до якого нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до норм статті 265 ЦПК України здійснюватиметься до моменту виконання рішення суду. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , який обслуговується позивачем, та відповідно зобов`язані оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Позивач, як суб`єкт господарювання створений власниками квартир багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Метою його створення є забезпечення і захист прав співвласників, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом. Відповідачі неналежним чином виконували свої зобов`язання перед позивачем зі сплати обов`язкових внесків (щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території), встановлених Загальними зборами співвласників ОСББ, а тому мають заборгованість, яку не бажають сплачувати у добровільному порядку. Заяви та/або клопотання учасників справи За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялись ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками, проте поштова кореспонденція повернулася до суду із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду м. Києва С.О. Чекулаєв. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.12.2024 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. До початку першого судового засідання у справі від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Мотивувальна частина Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками у рівних частках (по кожна) квартири [ADDRESS] , починаючи з 2011 року. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. (ст. 7 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). Відповідно до положення статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачами, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів, а останні отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов`язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Як вбачається із матеріалів справи, ОСББ «РАКЕТА» є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] та згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» здійснює управління багатоквартирним будинком через свої органи управління. Рішенням загальних зборів ОСББ «РАКЕТА», оформленим протоколом №1 зборів ОСББ «РАКЕТА» від 12.12.2014, протоколом №12-17 зборів ОСББ «РАКЕТА» від 24.09.2017, протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку від 07.09.2021 затверджено розмір обов`язкового щомісячного внеску на управління будинком. ОСББ «РАКЕТА» утримує зазначений будинок та прибудинкову територію, уклало та виконує умови договорів з виконавцями житлово - комунальних послуг, а відповідачі зобов`язані вчасно щомісяця сплачувати позивачу внески. Отже, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово- комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивачем надавалися відповідачам послуги безперебійно та належної якості. Претензій з боку споживачів щодо неякісного надання послуг не надходило. Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку сума заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2016 по 30.09.2024 становить 15 594,99 гривні. Відповідачі не надавали суду свій контррозрахунок для спростування розміру заборгованості, а також доказів повної або часткової оплати заборгованості, чи доказів надання їй житлово-комунальних послуг іншими постачальниками. Щодо вимог про стягнення з відповідачів трьох процентів річних в розмірі 1 817,61гривень та інфляційних втрат у розмірі 5 930,52 гривень суд відзначає наступне. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан, який дії на даний час. Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Відповідно до постанови Кабінету міністрів №1405 від 29.12.2023 скасовано заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі, окрім територій, де ведуться бойові дії згідно з переліком Мінреінтеграції. Як вбачається з наданого розрахунку три проценти річних та інфляційні втрати нараховані позивачем за період з 01.04.2016 по 30.09.2024 без врахування положень Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206. Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу у стягненні трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 до 29.12.2023. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних у розмірі 1 424,71 гривні та інфляційні втрати у розмірі 3 041,09 гривня. Стосовно вимоги про встановлення у рішенні порядок його виконання, відповідно до якого нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до норм статті 265 ЦПК України здійснюватиметься до моменту виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Статтею 265 ЦПК України урегульовано зміст рішення суду, відповідно до частини десятої якої, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. При цьому вказана стаття є нормою процесуального права, оскільки розміщена в процесуальному законі і до того ж не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване, а тому у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування процентів до моменту виконання судового рішення. Отже, конструкція вказаної норми надає право суду зазначити нарахування відповідних відсотків, а не обов`язок. Враховуючи що з 24.02.2022 в Україні запроваджено військовий стан, тривалий час на території України діяла заборона нарахування трьох відсотків річних та інфляційних збитків на заборгованість за житло - комунальні послуги, беручи до уваги те, що військові дії на території України безпосередньо впливають на платоспроможність кожного громадянина України, суд не вбачає підстав встановлювати у рішенні суду нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду, в той же час позивач не позбавлений права звернутись в майбутньому до суду з позовом до особи про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків внаслідок невиконання рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні цієї вимоги. 3. Висновки суду Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, приймаючи до уваги те, що відповідачами доводи та обґрунтування позову щодо надання позивачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території під час розгляду справи не спростовані, з огляду на те, що обов`язок оплачувати вказані послуги виникає у власника житла незалежно від укладення договору про утримання житлового будинку, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за період з 01.04.2016 по 30.09.2024 у загальному розмірі 20 060,79 гривень з яких: заборгованість по внесках на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 15 594,99 гривні, інфляційні втрати у розмірі 3 041,09 гривня та три проценти річних у розмірі 1 424,71 гривні. Враховуючи те, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] у рівних частках (по кожна) суд дійшов висновку, що з кожного з відповідачів на користь позивача належить стягнути по 10 030,39 гривень. 4.Судові витрати Згідно пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно копії платіжної інструкції №648 від 08.11.2024 позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,00 гривні, що відповідає розміру судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру, згідно вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» з врахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги у меншому розмірі (20 060,79 гривень) ніж було заявлено у позові (23 343,12 гривні), що становить 85.93% від заявлених вимог, до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі (85.93% від 2 422,00) = 2081,22 гривень, або 1 040,61 гривень з кожного з відповідачів. Стосовно вимоги про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 371,12 гривні суд зазначає наступне. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд приймає до уваги позицію викладену у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 загалом, та зокрема щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат, які покладаються на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім цього, щодо принципу змагальності, який знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частини п`ятої та частини шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) від 27.06.2018, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/15687/15-ц від 14.11.2018, № 753/15683/15 від 26.09.2018 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 910/3929/18 від 18.06.2019. Суд враховує, що відповідно до частин першої та третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення в рівних частках з відповідачів 5 371,12 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи позивачем долучено: - копію договору про надання правничої допомоги №13/09/2024-8 від 13.09.2024 укладеного між ОСББ «РАКЕТА» та Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери»; - акт приймання - передачі наданих послуг від 13.09.2024 на суму 5 371,12 гривень; - довіреність видана представнику позивача - адвокату Золотопупу Сергію Васильовичу; - копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю Золотопупа Сергія Васильовича, серія ПТ №2653. Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Суд також бере до уваги те, що відповідачі своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористалися, хоча положеннями пункту 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на відповідача. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Так, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020. Отже, при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зазначає, що в Акті приймання - передачі наданих послуг від 13.09.2024 до складу юридичних послуг вказаний такий вид послуг як отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що не відноситься до видів професійної правничої допомоги згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд також зазначає, що стягнення витрат на надання правничої допомоги у розмірі 5 371,12 гривень є непропорційним до розміру позовних вимог, що становлять 23,343,12 гривень, а тому, з метою відповідності критерію розумної необхідності таких витрат, їх обгрунтованості суд вважає за необхідне зменшити їх розмір. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також те, що справа не є складною, значення справи для позивача та відповідачів, враховуючи дії сторін у справі, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідачів у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3 000,00 гривень (по 1 500,00 гривень з кожного з відповідачів), що відповідає критерію реальності та розумності.

Outcome: partial