Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

31.10.2024 [PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 10000грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову в суд і до досягнення дитиною повноліття. У позові вказує на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2003 року по 11.04.2022 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10.03.2022 року у справі №464/5375/21. У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] , який є вже повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім. Спільне життя та подружні відносини у сторін не склалися, вони проживають окремо. Неповнолітній син проживає з позивачкою та фактично знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином не виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання сина. Позивачка не в змозі самостійно утримувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, тому звернулась до суду з цим позовом. Провадження у справі відкрито ухвалою від 01.11.2024 року за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.11.2024 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якому просив позов задовольнити частково, стягнути з нього на користь позивача мінімальний розмір аліментів. В обгрунтування відзиву покликається на те, що на даний час є фізичною особою підприємцем, однак його майновий стан значно змінився, оскільки від підприємницької діяльності не отримує жодних доходів. У звязку із введенням воєнного стану позбавлений можливості виїхати на заробітки за кордон, тому на даний час має лише перемінний дохід. Він одружився вдруге та на даний час помагає дружині у здійсненні нею підприємницької діяльності. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка перебуває на його утриманні. Крім цього, його матір [PERSON] є особою з третьою групою інвалідності, та потребує систематичного обстеження та медикаментозного лікування. Обстеження та реабілітація мами потребує значних витрат, тому допомагає їй фінансово. Крім цього, покликається на погіршення свого здоров`я. 10.12.2024 року позивач надала суду відповідь на відзив у якому просила позов задовольнити. Позивач вказала, що відповідач є працездатного віку та зобов`язаний утримувати свою дитину. Зазначила, що відповідач не надав доказів погіршення свого матеріального становища. 17.12.2024 відповідач надав заперечення у яких позов визнав частково, а саме щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі, що визначається у частці від його заробітку 8200 грн., щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили такий задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, вважають, що заявлений позивачкою розмір аліментів не відповідає матеріальному становищу відповідача. Заслухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Сторони перебували у шлюбі з 13.09.2003року по 11.04.2022 рік. На даний час цей шлюб за рішенням суду розірвано. Сторони є батьками дітей: [PERSON] [INFO] , який є вже повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім. Сторони проживають окремо. Неповнолітній син проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Позивачка самостійно несе витрати на утримання сина. Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо виконання кожним із них обов`язку утримувати дитину. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини. Стаття 180 СК України регламентує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2024 році (рік у якому позивачка звернулась із позовом про стягнення аліментів) було установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривні. Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Стаття 81 ЦПК України регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Заявляючи вимоги про стягнення щомісячно аліментів на дітей в розмірі 10000грн. на дитину, позивачка покликається на те, що на його утримання необхідні значні кошти. Зазначає, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. З врахуванням того, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дитини та наведених вище норм права, а також обставин даної справи, а саме, що сторони проживають окремо, неповнолітній син сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні; відповідач працездатного віку, має вищу освіту та спроможний утримувати сина, суд вважає, що з нього слід стягувати аліменти. Однак, враховуючи майновий стан відповідача, те, що у нього на утриманні є малолітня дочка - [PERSON] , яка народилася [INFO] у іншому шлюбі, наявність на утриманні матері, яка є особою із третьої групою інвалідності, суд вважає що достатнім розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина є аліменти у розмірі 5000 грн., що буде необхідним та достатнім для забезпечення розвитку дитини, зможе частково покрити витрати на утримання та виховання сина. Стягнення слід розпочати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В межах суми платежу аліментів за один місяць допустити негайне виконання рішення суду. Крім цього, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. в дохід держави. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial