Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

До Першотравневого районного суду м. Чернівці 01.07.2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1031 від 03.05.2006 року, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 38\~300, 60 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.05.2006 року між первинним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір № 1031, із змінами № 1607 від 24.09.2008 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 59\~000 доларів США для ремонту і облаштування житла. У зв`язку із тим, що відповідач кошти у строки, встановлені кредитним договором, не повернула вчасно, станом на 20.09.2010 року утворилась заборгованість. У подальшому права вимоги були передані від первинного кредитора до ТОВ «Кредитні ініціативи». Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.05.2019 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні позовних вимог відмовлено, проте постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.05.2019 року скасовано та задоволено вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 1031 від 03 травня 2006 року в розмірі 104\~753, 09 доларів США, що складається з кредиту в сумі 45\~224 дол. США, процентів у сумі 59\~529, 09 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення (магазин), загальною площею 158,3 кв. м., який знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , у спосіб проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також вказаним рішенням стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати в сумі 53710 грн. 72 коп. В подальшому, постановою Верховного суду від 14 квітня 2021 року по справі № 725/6951/18 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення залишено без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути інфляційні витрати та 3% річних у сумі 38\~800,60 доларів США, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у період з 19.12.2018 року до 23.02.2022 року. Ухвалою судді від 18.07.2024 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 23.10.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та бездоказовими, оскільки пропущено трирічний строк позовної давності, а предмет іпотеки був реалізований на електронних торгах ще 09.07.2021 року, тобто основне зобов`язання припинено. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 після звернення стягнення на предмет іпотеки подальші вимоги щодо процентів не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволені позовних вимог. Ухвалою Першотравневого районного суду від 23.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу для розгляду по суті. До початку судового засідання надійшла від представника позивача заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.05.2019 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні позовних вимог відмовлено, проте постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.05.2019 року скасовано та задоволено вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 1031 від 03 травня 2006 року в розмірі 104\~753, 09 доларів США, що складається з кредиту в сумі 45\~224 дол. США, процентів у сумі 59\~529, 09 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення (магазин), загальною площею 158,3 кв. м., який знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , у спосіб проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також вказаним рішенням стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати в сумі 53710 грн. 72 коп. Постановою Верховного суду від 14 квітня 2021 року по справі № 725/6951/18 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення залишено без змін. 19.09.2019 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист у справі №725/6951/18 на підставі заяви про видачу виконавчого листа від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». 11.07.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К. О. повідомлено ТОВ «Кредитні ініціативи» про те, що на його примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № 75525321 з примусового виконання виконавчого листа №725/6951/18 від 11.07.2024 року. Проте предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 158,3 кв. м., який знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , реалізовані ним у виконавчому провадженні АСВП № 62385992 з примусового виконання виконавчого листа № 2-20/2011 виданого 14.02.2012 року. Цивільний процесуальний кодекс України\~( далі\~ЦПК України\~) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4\~ст. 10 ЦПК України\~). На підставі ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4\~ст. 264 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із правовими наслідками порушення грошового зобов`язання врегульовані\~Цивільним кодексом України\~( далі\~ЦК України\~). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-601,\~604-609 ЦК.\~Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК\~(п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 12 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин»). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова ВП ВС від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених\~статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (постанова ВП ВС від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16. Отже, проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання (постанова ВП ВС від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. В контексті вище наведеного, суд дійшов висновку, що підставою для застосування положень\~ст. 625 ЦК України\~є встановлення: наявності обов`язку боржника; невиконання цього обов`язку впродовж певного періоду часу; вини особи, що призвело до невиконання або неналежного виконання зобов`язання (тобто, протиправність невиконання). Одночасно, суд зауважує, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) (лист Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України»). Разом з тим, відомості щодо виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 19.09.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом порядку шляхом звернення до державної виконавчої служби чи приватного виконавця в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавалися. Так само, в матеріалах справи відсутні докази щодо позасудового стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до уповноваженого суб`єкта. Позивач звернувшись до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначився із порядком отримання заборгованості шляхом не стягнення її вартості а звернення стягнення на предмет іпотеки, і поки не буде вказане рішення виконане не відомо у якому розмірі буде отримана заборгованість, а тому вимоги про стягнення компенсаторних грошей є передчасними. Отже, за таких обставин, особливості спірних правовідносин (звернення стягнення на житло боржника) та категорії даного спору, оскільки докази наявності вини в діях відповідача щодо невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач до суду не надав, а відповідні обставини в процесі розгляду справи за наявних матеріалів справи не встановлені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі\~ст. 625 ЦК України. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed