Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

24 грудня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, поданим через систему «Електронний суд» її представником [PERSON] , до [PERSON] про визнання правочину дійсним, відповідно до якого позивач просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16 квітня 1999 року №1625, а саме цілого домоволодіння зі спорудами та земельною ділянкою [ADDRESS] , укладеного на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 16 квітня 1999 року між нею та [PERSON] як власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] (на дату укладення договору - Жовтневого) району Миколаївської області на підставі договору купівлі-продажу №604 від 26 березня 1993 року, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у Миколаївському бюро технічної інвентаризації 02 квітня 1993 року під реєстровим №1612, а також власником земельної ділянки площею 0,14 га, на якій розташований будинок, було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння. Вказаний договір був укладений на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод під реєстровим №1625 від 16 квітня 1999 року. У подальшому згідно рішення Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області №14 від 05 лютого 2007 року «Про зміну нумерації житлових будинків та земельних ділянок» змінено адресу, за якою розташовані вищезазначений будинок та земельна ділянка з « [ADDRESS] » на « [ADDRESS] ». Договір сторонами був повністю виконаний, а саме, відповідач звільнив всі приміщення, передав позивачу ключі від них, знявся з реєстрації за вказаною адресою. Позивач у свою чергу передав відповідачу 16125 грн. до підписання договору. Однак, нотаріально договір не посвідчувався, та на даний час нотаріальне укладення даного договору неможливе, що змусило позивача звернутися за захистом свого права до суду. Ухвалою від 17 січня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 06 березня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 12 березня 2025 року представник позивача надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У зв`язку з відсутністю відповідача за останньою відомою суду адресою, його сповіщення здійснено шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №1625 від 16 квітня 1999 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила цілий житловий будинок зі спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до договору, вказаний житловий будинок та земельна ділянка належали продавцю [PERSON] . Житловий будинок - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою №604 від 26 березня 1993 року, зареєстрованого у Миколаївському бюро технічної інвентаризації 02 квітня 1993 року під реєстровим №1612. Земельна ділянка площею 0,14 га - на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №045217, виданого та зареєстрованого Мішково-Погорілівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області №832 від 17 січня 1997 року. Згідно з п.3 зазначеного договору, житловий будинок зі спорудами та земельною ділянкою проданий за 1625 грн., що отримані продавцем до підписання договору. Відповідно до п.5 договору, продавець засвідчила, що вона зобов`язується у термін до 17 квітня 1999 року звільнити будинок від належного їй майна, здійснити виселення та виписку. Вказаний договір укладений на Універсальній товарній біржі нерухомості «Віконт-Т», зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод за №1625 від 16 квітня 1999 року та в подальшому нотаріально не посвідчувався. Відповідно до реєстраційного посвідчення Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1612 від 17 січня 2000 року, право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 1999 року. В той же час, позивач позбавлений можливості розпорядження своїм майном з огляду на положення ст.227 ЦК УРСР 1963 року. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди. Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірної квартири між ним та відповідачами, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. Таким чином, суд вважає можливим захист прав позивача шляхом визнання вказаного договору дійсним.

Outcome: approved