Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в інтересах [PERSON] до суду із заявою, в якій, на підставі ст. ст. 293,\~315, 319 ЦПК України, просить встановити факт родинних відносин,\~а саме що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . В обґрунтування заяви, вказав, що встановлення факту родинних відносин необхідно для підтвердження особистих неоспорюваних прав, обов`язків, та відносин між ним та батьком, як між членами сім`ї першого ступеня споріднення, а зазначене можливо виключно на підставі рішення суду. 04 грудня 2024 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було відкрито провадження по справі. 30 січня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 11 лютого 2025 року з Хаджибейського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі надійшла заява про розгляд справи без їх присутності та повідомило про відсутність заперечень проти заяви. 19 березня 2025 року до суду з Хаджибейського відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у місті\~Одесі надійшли витребувані документи. 27 березня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інших заяв, клопотань, пояснень від учасників справи до суду не надходило. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м. Луцьк Волинської області народився [PERSON] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] . [INFO] в м. Донецьк народився [PERSON] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] . Судом з`ясовано, що батьком [PERSON] (мовою оригіналу « [PERSON] »), [INFO] є [PERSON] (мовою оригіналу « [PERSON] »), а матір`ю вказано [PERSON] (мовою оригіналу « [PERSON] »), про що свідчить свідоцтво про народження, яке видане Петровським райвідділом ЗАГС від 06.08.1976 року, серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи. В подальшому, [INFO] помер [PERSON] у віці 75 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , у його сина виникло право на отримання пенсії «у разі втрати годувальника» за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, 24.04.2024 року рішенням № о/р [NUMBER] Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було відмовлено в переведенні на інший вид пенсії, оскільки при перевірці наданих [PERSON] документів було виявлено розбіжність, а саме прізвище годувальника зазначено [PERSON] , згідно паспортних даних прізвище заявника [PERSON] . Крім того, з цих же підстав, Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у листі від 23.07.2024 № 1671/24.25-21 відмовлено у наданні [PERSON] витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про його народження із зазначенням прізвища дитини де четверта буква зазначається «и», а у прізвищі батька «і». Отже, у зв`язку з вказівкою у паспорті батька заявника [PERSON] прізвища « [PERSON] », в той час як прізвище заявника в паспорті вказано « [PERSON] », останній не може реалізувати свої права щодо пенсійного забезпечення. В зв`язку з чим, а також неможливістю вирішити дане питання у позасудовому порядку, заявник був змушений звернутись до суду з даною заявою. Таким чином, встановлена неможливість підтвердити родинний зв`язок між батьком та сином, через допущену помилку при зазначенні в документах прізвищ. Разом з тим, як вбачається з копії паспорту громадянина України [PERSON] , серії [NUMBER] , прізвище українською мовою прописано, як « [PERSON] », а російською мовою прописано як « [PERSON] ». Водночас, з паспорту громадянина України [PERSON] , серії [NUMBER] слідує, що прізвище українською мовою було прописано, як « [PERSON] », а російською мовою було прописано як « [PERSON] ». Тому, суд вважає, що виявлена помилка в написанні прізвищ в паспортах є технічною, через переклад з російської на українську мови. Отже, [PERSON] є батьком [PERSON] . Відтак, матеріалами справи встановлено факт родинних відносин між заявником та [PERSON] та в сукупності, вказані докази дають підстави для висновку, що\~ [PERSON] , [INFO] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 п.5\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 частини 1\~статті 315 ЦПК України\~передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з роз`ясненням п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З огляду на вищевказані докази, знайшов підтвердження факт того, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи доведений факт того, що\~[PERSON] , [INFO] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказаний факт має юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки. Підтвердження даного факту необхідне заявнику для підтвердження прав, обов`язків, та відносин між заявником та її матір`ю, як між членами сім`ї першого ступеня споріднення.

Outcome: approved