Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

І. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 14 лютого 2025 року, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі відповідач-2, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 73/с/2. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит в сумі 118\~600,00 гривень, на споживчі цілі. Процентна ставка 28% річних. [PERSON] зобов`язалася сплатити відсотки, проводити погашення кредиту відповідно до встановленого графіку. 29 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року. Відповідно до умов укладеного між сторонами додаткового договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у виді не відновлюваної кредитної лінії, з лімітом 631\~190,03 гривень на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року, кредитним договором № 73/с від 05 липня 2006 року. Процентна ставка 21% річних. [PERSON] зобов`язалася сплатити відсотки, проводити погашення кредиту відповідно до встановленого графіку. 29 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 73/с/2. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору поруки, [PERSON] поручився у повному обсязі за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року, та зобов`язався у разі невиконання [PERSON] обов`язків за вказаним кредитним договором відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник. 29 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору поруки, [PERSON] поручився у повному обсязі за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року, згідно якому банк надав боржнику кредит з лімітом 682\~434,53 гривень та зобов`язався у разі невиконання [PERSON] обов`язків за вказаним кредитним договором відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник. Позивач вказує, що станом на 30 жовтня 2024 року за відповідачами обліковується заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 750\~019,66 грн., з яких 433\~490,36 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а 316\~529,27 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за відсотками у розмірі 433\~490,36 грн. У письмовій відповіді на відзив позивач фактично повторив доводи свого позову. 1.2. Позиція відповідача [PERSON] . Відповідач-1 у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила. Узагальнені доводи цього відповідача зводяться до того, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року у справі №161/12750/16-ц було задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №73/с/2 від 29 квітня 2012 року у розмірі 624\~430,75 грн. Відповідач-1 вважає, що оскільки банк вимагав дострокового повернення всієї суми боргу, згідно правил ст.1050 ЦК України, він не мав права в подальшому нараховувати договірні відсотки за кредитом. Заочне рішення від 19 листопада 2018 року відповідачі повністю виконали, що встановлено постановою Волинського апеляційного суду від 19 травня 2022 року, якою визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі. Також відповідач-1 вважає, що існують правові підставі для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 1.3. Позиція відповідача [PERSON] . Відповідач-2 свої правом подати письмовий відзив на позов не скористався. 1.4. Рух справи. Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. У відповідності до положень частини другої статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті розпочався 21 березня 2025 року. ІІ. Мотивувальна частина. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 29 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 73/с/2. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит в сумі 118\~600,00 гривень, на споживчі цілі. Процентна ставка 28% річних. [PERSON] зобов`язалася сплатити відсотки, проводити погашення кредиту відповідно до встановленого графіку. 29 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року. Відповідно до умов укладеного між сторонами додаткового договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у виді не відновлюваної кредитної лінії, з лімітом 631\~190,03 гривень на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року, кредитним договором № 73/с від 05 липня 2006 року. Процентна ставка 21% річних. [PERSON] зобов`язалася сплатити відсотки, проводити погашення кредиту відповідно до встановленого графіку. 29 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 73/с/2. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору поруки, [PERSON] поручився у повному обсязі за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року, та зобов`язався у разі невиконання [PERSON] обов`язків за вказаним кредитним договором відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник. 29 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору поруки, [PERSON] поручився у повному обсязі за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року, згідно якому банк надав боржнику кредит з лімітом 682\~434,53 гривень та зобов`язався у разі невиконання [PERSON] обов`язків за вказаним кредитним договором відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник. Вищенаведені обставини встановлені заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року у цивільній справі №161/12750/16-ц, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року, яке ухвалено у спорі між тими самими сторонами, а тому, в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, повторному доказуванню вони не підлягають. Вищенаведеним рішенням стягнуто з [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , уродженки міста Луцьк, Волинської області та мешканки [ADDRESS] , як основного боржника та [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] , як поручителя на користь ПАТ КБ «Приватбанк» - 624 430,75 гривень заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року, з яких заборгованість за кредитом 624 430,75 гривень, на р/р [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , уродженки міста Луцьк, Волинської області та мешканки [ADDRESS] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 683,23 гривень, на р/р [NUMBER] ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 683,23 гривень, на р/р [NUMBER] ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570. Постановою Волинського апеляційного суду від 19 травня 2022 року у цій же цивільній справі, визнано виконавчий лист, виданий 27 лютого 2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/12750/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 624 430 гривень 75 копійок за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалюючи таке судове рішення апеляційний суд дійшов висновку, що заочне рішення суду від 19 листопада 2018 року було повністю виконане відповідачами. Також судом були безпосередньо оглянуті матеріали цивільної справи №161/12750/16-ц. З цих матеріалів слідує, що звертаючись до суду з позовом 30 вересня 2016 року АТ КБ «Приватбанк» вказувало, що станом на 05 вересня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2010 року №73/с/2 становить 1\~400\~676,68 грн., з яких: 1) 624\~430,75 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2) 425\~851,58 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3) 350\~394,34 грн. заборгованості за пенею. На той час АТ КБ «Приватбанк» у позові вказав, що бажає стягнути з відповідачів лише тіло кредиту у розмірі 624\~430,75 грн., а вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом не заявляв. Саме ця сума була стягнута заочним рішенням суду від 19 листопада 2018 року. Зі змісту матеріалів цивільної справи №161/12750/16-ц, а також тексту судових рішень, ухвалених у ній, слідує, що судами не вирішувалися будь-які вимоги стосовно стягнення договірних відсотків банку, нарахованих до звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду 30 вересня 2016 року. Крім того, з матеріалів розглядуваної справи слідує, що позивач просить суд стягнути договірні відсотки у розмірі 433\~490,39 грн., які нараховані за період з 30 листопада 2012 року по 30 вересня 2016 року. Після 30 вересня 2016 року, що відповідає даті звернення до суду у цивільній справі №161/12750/16-ц, позивач будь-яких договірних відсотків не нараховував (а.с.20). 2.2. Позиція суду. 2.2.1. Щодо доводів відповідача-1 про нарахування відсотків після вимог про дострокове повернення кредиту, заявленої на підставі ст.1050 ЦК України. За правилами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Одним із основних доводів відповідача-1 є твердження про те, що позивач АТ КБ «Приватбанк» неправомірно продовжував нараховувати договірні відсотки за кредитом після пред`явлення ним позову у вересні 2016 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно правил ч.2 ст.1050 ЦК України. Але ці твердження спростовуються як дослідженими матеріалами цивільної справи 161/12750/16-ц, так і розрахунком позовних вимог у розглядуваній справі, з яких слідує, що позивач просить суд стягнути договірні відсотки у розмірі 433\~490,39 грн., які нараховані за період з 30 листопада 2012 року по 30 вересня 2016 року. Після 30 вересня 2016 року, що відповідає даті звернення до суду у цивільній справі №161/12750/16-ц, позивач будь-яких договірних відсотків не нараховував і стягнути їх не просить. Отже, посилання відповідача-1 на нарахування позивачем відсотків після пред`явлення ним дострокової вимоги про повернення кредиту згідно ст.1050 ЦК України є помилковими та відхиляються судом. З цих самих міркувань судом відхиляються і посилання відповідача-1 на висновки, викладені в постанові Волинського апеляційного суду від 19 травня 2022 року у цивільній справі №161/12750/16-ц, а саме, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник тривалий час не виконував, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, і таке право кредитора виникає в силу Закону, а не договору. Таким чином у [PERSON] не виникає будь-яких інших зобов`язань за кредитним договором.» Вищенаведені висновки апеляційного суду стосуються питання подальшого нарахування банком будь-яких процентів та інших платежів після звернення до суду у вересні 2016 року. Однак вказане не звільняє відповідачів від зобов`язань за процентами, які нараховані до вересня 2016 року. 2.2.2. Щодо тверджень відповідача-1 про необхідність закриття провадження у справі. За приписами п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Однак в даному випадку відсутні правові підстави для закриття провадження, оскільки у цивільній справі №161/12750/16-ц, позовних вимог про стягнення договірних відсотків за кредитом не заявлялося і рішення стосовних них не ухвалювалося. Тому викладене у відзиві на позов клопотання відповідача-1 про закриття провадження у справі судом відхиляється. 2.2.3. Щодо суті позовних вимог АТ КБ "Приватбанк". Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як слідує з наданого позивачем розрахунку позовних вимог, відсотки у розмірі 433\~490,39 грн. ним нараховані за період з 30 листопада 2012 року по 30 вересня 2016 року, за відсотковою ставкою 21% річних, яка визначена у кредитному договорі. Оскільки будь-якого контррозрахунку на розрахунок позивача відповідачі не надали, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Зважаючи на те, що відсотки за користування кредитом нараховані за період, коли була чинна порука відповідача-2, заборгованість слід стягнути солідарно з обох відповідачів. 2.3. Розподіл судових витрат. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 5\~201,88 грн., який сплачений при зверненні до суду. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved