Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва із вказаним позовом, зазначивши, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває [PERSON] , яка отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інвалідність була встановлена з 01.05.2019 довічно. В період з 01.02.2022 по 31.01.2023 виникла переплата пенсії в розмірі 5 438,43 грн., у зв`язку з приведенням пенсійної справи у відповідність до норм чинного законодавства. Досудове врегулювання спору результатів не дало, безпідставно отримані кошти позивачу не повернуто. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ГУ ПФУ в м. Києві кошти в розмірі 5 438,43 грн., як безпідставно отримані. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 18.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він не заперечив щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки вона суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. З огляду на викладене та за відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві з 01.05.2019 та отримувала пенсію по інвалідності, призначену, відповідно до Закону №1058 на підставі довідки з огляду МСЕК серії АВ №0999195. Згідно з вказаною довідкою відповідачу було встановлено третю групу інвалідності загального захворювання з 01.05.2019 довічно. 16.02.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві відповідача було переведено на пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що управлінням було проведено перевірку правильності нарахування пенсії [PERSON] , у зв`язку з приведенням пенсійної справи відповідача у відповідність до норм чинного законодавства, в результаті чого була виявлена переплата за період з 01.02.2022 по 31.01.2023 в розмірі 5 438,43 грн., яка виникла при відпрацюванні наданих списків, відповідно до постанови КМУ №963 від 15.09.2021, а саме відкориговані зайві 9 % виплат з 16.02.2022. На підтвердження зазначеного, позивачем до позовної заяви долучений індивідуальний перерахунок за номером ОР 930070197283 щодо виплат відповідачу. Матеріалами справи також підтверджується, що з метою досудового врегулювання спору Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на адресу відповідача направлявся лист з пропозицією добровільного повернення переплати пенсії в розмірі 5 438,43 грн., однак жодної відповіді на такий лист від відповідача не надійшло. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон №1058) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 9 Закону № 1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання. Згідно зі ст. 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Відповідно до ст. 31 Закону №1058 залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Згідно зі ст. 34 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» установлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Отже між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами глави 83 ЦК України, яка визначає загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України. Відповідно до ст. 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12.12.2018 у справі №711/1509/17, від 21.06.2018 у справі 554/1809/17, від 31.10.2018 у справі 307/2100/16-ц, від 13.04.2020 у справі № 487/2596/17. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 №6-4 . Згідно з п.3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Однак стороною позивача не було доведено те, що надмірна сплата пенсійних коштів у розмірі 5 438,43 грн. відбулася з вини відповідача. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За змістом ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених чим кодексом. Доказів того, що переплата пенсії виникла внаслідок зловживань з боку [PERSON] , чи того, що відповідач допустила недобросовісну поведінку, позивач суду не надав. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 встановлено, що ризик будь якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, у справі «Гаші проти Хорватії» та у справі «Трro проти Хорватії». Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002. Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Таким чином, без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача та не доведеністю того, що надмірна сплата пенсійних коштів у розмірі 5 438,43 грн. відбулася з вини відповідача, відсутні підстави для стягнення з неї надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 1212 ЦК України, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне. Позивачем при подані позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ГУ ПФУ в м. Києві, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed