Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

22 травня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача Комунального підприємства «Інноваційна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 01 жовтня 2021 року рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області він був поновлений на роботі в Комунальному підприємстві «Інноваційна компанія» в місті Тисмениця на посаді начальника дільниці будинкоуправління, з якої був звільнений за скороченням штату працівників. При звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, невиплаченими залишилися кошти за час перебування на лікарняному в період з 18 листопада по 02 грудня 2021 року. У лютому 2023 року на рахунок позивача, а це через 12 місяців після звільнення, від відповідача надійшли кошти у розмірі 3875,00 грн. З пояснень головного бухгалтера відповідача позивач дізнався, що це кошти за невиплачені при звільненні лікарняні. Листок непрацездатності позивачем був зданий в бухгалтерію підприємства 04 грудня 2021 року. Таким чином, у відповідача був достатній період часу з дати здачі позивачем 04 грудня 2021 року в бухгалтерію листка непрацездатності, щоб 25 лютого 2022 року в день звільнення позивача провести з ним повний розрахунок, що зроблено не було. Позивач вважає, що виплачена йому на його рахунок відповідачем заборгованість за час перебування на лікарняному в сумі 3875,00 грн виплачені суто з коштів підприємства. Згідно довідки Комунального підприємства «Інноваційна компанія», середньоденна заробітна плата позивача становить 491,46 грн. Затримка виплати належних позивачу при звільненні 25 лютого 2022 року до дня погашення заборгованості 17 лютого 2023 року становить 248 робочих днів. 491,46 грн (середньоденний заробіток) х 248 (кількість робочих днів) = 121\~882,08 грн за рік, за 6 місяців ця сума становить 121\~882,08 грн : 2 = 60\~941,04 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з Комунального підприємства «Інноваційна компанія» на користь [PERSON] середній заробіток у розмірі 60941,04 грн. (а.с. 1-4). Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2023 року заяву про самовідвід задоволено. Відведено суддю Хоминець М.М. від розгляду цивільної справи № 352/1123/23 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Інноваційна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 14-16). 13 червня 2023 року представником відповідача Комунального підприємства «Інноваційна компанія» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, вважаючи позовні вимоги безпідставними з наступних підстав. Наказом від 25 лютого 2022 року № 4-К [PERSON] було звільнено з роботи відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України Пунктом 2 вказаного наказу доручено бухгалтеру підприємства [PERSON] провести з [PERSON] остаточний розрахунок. 07 березня 2022 року [PERSON] звільнилась із роботи. 03 травня 2022 року на посаду бухгалтера призначено [PERSON] . 10 лютого 2023 року [PERSON] звернувся із заявою, в якій стверджував, що йому не виплатили лікарняні за листопад та 1-2 грудня 2021 року. У ході розгляду вказаного звернення бухгалтер [PERSON] знайшла оригінал незаповненого листа непрацездатності [PERSON] . Нею невідкладно було направлено на ім`я в.о. директора відповідну службову записку та вжито заходів щодо оплати, яка була проведена 17 лютого 2023 року. Відповідач зазначає, що [PERSON] звернувся до суду з цим позовом 25 травня 2023 року, тобто зі спливом більш ніж 1 рік 3 місяців після звільнення з роботи, яке мало місце 25 травня 2022 року. Ні на момент звільнення, ні безпосередньо після звільнення позивач не звертався до підприємства щодо такої виплати. Зі свого боку підприємство, отримавши 14 лютого 2023 року від [PERSON] заяву, датовану 10 лютого 2023 року, в ході перевірки якої підтвердився факт невиплати лікарняних, на третій день після отримання заяви здійснило відповідну виплату. Заявлена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні у розмірі 60941,04 грн є більш ніж у 15 разів більшою, ніж сума виплачених лікарняних у розмірі 3875,83 грн. Заявлена позивачем до стягнення сума є очевидно неспівмірною з розміром допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка була невчасно виплачена, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача. Тому справедливим та пропорційним визначення розміру відповідальності за прострочення належних при звільненні позивача виплат може бути сума у розмірі 1312,36 грн. Зазначена сума є орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Відтак у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 28-32). Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2023 року задоволено заяву позивача [PERSON] про відвід судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Олійника М.Ю. у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Інноваційна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 77-78). Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2023 року заяву про самовідвід задоволено. Відведено суддю Струтинського Р.Р. від розгляду цивільної справи № 352/1123/23 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Інноваційна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 85). На підставі розпорядження Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2023 року, оскільки утворити новий склад суду для розгляду даної справи неможливо, справу передано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (а.с. 89-90). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 вересня 2023 року дану цивільну справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 91). Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 92-93). Ухвалою суду від 26 жовтня 2023 року витребувано у Комунального підприємства «Інноваційна компанія» розрахунок у сумі 3875,83 грн, виплачені [PERSON] , як сплату боргу за лікарняні за період з 18 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року (а.с. 108-109). 26 жовтня 2023 року позивачем подано до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в яких підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд про їх задоволення (а.с. 97-102). 26 лютого 2024 року позивачем подано до суду клопотання про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних, в якому просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки внаслідок прострочення грошового зобов`язання у сумі 1007,41 грн та три проценти річних у сумі 121,47 грн, усього 1128,88 грн (а.с.141-142). 26 лютого 2024 року позивачем подано до суду уточнений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9994,00 грн, що складає 16,4 % від нарахованого у позові середнього заробітку в сумі 60\~941,04 грн (а.с.149-155). 11 березня 2024 року представником Комунального підприємства «Інноваційна компанія» подані до суду письмові пояснення, в яких визнає позовні вимоги про стягнення з підприємства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1366,04 грн, а клопотання про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних просить повернути, оскільки за своєю суттю дане клопотання є зміною предмету та підстав позову (а.с. 160-162). 25 квітня 2024 року позивачем [PERSON] подана до суду відповідь на письмові пояснення Комунального підприємства «Інноваційна компанія», в яких підтримує позовні вимоги про стягнення з Комунального підприємства «Інноваційна компанія» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9994,00 грн (а.с.167-173). 23 травня 2024 року представником відповідача подано до суду додаткові письмові пояснення (а.с. 177-178). 27 травня 2024 року позивачем подано до суду додаткові пояснення щодо застосування статті 177 Кодексу законів про працю України до внесення змін у неї Законом України № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року (а.с. 179-184). 25 липня 2024 року позивачем подано до суду заперечення на додаткові письмові пояснення представника Комунального підприємства «Інноваційна компанія» щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.191-193). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір середнього заробітку. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З виписки по картці вбачається, що 17 лютого 2023 року [PERSON] отримав 3875,83 грн (а.с. 6). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Інноваційна компанія», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 491,46 грн, середньомісячна зарплата - 10\~074,93 грн (а.с.7). Наказом № 4-К Комунального підприємства «Інноваційна компанія» від 25 лютого 2022 року, [PERSON] звільнено з роботи з 25 лютого 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 33). 10 лютого 2023 року позивач звертався із заявою до Комунального підприємства «Інноваційна компанія» про виплату лікарняних (а.с. 34). 16 лютого 2023 року головним бухгалтером Комунального підприємства «Інноваційна компанія» Катериною Андрієвською була написана службова розписка директору вказаного вище підприємства з приводу невиплати [PERSON] лікарняних згідно листка непрацездатності від 18 листопада 2021 року (а.с. 35). Згідно наказу № 38-к від 12 липня 2021 року Комунального підприємства «Інноваційна компанія» [PERSON] прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Інноваційна компанія» з 13 липня 2021 року (а.с.38). Наказом від 07 березня 2022 року [PERSON] , головного бухгалтера Комунального підприємства «Інноваційна компанія», звільнено з роботи з 07 березня 2022 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с.39). На підставі наказу № 9-к від 03 травня 2022 року Комунального підприємства «Інноваційна компанія», [PERSON] прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Інноваційна компанія» з 03 травня 2022 року (а.с.40). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Комунального підприємства «Інноваційна компанія», за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Інноваційна компанія» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10\~000,00 грн (а.с. 52-61). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року змінено в частині розподілу судових витрат, зменшивши розмір стягнутих з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Інноваційна компанія» судових витрат за надання професійної правничої допомоги до 5000,00 грн. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 62-73). Комунальним підприємством «Інноваційна компанія» була дана відповідь № 98 від 30 листопада 2022 року [PERSON] на його звернення від 28 жовтня 2022 року. З відповіді вбачається, що сума боргу на даний час становить 3491,67 грн на руки, це не виплачені лікарняні за листопад-грудень 2021 року, перерахована сума лікарняних складає 4814,70 грн (а.с. 103). Тисменицьким відділенням управління виконавчої дирекції Фонду в Івано-Франківській області Фонду соціального страхування України була видана довідка [PERSON] про те, що протягом IV кварталу 2021 року - І кварталу 2023 року Комунальне підприємство «Інноваційна компанія» із заявою розрахунком про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності за період з 18 листопада по 02 грудня 2021 року не зверталася (а.с. 104). Комунальним підприємством «Інноваційна компанія» надано розрахунок лікарняних [PERSON] за період з 18 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року (а.с. 122, 129-130, 144). Згідно копії платіжної інструкції № 864 від 17 лютого 2023 року, позивачу були перераховані лікарняні в сумі 3875,83 грн, а згідно платіжної інструкції № 996\~від 27 грудня 2023 року - 158,55 грн (а.с. 131-132). Відповідно до податкової звітності, поданої Комунальним підприємством «Інноваційна компанія», за 2020 рік, розмір виплаченої позивачу заробітної плати у листопаді 2020 року становив 10243,80 грн (а.с. 133-135). Як вбачається з бухгалтерської довідки, що видана [PERSON] Комунальним підприємством «Інноваційна компанія», 25 лютого 2022 року йому були виплачені кошти в сумі 20\~605,36 грн, згідно платіжної відомості від 25 лютого 2022 року - в сумі 12605,36 грн, згідно касового ордеру № 84 від 25 лютого 2022 року - в сумі 8000,00 грн (а.с.156). Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У\~частині першій статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону\~№2352-IX від 01.07.2022,що набрала чинності 19 липня 2022 року) передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. \ З аналізу вищенаведеного слідує, що роботодавець у день звільнення або, якщо працівник у цей день не працював, - не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, зобов`язаний виплатити працівнику всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації. При цьому вжита законодавцем конструкція «всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації» дозволяє зробити висновок, що до таких сум відноситься не тільки заробітна плата, а й інші виплати, що не належать до фонду оплати праці. Згідно підпунктів\~3.2,\~3.3\~пункту 3\~Інструкції зі\~статистики заробітної\~плати,\~яка затверджена\~наказом Держкомстату\~України від\~13\~січня 2004\~року №4,\~допомоги та\~інші виплати,\~що здійснюються\~за рахунок\~коштів фондів\~державного соціального\~страхування:\~ допомога по тимчасовій непрацездатності; допомога по вагітності та пологах; допомога при народженні дитини; допомога по\~догляду за\~дитиною до\~досягнення нею\~трирічного віку; допомога на поховання; оплата путівок на санаторно-курортне лікування та оздоровлення; допомога по частковому безробіттю. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації. Отже, оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності здійснюється за рахунок коштів роботодавця, а оплата решти днів\~за рахунок Фонду соціального страхування України. Тому лише на оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності поширюються вимоги\~статті 116 Кодексу законів про працю України щодо строків їх виплати роботодавцем. Виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з шостого дня такої непрацездатності здійснюється відповідно до Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, який затверджений постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року №12. Алгоритм здійснення такої виплати Фондом соціального страхування України виглядає наступним чином: 1) комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства на підставі документів про тимчасову втрату працездатності приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі. Зробити це слід не пізніше десяти днів з дня їх надходження. При цьому, листок непрацездатності вважається виданим через сім днів після дати закриття, а отже десятиденний термін починається через сім днів після дати закінчення періоду дії листка непрацездатності; 2) на підставі рішення підприємство нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок, яка повинна бути передана до робочих органів виконавчої дирекції Фонду не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією такого рішення; 3) робочі органи виконавчої дирекції Фонду здійснюють фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку; 4) після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, підприємство зобов`язано здійснити виплату матеріального забезпечення у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Отже, роботодавець може нести відповідальність, передбачену\~статтею 117 Кодексу законів про працю України за невчасну виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з шостого дня такої непрацездатності, лише у випадку пропуску ним встановленого строку на прийняття рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі, оформлення заяви-розрахунку та передання її до робочих органів виконавчої дирекції ФСС України, або здійснення виплати не у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Якщо роботодавцем повністю дотриманий алгоритм дій та строки, передбачені зазначеним Порядком №21, він не може нести відповідальність, передбачену\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, оскільки діяв у порядку, визначеному чинним законодавством із соціального страхування. Судом встановлено, що [PERSON] звільнено з роботи з 25 лютого 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. 10 лютого 2023 року позивач звернувся з заявою до Комунального підприємства «Інноваційна компанія» про виплату лікарняних 17 лютого 2023 року [PERSON] отримав лікарняні у сумі 3875,83 грн, а 27 грудня 2023 року у сумі 158,55 грн. Посилання відповідача на те, що невиплата в момент звільнення допомоги по тимчасовій непрацездатності не має наслідком застосування положень статті 117 Кодексу законів про працю України, суд оцінює критично та зазначає, що Велика палата Верховного Суду виклала у постанові від 26 липня 2023 року по справі № 552/16890/20, провадження №14-15цс23 правову позицію, згідно якої допомога по тимчасовій непрацездатності за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, відноситься до виплат, які належать працівнику при звільненні, тому у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України. Для віднесення допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам, що виплачується Фондом соціального страхування починаючи з шостого дня непрацездатності, до виплат при звільненні, передбачених статтею 116 КЗпП України, визначальною є обставина, чи є на момент звільнення працівника роботодавець розпорядником коштів, що належать до виплати звільнюваному працівнику, і хто винен у тому, що такі кошти не виплачені. Якщо страхові кошти перераховано до звільнення працівника і роботодавець став розпорядником таких коштів, то в розумінні частини першої статті 116 КЗпП України такі кошти належать до виплат, які мають бути сплачені працівнику в день звільнення. Якщо страхові кошти не були перераховані, але комісія із соціального страхування підприємства вчасно розглянула питання про оплату листа непрацездатності, роботодавець відправив заяву-розрахунок, а Фонд невчасно перерахував кошти, то Фонд несе відповідальність шляхом нарахування і стягнення індексації вказаної виплати. Якщо комісія чи роботодавець не вчинили таких дій, то відповідальність за невиплату відшкодування покладається на роботодавця. Згідно частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, на переконання суду, відповідач, на підставі\~статті 117 Кодексу законів про працю України зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності при звільненні. Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 370/1754/15-ц, провадження № 61-8064св18 дійшов наступних висновків, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідач здійснив виплату позивачеві допомоги по тимчасовій непрацездатності у п`ятиденний робочий термін з дня отримання заяви від [PERSON] про невиплату йому лікарняних. Позивач у позовній заяві та заява про уточнення позовних вимог просить стягнути суму, що більше ніж у два рази перевищує розмір несвоєчасно виплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності. Суд враховує, що відповідачем при звільненні позивача з роботи своєчасно, відповідно до вимог чинного законодавства, була проведена виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства, окрім допомоги по тимчасовій непрацездатності. Також відповідачем було доручено своїм працівникам (головному бухгалтеру [PERSON] ) провести остаточний розрахунок із [PERSON] , що зазначено у наказі № 4-К від 25 лютого 2025 року. Тобто відповідачем здійснялися усі дії щодо проведення розрахунку з позивачем у повному обсязі, проте у зв`язку зі звільненням головного бухгалтера та призначенням нового, позивачу не було вчасно виплачені лікарняні. Враховуючи наведене вище, суд, також

Outcome: partial