Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить визнати недійсним наказ (розпорядження) № 706/ОС від 31.08.2024 про припинення трудового договору (контракту), яким позивача звільнено 31.08.2024 та поновити на посаді інструктора (поїзних бригад) резерву провідників пасажирських вагонів 1 групи в філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця»(виробничий підрозділ Харківська вагонна дільниця). В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 31.05.2023 між позивачем як працівником та відповідачем як роботодавцем було укладено контракт № 881, на підставі якого між ними виникли трудові відносини. Відповідно до пункту 7.1 контракту № 881 строк дії контракту з 03.06.2023 до 31.05.2024. Відповідно до пункту 6.6 контракту № 881 він може бути продовжений за згодою сторін на новий строк за два місці до закінчення строку чинності контракту. Рішення про продовження строку контракту на новий строк або припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку дії контракту приймається керівником (пункт 6.7 контракту № 881). 31.05.2024 відповідачем було видано наказ (розпорядження) № 426/ОС про продовження терміну дії контракту, за яким було визначено новий термін дії контракту з 01.06.2024 по 31.08.2024. Підставою продовження терміну дії контракту була заява позивача, про що зазначено в тексті наказу № 426/OC. На виконання вказаного наказу № 426/ОС від 31.05.2024 позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1548 від 31.05.2024 до контракту № 881 від 31.05.2023, якою пункт 7.1. контракту № 881 викладено в новій редакції: «У зв`язку із закінченням 31.05.2024 терміну дії контракту від 31.05.2023 № 881, за угодою сторін, сторони дійшли згоди продовжити контракт термін дії цього контракту між працівником і роботодавцем з 01.06.2024 по 31.08.2024 включно». 30.08.2024 у зв`язку погіршенням самопочуття позивач викликала швидку медичну допомогу (гіпертонічний криз), від госпіталізації відмовилась. 3 31.08.2024 по 13.09.2024 перебувала на лікарняному, проходила лікування на умовах денного стаціонару. 16.09.2024, який є першим робочим днем після періоду тимчасової непрацездатності, прибула за місцем роботи, де отримала під підпис наказ (розпорядження) № 706/ОС від 31.08.2024 про припинення трудового договору (контракту) за пунктом 2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Виплату позивачу лікарняних за період з 31.08.2024 по 13.09.2024 здійснював відповідач. Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктами 5 та 13 частини першої цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (крім звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті). Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Положення статей 42, 42-11 49-2 цього Кодексу не поширюються на звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті. Таким чином, наказ (розпорядження) відповідача № 706/ОС від 31.08.2024 про припинення трудового договору (контракту) за пунктом 2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії контракту не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки прийнятий у період тимчасової непрацездатності позивача, тому позивач в межах місячного строку позовної давності, який обчислюється з дати отримання наказу про звільнення 16.09.2024, як то передбачено частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України звернулась до суду з позовом. 31 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі. 14 листопада 2024 року представник відповідача надала відзив на позов, в якому проти задоволення заявлених вимог заперечувала посилаючись на наступне. Відповідач вважає, що позивач подала позов з пропущенням місячного терміну визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду для вирішення трудового спору про звільнення. При підписанні 31.05.2024 додаткової угоди до контракту від 31.05.2023 № 881 та наказу від 31.05.2024 № 426/ОС про продовження терміну дії контракту позивач була повідомлена, що термін дії строкового трудового договору контракту спливає 31.08.2024, що підтверджується її особистим підписом в наказі та додатковій угоді. На виконання вимог ч. 3 ст. 23 КЗпП України, зміни до якої набули чинності 19.07.2022, відповідач до закінчення строкового трудового договору (контракту) вручив позивачу лист повідомлення від 27.08.2024 № 934 в якому зазначив, що позивач може бути працевлаштована на іншу вакантну посаду у відповідача, ознайомившись з переліком вакансій у АТ «Українська залізниця» на офіційному сайті в Інтернеті uz.gov.ua. 27.08.2024 позивач відмовилася отримати вказаний лист, про що складено акт. 28.08.2024 позивач прийшла до відділу кадрів відповідача і отримала вказаний лист під особистий підпис. Бажання працювати на вакантних посадах у відповідача позивач не виявила, із заявою про працевлаштування на вакантну посаду до відповідача не зверталася і 31.08.2024 по закінченні робочого дня підлягала звільненню шляхом припинення строкового трудового договору по п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку дії контракту. Дотримуючись вимог ст. 116 КЗпП України щодо проведення розрахунків з працівником у день звільнення, та враховуючи, що 31.08.2024 (субота за календарем) не банківський робочий день, відповідач здійснив остаточний розрахунок з позивачем 30.08.2024 шляхом перерахування коштів у сумі 51301 грн. 82 коп. на її картковий рахунок. 31.08.2024 позивач на роботу не заявилася, на телефонний дзвінок заступника начальника відділу кадрів [PERSON] повідомила, що погано себе почуває, в базі ПФУ лікарняний на цей час не відображався, відповідачем складено акт. 31.08.2024 відповідачем видано наказ від 31.08.2024 № 706/ОС про припинення трудового договору по п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку дії контракту. 31.08.2024 заступником начальника відділу кадрів [PERSON] засобами телефонного зв`язку позивачу на її номер мобільного телефону [NUMBER] повідомлено зміст наказу від 31.08.2024 № 706/ОС про припинення трудового договору. Позивач прослухала зміст наказу та інформацію, що наказ відправляють їй засобами поштового зв`язку Укрпошти на домашню адресу. В цей же день відповідачем засобами поштового зв`язку Укрпошти (з описом та повідомленням) на домашню адресу [PERSON] відправлено наказ від 31.08.2024 № 706/ОС про припинення трудового договору, лист від 31.08.2024 № 950 та довідку про проведені розрахунки. Так як трудова книжка знаходилася у позивача на руках, їй в листі від 31.08.2024 № 950 повідомлено, що запис до трудової книжки буде здійснено при наданні трудової книжки до відділу кадрів. За поясненнями працівників поштового відділення, позивач ухилялася від отримання поштового відправлення, тому, 03.09.2024 на електронну пошту позивача відповідачем було повторно направлено копію наказу про припинення трудового договору та лист від 03.09.2024 № 954. 02.09.2024 позивач прибула на територію підприємства у своїх справах, до відділу кадрів не зайшла, про що складений акт та проведено оперативну нараду на якій прийнято рішення направити представників за місцем її проживання для чергового вручення документів про припинення трудового договору. 04.09.2024 представниками відповідача здійснено виїзд за місцем мешкання позивача, впустити до будинку представників АТ «Українська залізниця» позивач відмовилася, спілкувалася через відкриту хвіртку воріт приватного будинку, отримати під розписку копію наказу про припинення трудового договору відмовилась, наказ їй повторно зачитаний вголос заступником начальника дільниці [PERSON] , у присутності заступника начальника відділу кадрів [PERSON], оператора ЕОМ та ОМ [PERSON], наказ залишено у поштовій скриньці на вхідних дверях воріт приватного помешкання позивача та складено акт. Оскільки, з Укрпошти повернення повідомлення про вручення позивачу кореспонденції не надходило, відповідач додатково замовив кур`єрську доставку поштового повідомлення від 31.08.2024 i 07.09.2024 позивачу кур`єром Укрпошти вручене поштове відправлення. 16.09.2024 на вимогу позивача, яка прибула до відповідача їй здійснено запис до трудової книжки. Таким чином, відповідач вважає, що позивач була обізнана з наказом про припинення трудового договору 31.08.2024. 03.09.2024 позивач отримала документи про звільнення на електронну пошту. 07.09.2024 вона отримала документи про звільнення від кур`єра Укрпошти, тому її посилання про ознайомлення з наказом про звільнення 16.09.2024 є оманливим і не підтвердженим жодним доказом відповідно до чинного законодавства України. Пропуск без поважних причин строку звернення позивача до суду є підставою для застосування судом вимог цивільного процесуального законодавства, передбаченого ст. 126 ЦПК України. Щодо позовних вимог позивача стосовно її звільнення зазначила наступне. Виходячи з особливостей трудового договору у формі строкового контракту, закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Відповідач як одна із сторін трудового договору заявив вимогу про припинення трудового договору, видавши наказ про звільнення позивача 31.08.2024, тобто в останній день дії договору. Припинення трудових відносин з підстав, передбачених контрактом, не вважається звільненням з ініціативи роботодавця, тому припис ч. 3 ст. 40 КЗпП України, щодо недопущення звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, не поширюється на працівника, звільненого з підстав, передбачених контрактом, тому звільнення під час лікарняного по п.2 ст. 36 КЗпП України позивача, яка працювала на умовах строкового трудового договору контракту, по закінченні терміну дії контракту є правомірним. Звільнення з займаної посади [PERSON] відбулося у спосіб визначений чинним трудовим законодавством України з дотриманням вимог чинного законодавства України. Видання наказу про припинення строкового трудового договору контракту у зв`язку з закінченням терміну дії контракту не позбавило позивача права на отримання коштів за час непрацездатності, тому відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», виплати за листком непрацездатності позивачу здійснені. Враховуючи вищезазначене, підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. 16 січня 2025 року представник позивача подав суду відповідь на відзив АТ «Українська залізниця» де зазначив, що 31.05.2023 між позивачем як працівником та відповідачем як роботодавцем було укладено контракт № 881, на підставі якого між ними виникли трудові відносини. Відповідно до пункту 7.1 контракту № 881 строк дії контракту з 03.06.2023 до 31.05.2024. Відповідно до пункту 6.6 контракту № 881 він може бути продовжений за згодою сторін на новий строк за два місяці до закінчення строку чинності контракту. Рішення про продовження строку контракту на новий строк або припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку дії контракту приймається керівником (пункт 6.7 контракту № 881). 31.05.2024 відповідачем було видано наказ (розпорядження) № 426/ОС про продовження терміну дії контракту, за яким було визначено новий термін дії контракту з 01.06.2024 по 31.08.2024. Підставою продовження терміну дії контракту була заява позивача, про що зазначено в тексті наказу № 426/ОС. На виконання вказаного наказу № 426/ОС від 31.05.2024 позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1548 від 31.05.2024 до контракту № 881 від 31.05.2023, якою пункт 7.1. контракту № 881 викладено в новій редакції: «У зв`язку із закінченням 31.05.2024 терміну дії контракту від 31.05.2023 № 881, за угодою сторін, сторони дійшли згоди продовжити контракт термін дії цього контракту між працівником і роботодавцем з 01.06.2024 по 31.08.2024 включно». 30.08.2024 р. у зв`язку погіршенням самопочуття позивач викликала швидку медичну допомогу (гіпертонічний криз), від госпіталізації відмовилась. 3 31.08.2024 по 13.09.2024 перебувала на лікарняному, проходила лікування на умовах денного стаціонару. 16.09.2024, який є першим робочим днем після періоду тимчасової непрацездатності, прибула за місцем роботи, де отримала під підпис наказ (розпорядження) № 706/ОС від 31.08.2024 про припинення трудового договору - контракту за пунктом 2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Виплату позивачу лікарняних за період з 31.08.2024 по 13.09.2024 здійснював відповідач. Відповідач вважає, що відповідно до п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (п.2, п.3 ст. 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. У нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Позивач наголошує, що відповідно ч. 3 ст. 23 КЗпП України роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення. Частиною 3 статті 22 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, має право вільного вибору серед кандидатів на зайняття робочого місця (посади). Забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу, тобто відмова без будь-яких мотивів або з підстав, що не стосуються кваліфікації чи професійних якостей працівника, або з інших підстав, не передбачених законом. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладанні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Всупереч зазначеному, відповідач не повідомив позивача про вакансії, що відповідають її кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору. Головою профспілкового комітету виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] надано характеристику, в якій зазначено, що позивач на залізничному транспорті працює з 1999 року. Характеризується на роботі позитивно та як відповідальний працівник. [PERSON] на початку війни брала активну участь в евакуації мирного населення по станції Харків-Пасажирський та супроводжувала поїзний состав на шляху прямування. Вказане також підтверджується грамотами, які [PERSON] отримали під час роботи. Все зазначене в сукупності підтверджує, що відповідач звільнив [PERSON] не відповідно до вимог Кодексу законів про працю України, тому просив позов задовольнити. 31 січня 2025 року представник відповідача надала заперечення на відповідь на відзив в порядку ст. 180 ЦПК України, де вказала, що відповідач не погоджується з викладеним і вважає за необхідне надати наступні заперечення. Щодо пропуску позивачем термінів звернення до суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду у місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Представник позивача зазначає, що його довіритель прибула до відповідача 16.09.2024 і отримала наказ про звільнення від 31.08.2024 № 706/ОС, що не відповідає дійсності стосовно терміну ознайомлення з наказом і спростовується матеріалами справи. При підписанні 31.05.2024 додаткової угоди до контракту від 31.05.2023 № 881 та наказу від 31.05.2024 № 426/ОС про продовження терміну дії контракту до 31.08.2024 позивач була обізнана, що трудовий договір-контракт з нею закінчується 31.08.2024. Зазначене підтверджується особистим підписом позивача у вказаних документах. Останній робочий день позивача як згідно графіку роботи, так і строку дії контракту припадав на 31.08.2024 (календарний день субота). Відповідно припинення трудового договору контракту з позивачем відповідач здійснив 31.08.2024 згідно до наказу від 31.08.2024 № 706/ОС. 31.08.2024 позивача було повідомлено про звільнення засобами телефонного зв`язку, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» шляхом направлення на домашню адресу позивача поштового відправлення з копією наказу про припинення трудового договору, довідкою про нараховані та виплачені суми, а також у листі було запропоновано прибути до відділу кадрів з трудовою книжкою для внесення записів про звільнення. Трудова книжка за заявою позивача зберігалась у неї на руках. Також [PERSON] було повідомлено про припинення трудового договору шляхом направлення на її електронну пошту сканованої копії наказу супровідного листа та повідомлення про проведені з нею роботодавцем розрахунки. 30.08.2024 на картковий рахунок [PERSON] роботодавцем, на виконання вимог ст. 116 КЗпП України, здійснено перерахунок коштів у сумі 51301 грн. 82 коп. Відповідач отримав поштове повідомлення АТ «Укрпошта» про вручення 07.09.2024 позивачу відправлення. 03.09.2024 на електронну пошту позивача [INFO] відповідачем було повторно направлено копію наказу про припинення трудового договору (контракту) від 31.08.2024 №706/ОС та лист від 03.09.2024 № 954. 04.09.2024 представниками вдповідача (заступником начальника дільниці [PERSON], заступником начальника відділу кадрів [PERSON], оператором ЕОМ [PERSON]) здійснено виїзд за місцем мешкання позивача, яка спілкувалася з комісією через хвіртку прослухала зміст наказу від 31.08.2024 №706/ОС зачитаний вголос [PERSON] , копію наказу отримати відмовилася, тому його було залишено у поштовій скриньці на вхідних дверях воріт приватного помешкання позивача та складено акт (у матеріалах справи). Представник позивача у відповіді на відзив не дав оцінки наданим доказам відповідача, обмежився тим, що позивач прибула до відповідача 16.09.2024 і лише тоді ознайомилася з наказом. Враховуючи викладене відповідач вважає, що позивач була обізнана з наказом про припинення трудового договору 31.08.2024. Позивачем пропущений строк звернення до суду і вказане питання не врегулювано у спосіб передбачений чинним законодавством України. Щодо твердження представником позивача у відповіді на відзив на ніби-то не повідомлення відповідачем позивача про вакансії у зв`язку з припиненням строкового трудового договору. Згідно до ч.3 ст. 23 КЗпП України (в редакції, що діяла з 19.07.2022) роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення. У зв`язку з припиненням строкового трудового договору згідно ч. 2 ст. 36 КЗпП України та на виконання вимог ч. 3 ст. 23 КЗпП України, позивачу в порядку працевлаштування 27.08.2024 було запропоновано всі вакансії, які були на той час у відповідача, лист повідомлення № 934 про вакансії на сайті відповідача підтверджується особистим підписом 28.08.2024 позивача, до роботодавця з приводу вакансій під час дії строкового трудового договору позивач не зверталася, тому твердження представника позивача є безпідставним і не підтвердженим доказами. Щодо оплати позивачу листків непрацездатності. Загальне правило щодо заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності встановлено ст. 40 КЗпП України і стосується лише випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. А закінчення строку дії строкового трудового договору не є ініціативою роботодавця. Це умова на яку погодилися обидві сторони договору під час його укладання, тому перебування працівника на лікарняному на момент закінчення строку дії трудового договору не є підставою для продовження трудових відносин, а лише спричиняє зобов`язання роботодавця перед працівником щодо виплати лікарняних. Звільнення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України не позбавляє права отримання лікарняних. Право на допомогу по тимчасовій непрацездатності виникає у працівника з настанням страхового випадку у період роботи (включаючи день звільнення) ч.1 ст. 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 №1105-ХУ. При цьому оплачується листок непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або встановлення МСЕК інвалідності, зазначене знайшло своє відображення у листі Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06.08.2004 №05-31-1137 «Щодо деяких питань соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» (далі Лист). Відповідно до п. 3 абз. 2 Листа, у разі якщо під час тимчасової непрацездатності у працівника закінчується дія строкового трудового, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП видається наказ про його звільнення, але допомога по тимчасовій втраті працездатності надається йому до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тобто день звільнення не є межею після якої лікарняний оплаті не підлягає, оплата лікарняних здійснюється за рахунок підприємства коли діяв трудовий договір, а інше за рахунок коштів ФСС. Щодо характеристики та нагород позивача наданих представником позивача до відповіді на відзив. За час роботи на залізничному транспорті позивач отримувала грамоти з нагоди 8 Березня, Дня Незалежності, Дня залізничника, ця практика запроваджена керівництвом для покращання ставлення працівників до роботи. В той же час, хоч зазначене не має жодного відношення до припинення строкового трудового договору, відповідач вважає за необхідне вказати, що позивач під час роботи на посаді інструктора поїзних бригад резерву провідників 1 групи притягувалася до дисциплінарної відповідальності, а саме наказом від 19.12.2023 № 76/с їй була оголошена догана, наказом від 28.06.2024 № 27/с- оголошена догана (довідка додається), накази оголошені працівнику під розписку, не оскаржувалися. Щодо характеристики, складеної на [PERSON] головою профспілкового комітету виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця [PERSON], то вважаємо, що підстави для складання такої характеристики взагалі відсутні. [PERSON] працювала у виробничому підрозділі Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» і з 01.02.2024 звернулася з заявою до бухгалтерії утримувати з її заробітної плати членські внески та перераховувати на розрахунковий рахунок профспілкового комітету виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», тобто була рядовим членом профспілки. Згідно наданої довідки [PERSON] від 11.06.2024 № 2754 [PERSON] не обиралася на виборну посаду до профспілкового комітету цієї профспілки. Тому знайомство у них приватне і жодним чином він не мав повноважень надавати до суду такі характеристики. У зв`язку з викладеним просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 14 березня 2025 року представник позивача надав додаткові пояснення та вказав, що звільнення з роботи є крайнім заходом. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 31.05.2023 між АТ «Українська залізниця» та [PERSON] укладено контракт № 881. Пунктом 6.6 розділу 6 «Зміни, припинення та розірвання контракту» контракту № 881 сторони погодили, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений на новий строк. Таким чином, за два місяці до закінчення строку чинності контракту АТ «Українська залізниця» необхідно повідомити працівника про продовження /непродовження дії контракту та повідомити про наявні вакансії. Термін дії контракту № 881 спливав 31.05.2024. 31.05.2024 додатковою угодою № 1548 дію контракту № 881 пролонговано до 31.08.2024. Інші пункти контракту залишено без змін. Таким чином, АТ «Українська залізниця» на виконання п.6.6 контракту № 881 повинно було за два місяці до 31.08.2024 повідомити про продовження непродовження дії контракту та наявні вакансії. Частиною 3 ст. 23 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення. В той же час, роботодавцем 27.08.2024, тобто за 4 дні до закінчення чинності контракту та без зазначення в листі причин ознайомлення з вакантними посадами, надано лист про існуючі вакантні посади АТ «Українська залізниця». В той же час, в порушення ч. 3 ст. 23 КЗпП України, [PERSON] надано перелік всіх посад, а не лише що відповідають її кваліфікації. Таким чином відповідачем порушено умови контракту та вимоги законодавства. Невиконання роботодавцем свого обов`язку з попереднього повідомлення працівника про непродовження дії контракту на новий строк є підставою для застосування наслідків, передбачених умовами такого контракту, зокрема продовження його дії на новий строк. Все зазначене в сукупності підтверджує, що відповідач звільнив [PERSON] не відповідно до вимог чинного законодавства та умов контракту № 881 від 31.05.2023. 21 березня 2025 року представник відповідача подала заперечення на додаткові пояснення представника позивача [PERSON] надані до суду 14.03.2025 та вказала, що вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Щодо порушення на думку представника Позивача умов п.6.6 контракту укладеному сторонами по справі. В поясненнях представник позивача посилається на не існуючу постанову Верховного Суду від 13 грудня 2023 у справі №57/2243/22ц провадження №61-14921св/23. За вказаним представником позивача номером постанова Верховного Суду не виносилася. Постанова Верховного Суду від 13.12.2023 існує за номером 757/2243/22ц (провадження № 61-14921св/23), на яку представник позивача не посилається, тобто представник вводить в оману суд щодо номера документу на який він опирається у своїх аргументах. Посилаючись на постанову Верховного Суду представник позивача зазначає уривок з контексту, який при ознайомленні з повним текстом постанови ВС дозволяє зробити висновок, що контракт який уклали сторони у спорі що розглядався BC по справі №757/2243/22ц від 13.12.2023 не є аналогічним контракту за спором, що розглядається судом по справі №635/12506/24. Так в абзаці 15 сторінки 2 пояснень представник позивача зазначає: «Верховний Суд у Постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 57/2243/22ц провадження № 61-14921св/23 дійшов наступного висновку: «Закінчення строку трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України) є самостійною підставою звільнення працівника яка обумовлена погодженими сторонами умовами строкового трудового договору. Невиконання роботодавцем свого обов`язку з попереднього повідомлення працівника про не продовження контракту на новий строк є підставами для застосування недоліків, передбачених умовами такого контракту, зокрема продовження його дії на новий строк». В оригіналі вказаної постанови Верховного Суду пункт 4 викладено в такій редакції: « Позивач посилався на те, що згідно з пунктом 6.2.1 зазначеного контракту підставою розірвання контракту є закінчення терміну його дії. Разом з тим, вказаним пунктом визначено, що начальник Академії і працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за 2 місяці визначитись у такому: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий. А якщо сторони не виконають покладеного на них контрактом такого обов`язку, він продовжується на новий строк». Таким чином, представник позивача, використовуючи текст постанови Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 57/2243/22ц вирвав з контексту суттєвий зміст постанови, разом з тим, вказаним пунктом визначено, що начальник Академії і працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за 2 місяці визначитись у такому: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий. А якщо сторони не виконають покладеного на них контрактом такого обов`язку, він продовжується на новий строк. Сторони в обов`язковому порядку мали виконати обов`язок обговорення та повідомлення іншої сторони про не продовження контракту та узгодити це з іншою стороною чого не відбулося і тому Верховний Суд прийняв рішення про автоматичне продовження контракту на новий рік, на що він вказав у пунктах 49-50 своєї постанови від 13.12.2023. В оригіналі постанови Верховного Суду пункти 49-50 викладені в наступній редакції: 49. Відповідно до пункту 6.2.1 зазначеного контракту підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії. Начальник Академії і працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за два місяці визначитись щодо наступного: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий строк. Контракт не може "переходити" в договір на невизначений термін відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, коли кожна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей строк сторони не визначилися, то контракт продовжується на новий строк; 50. Встановивши, що відповідач не дотримався визначеного умовами контракту строку повідомлення про своє небажання продовжувати дію контракту з позивачем, а сторони не визначились із закінченням строку його дії чи пролонгацією, суд апеляційної інстанції з огляду на погоджені сторонами спору положення пункту 6.2.1 контракту дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий контракт було продовжено на новий строк (з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року)». Відповідач зазначає, що даний контракт є нерелевантним контракту, укладеному позивачем з відповідачем. Так, згідно контракту між позивачем та відповідачем від 31.05.2023 № 881, додаткової угоди щодо продовження терміну його дії від 31.05.2024 № 1048, пункт 6.6. викладено у наступній редакції: «За два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений на новий строк». Пункт 6.7. вказаного контракту викладено в наступній редакції: «Рішення про продовження строку контракту на новий строк або припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку дії контракту приймається керівником». Тобто, повідомлення про продовження контракту і оформлення рішення про продовження контракту здійснюється керівником за два місяці до закінчення терміну дії контракту і тут волевиявлення на продовження лише роботодавця як це і передбачено чинним трудовим законодавством і здоровою логікою. Якщо продовження контракту не планується роботодавцем пункт 6.6. не застосовується. Наймаючи працівника на роботу за строковим трудовим договором працівник знає, що працює на посаді у термін зазначений у контракті, якщо за два місяці до закінчення терміну дії контракту за волевиявленням роботодавця продовження терміну контракту не відбулося, контракт припиняється у останній день визначений сторонами у контракті і ніякого повідомлення працівнику чи направлення якихось листів не потрібно, необхідно чітко викласти умови контракту, що і було зроблено відповідачем. У постанові від 27.03.2024 у справі №554/8729/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав (п.57), відповідно до пункту 2 статті 36 підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23) крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна сторона не поставила вимогу про їх припинення. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. (п.61). Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив у заяві про прийняття на роботу за строковим трудовим договором та шляхом підписання самого строкового трудового договору (контракту). Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. Закінчення строку дії трудового договору і видання у зв`язку із цим наказу про звільнення не є ініціативою щодо розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи та наміру роботодавця переукласти або продовжити трудовий договір, трудові відносини. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 У справі № 640/498/17ц, від 29 квітня 2021 року у справі № 266/3163/16ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 522/7888/16ц, від 07 квітня 2022 у справі № 727/4112/18, від 27 березня 2023 у справі № 428/2992/20, від 02 лютого 2024 у справі № 757/21376/22 ц. Для звільнення працівника на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору достатньо лише наказу роботодавця. Мінсоцполітики України в листі від 31.01.2012 №30/13/133-12 зазначає, що працівник свою волю на укладення строкового трудового договору вже виразив коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором, одночасно він виразив і волю на припинення трудового договору по закінченні строку на який він був укладений. Отже наказ про звільнення це мас-хев, бо просто закінчення трудового договору само собою не означає, що працівник автоматично вважається звільненим. Роботодавець повинен видати наказ про звільнення в останній день дії строкового трудового договору. Закінчення строкового трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини, одна із сторін трудового договору (відповідач) заявив вимогу про припинення трудового договору, видав наказ про звільнення позивача 31.08.2024 в останній день дії строкового трудового договору контракту, тому з боку відповідача відсутні порушення пункту 6.6. контракту, укладеного сторонами. Також, відсутнє порушення з боку відповідача ч. 3 ст. 23 КЗпП України, оскільки сайт Укрзалізниці uz.gov.ua має значне число послуг, як до придбання проїзних документів, так і послугу ВАКАНСІЇ. Сайт створений таким чином, щоб його послугами могли користуватися як особи з вищою освітою так і звичайні люди, які мають уяву та навики роботи з комп`ютером та месенджерами. Зайшовши на сайт та натиснути сторінку ВАКАНСІЇ відкривається вікно в якому зазначено за додатковою інформацією звертайтесь до HR-фахівців АТ «Укрзалізниця»: АТ «Укрзалізниця» Департамент розвитку персоналу та кадрової політики: Відділ рекрутингу та адаптації персоналу е-mail: hr@uz.gov.ua. Таким чином, звернувшись зі своєї електронної пошти на даний е-mail особа, яка намагається знайти роботу пише лист до відділу рекрутингу і отримує від нього відповідно до запиту посилання на сайт robota.uа де розміщуються вакансії Укрзалізниці, відкривається вікно і показуються перелік вакансій. Пошук здійснюється як по певним регіонам, так і містам де є підрозділи АТ «Укрзалізниця». Той факт, що позивач вміє користуватися послугами сайту uz.gov.ua і що вона ним користувалася підтверджується інформацією з сайту Укрзалізниці, але звернулася вона на сайт 11.12.2024, тобто користуватися сайтом позивач вміла і твердження представника позивача про обмеження її трудових прав є хибним. Позивач, яка достеменно знала, що контракт з нею укладений всього на три місяці до 31.08.2024 не буде продовжений, за 2 місяці продовження не відбулося, мала, розуміючи наслідки майбутнього звільнення подумати про майбутню роботу. У судовому засіданні позивач заявила, що вона достеменно знала про вакансію інженера у відділі скарг, пропозицій за звернень правоохоронних органів, однак заяви на вказану вакансію не подавала роботодавцю ні через приймальну, ні засобами АТ «Укрпошта». Аналіз її роботи вказав, що до звільнення листків непрацездатності у неї не було майже рік, і в останній день роботи вона виявилася на лікарняному, а потім у позовній заяві вважаючи звільнення незаконним вказала одну причину, це звільнення під час хвороби, жодного натяку у позовній заяві на обмеження та не ознайомлення з вакансіями, інше, не було. Зазначене вказує, що позивач просто не розглядала та не розглядає інших вакансій крім інструктора і цілеспрямовано наполягала та продовжує наполягати саме на цій посаді звертаючись зі скаргами як до звільнення, так і після звільнення до різних установ та керівництва АТ «Укрзалізниця». За фахом позивач закінчила Харківську державну академію залізничного транспорту у червні 1999 року, інженер-механік, закінчила училище № 23, провідник пасажирських вагонів, також у 2002 році закінчила Українську інженерно-педагогічну академію, менеджер інтелектуальної власності. Фактично з 1999 року до травня 2023 року працювала провідником пасажирських вагонів, тобто за здобутою освітою не працювала взагалі, не рахуючи професії кваліфікованого робітника. 25 березня 2025 року представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності, оскільки позивач в порушення вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України звернулась до суду 16.10.2024 з пропуском місячного строку з дня вручення їй копії наказу (розпорядження) про звільнення, оскільки вона була обізнана 31.08.2024 з наказом про припинення трудового договору від 31.08.2024 №706/OC; 03.09.2024 отримала наказ на електронну пошту; 04.09.2024 наказ доставлено за місцем мешкання позивача; 07.09.2024 позивач отримала документи про звільнення від кур`єра Укрпошти; 14.09.2024 о 12:21 позивач звернулася на Урядову Гарячу лінію зі зверненням в якому зазначила про звільнення 31.08.2024. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заявлених вимог з підстав викладених у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив та запереченнях на додаткові пояснення позивача. 18 березня 2025 року у судовому засіданні допитані як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , підтвердила, що 04 вересня 2024 року вона разом із [PERSON] та [PERSON] прибули за місцем проживання позивача у місті Мерефа Харківського району, Харківської області, де вона оголосила [PERSON] наказ від 31.08.2024 про її звільнення і оскільки позивач відмовилась його отримувати та ставити підпис про отримання, копія наказу та інші документи були залишені у поштовій скриньці на воротах помешкання [PERSON] . [PERSON] , пояснила, що 31.08.2024 у неї був робочий день і з початку зміни [PERSON] на робочому місці не було, на телефонний дзвінок вона відповіла, що погано себе почуває і оскільки на сайті не було електронного листка непрацездатності було складено акт відсутності її на роботі. 04 вересня 2024 року вона разом із [PERSON] та [PERSON] прибули за місцем проживання позивача у місті Мерефа Харківського району, Харківської області, де [PERSON] оголосила [PERSON] наказ від 31.08.2024 про її звільнення і оскільки позивач відмовилась його отримувати та ставити підпис про отримання, копія наказу та інші документи були залишені у поштовій скриньці на воротах помешкання [PERSON] . [PERSON] , пояснила, що 04 вересня 2024 року вона разом із [PERSON] та [PERSON] прибули за місцем проживання позивача у місті Мерефа Харківського району, Харківської області, де [PERSON] оголосила [PERSON] наказ від 31.08.2024 про її звільнення і оскільки позивач відмовилась його отримувати та ставити підпис про отримання, копія наказу та інші документи були залишені у поштовій скриньці на воротах помешкання [PERSON] . Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 08 липня 1999 року [PERSON] було прийнято на роботу до пасажирського вагонного депо Харків-Сортувальний державного підприємства «Південна залізниця» на посаду провідника пасажирських вагонів за контрактною формою трудового договору. На посаді провідника пасажирських вагонів [PERSON] працювала до 05.12.2022, про що свідчить наказ № 22. Наказом начальника виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 05.12.2022 № 789/ОС 05.12.2022 [PERSON] було призначено на посаду інструктора (поїзних бригад) резерву провідників за контрактом № 650 від 05.12.2022, термін дії контракту з 05.12.2022 до 03.03.2023. Наказом начальника дільниці від № 115/ОС контракт з [PERSON] укладено на новий термін з 04.03.2023 до 02.06.2023 (контракт № 746 від 02.03.2023, термін дії з 04.03.2023 до 02.06.2023). Наказом начальника дільниці від 31.05.2023 № 403/OC контракт з [PERSON] укладено на новий термін з 03.06.2023 до 31.05.2024 (контракт № 881 від 31.05.2023, термін дії з 03.06.2023 до 31.05.2024). Наказом начальника дільниці від 31.05.2024 № 426/ОС термін дії контракту з [PERSON] було продовжено до 31.08.2024; також 31.05.2024 з [PERSON] було підписано додаткову угоду до контракту від 31.05.2023 № 881 щодо терміну дії контракту з 01.06.2024 до 31.08.2024. З наказом № 426/ОС від 31.05.2023 та додатковою угодою до контракту № 881 від 31.05.2023, позивач ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис та про що позивач не заперечувала у судовому засіданні. 27 серпня 2024 року [PERSON] відмовилась отримувати лист повідомлення про усі вакансії, які були на той час у АТ «Укрзалізниця», про що складено акт. 28 серпня 2024 року [PERSON] в порядку працевлаштування було запропоновано всі вакансії, які були на той час у відповідача, про що свідчить лист повідомлення № 934 про вакансії на сайті АТ «Укрзалізниця» де міститься підпис позивача. Наказом (розпорядженням) № 706/ОС від 31.08.2024 про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнено з 31.08.2024 з посади інструктора (поїзних бригад) Резерву провідників пасажирських вагонів 1 групи в філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» виробничий підрозділ Харківська вагонна дільниця на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Листом № 950 від 31.08.2024 АТ «Укрзалізниця» повідомило [PERSON] про її звільнення за наказом № 706/ОС від 31.08.2024, про проведення з нею остаточного розрахунку, про направлення наказу поштою, також у зв`язку із тим, що трудова книжка находиться у позивача, їй повідомлено, що запис про звільнена буде внесений на вимогу при пред`явленні трудової книжки. Також судом встановлено, що [PERSON] в період з 31.08.2024 по 13.09.2024 перебувала на лікарняному, що не заперечували позивач та представник відповідача. 31.08.2024 [PERSON] засобами телефонного зв`язку [PERSON] на їй номер мобільного телефону [NUMBER] повідомлено зміст наказу від 31.08.2024 № 706/ОС про припинення трудового договору, про що складено акт та що підтвердила допитана як свідок у судовому засіданні [PERSON] 31.08.2024 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (з описом та повідомленням) на домашню адресу [PERSON] відправлено наказ від 31.08.2024 № 706/ОС про припинення трудового договору, прол що свідчать опис вкладення цінного листа та квитанція про оплату послуг пошти. 03.09.2024 на електронну пошту [PERSON] за адресою: [INFO] АТ «Укрзалізниця» було направлено копію наказу про припинення трудового договору (контракту) від 31.08.2024 №706/ОС та лист від 03.09.2024 № 954. При виїзді 04.09.2024 представниками АТ «Укрзалізниця» [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем мешкання [PERSON], останній повідомлено про зміст наказу про припинення трудового договору. [PERSON] відмовилась отримувати наказ і його залишено у поштовій скриньці на вхідних дверях воріт приватного помешкання [PERSON] , про що складено акт. Відповідно до довідки № 169 від 06.11.2024, що видана АТ «Укрзалізниця», 30.08.2024 з [PERSON] було проведено остаточний розрахунок та її картковий рахунок перераховано 51301,82 гривні, у вересня 2024 року нараховані лікарняні листи з 31.08.2024 по 13.09.2024. Відповідно до реєстраційної картки звернення, 14.09.2024 [PERSON] звернулась до Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці щодо звільнення її 31.08.2024 з посади інструктора у АТ «Укрзалізниця». Позивач суду також надала копії: свого паспорту та картки платника податків; лист - відповідь від 17.12.2024 Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на ім`я [PERSON] ; почесні грамоти; характеристика. Представник відповідача суду надала копії: заяви [PERSON] від 20.05.2024 про продовження терміну дії контракту; акту від 31.08.2024 про відсутність [PERSON] на роботі; протоколу оперативної надати від 02.09.2024 виробничого підрозділу АТ «Укрзалізниця»; акту від 02.09.2024, де вказана, що [PERSON] бачили на території виробничого підрозділу АТ «Укрзалізниця»; заяву [PERSON] про видачу їй на руки її трудової книжки; книги видачі трудових книжок про отримання 05.06.2024 трудової книжки; особова картка працівника на ім`я [PERSON] ; довідка від 30.01.2025 про оголошення [PERSON] у 2023 та 2024 роки попередження за допущені недоліки в роботі; запит до профспілкового комітету та відповідь, заява [PERSON] про прийняття до членів профспілки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи надані сторонами докази, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним наказу про її звільнення та поновлення на роботі не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, згідно з якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству. Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника укладання контракту в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» та Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15 липня 1997 року (зі змінами та доповненнями) передбачено укладання між АТ «Укрзалізниця» та робітниками строкового трудового договору - контракту. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так додаткові підстави розірвання договору, не передбачені КЗпП України. (п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП). Згідно з пунктом 2 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк, а саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладений на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку. Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту (постанова ВС від 22.01.2020 у справі №607/18964/18). Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту через закінчення строку його дії. Припинення трудових відносин з підстав, передбачених контрактом, не вважається звільненням з ініціативи роботодавця. У постанові Верховного Суду від 01.06.2020 у справі №487/79/18ц стосовно того, чи може контракт містити положення, які погіршують становище працівника, зокрема додаткові підстави для звільнення чи відповідальності Верховний Суд зазначив «на контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними». Отже контракт може містити положення, які погіршують становище працівника, зокрема додаткові підстави для звільнення чи відповідальності. Припинення трудового договору з працівником у період його тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці внаслідок закінчення строку контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу не можна розцінювати як звільнення цього працівника з ініціативи роботодавця. Закінчення строку контракту перебуває поза суб`єктивною волею роботодавця і не може бути наслідком його неправомірного втручання у трудові права працівника, а сам працівник погоджувався на укладення контракту на певний строк, а тому не можна стверджувати, що закінчення цього строку не є його волею. Переукладання контракту чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під ч. 2 ст. 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач у зв`язку із закінченням строку дії контракту звільнений відповідачем без порушення норм діючого законодавства, що є підставою для відмови в задоволенні позову, при цьому суд також враховує, що 28 серпня 2024 року позивачу під підпис в порядку працевлаштування було запропоновано ознайомитись про вакансії АТ «Укрзалізниця» на його офіційному сайті, але позивач заяву про працевлаштування після закінчення контракту відповідачу не надала. Також, суд погоджується з посиланнями представника відповідача, що позивач звернулась до суду з порушенням визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпП України місячного строку для подання заяви про вирішення трудового спору у справах про звільнення, оскільки позов поданий на пошту 16.10.2024, а про звільнення позивачу було повідомлено 04 вересня 2024 року, коли вона в присутності свідків відмовилась отримувати під підпис наказ про звільнення, при цьому суд також враховує, що 14.09.2024 [PERSON] звернулась до Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці щодо її звільнення 31.08.2024 з посади інструктора у АТ «Укрзалізниця», що також вказує, що вже 14.09.2024 вона була обізнана про її звільнення. Порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП також є підставою для відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі. Таким чином, суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні заявлених вимог за їх недоведеністю.

Outcome: dismissed