Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що з 03 липня 2021 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Зазначає, що протягом тривалого часу подружні взаємини між сторонами припинено, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, відсутній спільний сімейний бюджет. Вказує, що з часу повномасштабного вторгнення російських військ на територію України дружина з сином виїжджають за кордон. Усі питання щодо сім`ї та виховання дитини кожен з них вирішує на власний розсуд. Зазначає, що примирення між ними неможливе та просить суд шлюб між ним та відповідачем [PERSON] зареєстрований 03 липня 2021 року Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 292 розірвати та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. 24 лютого 2025 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано правову позицію щодо позову в якій зазначає, що вимогу про розірвання шлюбу визнає, у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн просить відповити. Вказує, що витрати на правчичу допомогу в розмірі 4000 грн є завищеними та не відповідають дійсності. Покликається на те, що позовна заява про розірвання шлюбу не відноситься до категорії складних справ, має шаблонну форму та з урахуванням досвіду адвоката може бути складена за 30 хв робочого часу. З посиланням на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року вважає, що квитанція прибуткового ордера № 26/12 від 26 грудня 2024 року є неналежним доказом на підтвердження оплати послуг адвоката, оскільки позивачем не\~надано до\~суду доказів,\~що його\~адвокат має\~касу і\~веде касову\~книгу,\~відтак адвокат\~не може\~сам виписувати\~квитанцію чи\~касовий ордер\~про отримання\~коштів. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися. 24 лютого 2025 року відповідач [PERSON] надіслав заяву в якій позовні вимоги підтримав, заперечив щодо надання терміну для примирення та просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилися. 24 лютого 2025 року представником відповідача через підсистему «Електронний суд» надіслано заяву (правову позицію відповідача) в якій просила позовну заяву про розірвання шлюбу задовольнити у стягнені з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн відмовити. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 січня 2025 року цивільну справу № 159/34/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано на розгляд за підсудністю до Рожищенського районного суду Волинської області. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 31 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено 24 лютого 2025 року о 11 год 00 хв. Згідно з ч. 1\~ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] судом установлено, що 03 липня 2021 року Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 292. Під час шлюбу [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України)шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. З обгрунтувань позову судом встановлено, що протягом тривалого часу подружні взаємини між сторонами припинено, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, відсутній спільний сімейний бюджет. З часу повномасштабного вторгнення\~російських військ на територію України відповідач з сином виїжджають за кордон. Усі питання щодо сім`ї та виховання дитини кожен з подружжя вирішує на власний розсуд, примирення між сторонами неможливе. Беручи до уваги стосунки, що склалися між подружжям, небажання сторін надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін і визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу необхідно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн необхідно повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 605,60 грн, а 605,60 грн стягнути з відповідача в користь позивача. Крім цього, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). Згідно з\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач [PERSON] надав суду: договір про надання правничої допомоги від 30 квітня 2024 року; акт виконаних робіт та розрахунок вартості виконаних робіт правничої допомоги від 25 грудня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 26/12 від 26 грудня 2024 року. Відповідач просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки квитанція прибуткового ордера № 26/12 від 26 грудня 2024 року є неналежним доказом на підтвердження оплати послуг адвоката. Вказувала, що позивачем не надано до суду доказів, що його адвокат має касу і веде касову книгу, відтак адвокат не може сам виписувати квитанцію чи касовий ордер про отримання коштів. Суд зазначає, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19. Отже, суд не має підстав для визнання квитанції до прибуткового касового ордера № 26/12 від 26 грудня 2024 року неналежним доказом. Зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на виконання відповідних робіт, враховуючи, що справа розглянута судом у порядку спрощеного провадження, суд доходить висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. На підставі ст. 24, 55, 56, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved