Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

представник позивача-адвокат Анікєєнко Є.О., який представляє інтереси позивача [PERSON] звернулася до Ульяновського районного суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов до суду мотивовано зі слідуючих підстав: \~ \~ \~ \~23 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Кам`янокриничанської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області за актовим записом №1. Від шлюбу в подружжя [INFO] народилась дитина - донька [PERSON] , про що було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з 9 листопада 2924 року через постійні сварки та скандали між сторонами що негативно впливають на психіку малолітньої дитини, вчинення з боку відповідача психологічного та фізичного насильства по відношенню до позивача в результаті чого було втрачено почуття поваги та любові, що змусило позивача звернутися з позовом до суду. Позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути понесені витрати. Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін з повідомленням. Відповідач [PERSON] повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі. У вказаний строк відповідач 03 березня 2025 року подав до суду заяву ( відзив) на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України в якому він позов визнає в частині про розірвання шлюбу а в частині стягнення судових витрат визнає частково, посилаючись на те, що позивачем значно завищено суму понесених витрат на оплату правових послуг адвоката в розмірі 6000 грн. Крім того відповідач проситьь суд стягнути з нього 50% судового збору, оскільки він визнає позов про розірвання шлюбу до початку розгляду справи. Представник позивача - адвокат Анікєєнко Є.О. надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутоності та відсутності позивача. В матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині розірвання шлюбу обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Кам`янокриничанської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області за актовим записом №1. Від шлюбу в подружжя [INFO] народилась дитина - донька [PERSON] , про що було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являються несумісність характерів та різні погляди на життя. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, то шлюб підлягає розірванню. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. На підставі наведеного, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, відповідно до ст. 112 СК України є підстави для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Разом з тим, згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи позов визнав, суд стягує з останнього на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 493 гривні 20 копійок, з відповідача стягнути на користь позивача 493 гривні 20 копійок судового збору. Щодо стягнення витрат на оплату правових послуг адвоката. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. У даному випадку представництво інтересів позивача здійснював адвокат Анікєєнко Є.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2025 року №361/8 ( а.с.12). Згідно акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №361/8 від 05.02.2025 року вартість послуг адвоката становить 6000 гривень ( а.с.13). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 07.02.2025 року адвокатом Анікєєнко Є.О. прийнято від [PERSON] 6000 гривень за надання правових послуг згідно Договору про надання правової допомоги №361/8 від 05.02.2025 року ( а.с.13 із зв.) Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суду разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, заперечення сторони відповідача суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Outcome: partial