Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування поданого позову зазначила, що з 2004 року до 2023 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей, а саме: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Після припинення спільного проживання у 2023 році вона та двоє їх спільних доньок проживають окремо від [PERSON] . Відповідач не спілкується з ними, не цікавиться їх розвитком та особистим життям дітей, не бере участі у їх навчанні, не надає матеріальної допомоги. Вихованням та матеріальним забезпеченням неповнолітньої [PERSON] та повнолітньої [PERSON] , яка наразі навчається, займається виключно [PERSON] . У добровільному порядку відповідач кошти на утримання дітей не надає, а розміру тієї заробітної плати, що отримує позивачка, для забезпечення усіх потреб, наразі не вистачає. За відомою [PERSON] інформацією [PERSON] є працездатною особою, працює, відповідно є матеріально забезпеченою особою, і має змогу надавати кошти на утримання дітей. Наведені обставини стали підставою звернення до суду, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~000,00 грн щомісячно. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.02.2025 позовна заява залишена без руху зі наданням позивачеві часу на усунення її недоліків, яка була виконана позивачкою [PERSON] у встановлений судом строк. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 05.03.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду із повідомленням сторін. 26.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнав частково. На обґрунтування наявних заперечень зазначив, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі частки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Проте не погоджується із позовними вимогами в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Зокрема зазначив, що позивачкою не надані докази на обґрунтування потреби у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням. Донька навчається на денній формі за кошти регіонального замовлення, відповідно за таке навчання кошти не сплачуються. Також зазначив, що він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітню доньку. Зокрема він є особою з інвалідністю ІІ групи, єдиним джерелом доходів є його пенсія, розмір якої за 2024 рік склав 32\~290,00 грн. За грудень 2024 року він отримав її у розмірі 2\~725,00 грн, у той час як прожитковий мінімум наразі становить 2\~920,00 грн. Інших доходів [PERSON] не має. Крім того, наразі він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , з якою вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої він також витрачає грошові кошти. Ураховуючи визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення із нього частки на утримання неповнолітньої доньки фактичний залишок грошових коштів не буде забезпечувати йому прожитковий мінімум. Тому просив суд у цій частині позовних вимог відмовити. Позивачка [PERSON] під час судового розгляду позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Додатково пояснила, що вона не може довести реальний рівень доходів відповідача, проте їй відомо, що він має неофіційні заробітки. Для забезпечення можливості навчання старшої доньки вона дійсно не платить за саме навчання, проте має щоденні витрати на оплати транспортних витрат, харчування, одяг, придбання канцелярських товарів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Ураховуючи надання ним письмового відзиву та доказів на обґрунтування наявних заперечень його неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог та наданих відповідачем заперечень, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини\~між сторонами\~спорувиникли з питань виконання батьками обов`язку утримувати дитину та способів виконання цього обов`язку, а також обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають норми Глави 15 Сімейного кодексу України «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», а також Глави 16 Сімейного кодексу України «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання. Під час розгляду справи суд ураховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). До основних засад цивільного судочинства законодавцем віднесено принцип змагальності сторін, реалізація якого відбувається шляхом надання сторонам рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, покладення на сторони обов`язку довести обставини, які мають значення для справи і на які така сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та ризиків настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України). Притаманний цивільному процесу принцип диспозитивності передбачає розгляд справ судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). У свою чергу обов`язок доказування і подання доказів, регламентований статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, покладає на сторони обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Виключенням із загального правила можуть бути випадки, які регламентовані законодавцем у статті 82 цього Кодексу, та можуть слугувати підставами звільнення від доказування, зокрема визнання учасниками справи обставин справи, які зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Щодо заявлених позовних вимог у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд ураховує таке. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У свою чергу мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що регламентовано частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Також законодавець у частині п`ятій вказаної статті визначив, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього таких витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Під час розгляду справи судом встановлено та визнано сторонами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого суду надана копія свідоцтва про народження від 06.01.2011, зареєстровано в реєстрі за № 01 (а.с. 31). Неповнолітня донька зареєстрована та фактично проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному утриманні (а.с. 12, 14-16). Ураховуючи обґрунтування заявлених позовних вимог у частині перебування дитини на утриманні матері та ухилення відповідача від участі в утриманні та вихованні їх спільної неповнолітньої дитини, а також повне та безумовне визнання позовних вимог у цій частині відповідачем [PERSON] , у силу принципу змагальності та обов`язку сторони надавати суду докази на підтвердження своїх доводів, а також можливість звільнення від доказування щодо обставин, які визнаються сторонами, суд констатує вказану обставину встановленою та доведеною. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що аліменти у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно є мінімальним гарантом захисту прав дитини, при цьому не становитиме надмірного тягаря для відповідача. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 вказаної статті). За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині із допущенням його до негайного виконання. Аналізуючи заявлені позовні вимоги та висловлені заперечення щодо стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, суд ураховує таке. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. На підставі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Рацівською сільською радою Чигиринського району Черкаської області 12.01.2006, батьком повнолітньої [PERSON] , [INFO] , є відповідач у справі [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис за № 1 (а.с. 30). Сторонами визнано, що повнолітня донька проживає разом із матір`ю та наразі навчається на ІІ курсі Черкаської медичної академії на денній формі навчання за кошти регіонального замовлення (а.с. 13, 15-17). З долучених до відзиву на позовну заяву доказів судом установлено, що відповідач у справі [PERSON] є особою із інвалідністю ІІ групи, на підтвердження чого суду надана довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, видана 19.12.2019 (а.с. 41). Наразі відповідач [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджено пенсійним посвідченням (а.с. 42). З довідки про доходи № 8712 8177 3671 2793 судом установлено, що за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 загальний розмір отриманої [PERSON] пенсії становив 32\~290,00 грн, що у місячному розмірі становить 2\~725,00 грн (а. с. 43). Окремо наданими відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 24.03.2025 відповідач підтвердив, що за період з січня 2022 року до грудня 2024 року він доходів не мав. Зазначені у відомостях доходи у виді отриманого додаткового блага є занадто мізерними та не впливають на загальний рівень доходів відповідача (а.с. 44). Одночасно суд ураховує, що [PERSON] 19.09.2024 зареєстрував шлюб та він є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 45-46). Аналізуючи заявлені позовні вимоги та їх обґрунтування, висловлені відповідачем заперечення, суд ураховує основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких зокрема віднесений принцип змагальність сторін. Принцип змагальності сторін передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). За таких обставин суд погоджується із твердженнями відповідача [PERSON] щодо відсутності у нього можливості надавати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Наведені висновки суду обґрунтовуються доведеним розміром доходів відповідача, які складаються виключно із пенсійних виплат особі з інвалідністю ІІ групи у розмірі 2\~725,00 грн щомісячно, наявністю на його утриманні малолітньої дитини, а також наявного обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частки від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно. На спростування наведеного позивачка не надала суду доказів наявності у [PERSON] інших доходів та/або наявності у нього фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки. Таким чином заявлені позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial