Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06 лютого 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що він з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . 28 лютого 2009 року між ними було зареєстровано шлюб, який 28 жовтня 2019 року було розірвано. З грудня 2020 року донька [PERSON] за власним бажанням, у зв`язку з негативним ставленням до неї з боку матері, фактично втекла від неї та почала проживати з ним та зі старшою донькою [PERSON] , [INFO] . В грудні 2020 року він звернувся з позовом до суду щодо припинення стягнення з нього аліментів, в свою чергу відповідач навмисно не з`являлася в судові засідання та безпідставно отримувала аліменти в той час коли дитина вже з нею не проживала. В подальшому ним 14 лютого 2021 року було подано позов про стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини. На сьогоднішній день заборгованість зі сплати аліментів становить 50\~000 грн. Окрім того зазначив що з 2020 року відповідачка постійно здійснює відносно дитини та його родини агресивні дії, постійно пише заяви до поліції, прокуратури, постійно ходить на прийоми до керівництва правоохоронних органів з завідомо неправдивими заявами та скаргами кількість яких на сьогоднішній день рахується сотнями. Дитину постійно опитують та знімають на відео, кожного разу коли до них дзвонить або приїздить поліція у дитини відбувається нервовий зрив, бо вона вкрай боїться що її примусово повезуть для спілкування з відповідачкою. Четвертий рік дитина живе в стресі від агресивної та неадекватної поведінки відповідачки по відношенню до неї та старшої сестри. Психічне і як наслідок фізичне здоров`я дитини знаходиться під загрозою. Моральний та духовний розвиток доньки знаходиться в небезпеці і це є наслідком дій відповідачки. Відношення матері до дитини є неналежним та вкрай загрозливим для її подальшого зростання та психологічного і фізичного становлення, її духовного розвитку, сприянню засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створюванні умов для отримання донькою освіти. Відповідачка взагалі не приймає участь у фізичному і духовному розвитку дитини, її навчання, підготовці до самостійного життя, не приймає участь у забезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування дитини, та не цікавиться цим. Всім цим займається виключно він (т. 1 а.с. 1-6). 11 квітня 2024 року відповідачем надано відзив на позов, в якому остання заперечувала проти позбавлення її батьківських прав у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами обставин позбавлення її батьківських прав. Так, донька [PERSON] не втекла від неї, а виявила бажання проживати зі своїм батьком, після того як донька виявила бажання проживати з батьком позивач став перешкоджати їй у спілкуванні з [PERSON] , у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися з позовом про порядок спілкування з донькою. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 травня 2022 року у цивільній справі № 201/8004/22 її позов було задоволено. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року справа № 201/6927/19 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , до закінчення нею навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років; [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 червня 2019 року. Проте позивачем вказане рішення суду не виконувалося та діти повністю знаходилися на її утриманні, а позивач лише в 2020 році почав сплачувати аліменти. Наразі заборгованості зі сплати нею аліментів на утримання доньки [PERSON] не має. Також зазначила що [PERSON] звертався до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська про стягнення з неї безпідставно отриманих коштів а саме аліментів коли діти вже проживали з ним, проте рішенням суду було відмовлено справа № 201/9042/23. Стосовно тверджень позивача про систематичні агресивні дії відносно дитини зазначила, що з 2019 року між нею та позивачем склалися неприязнені стосунки та вона неодноразово зверталася з заявами до відділу поліції стосовно протиправних дій відносно неї та її дітей зі сторони позивача (т. 1 а.с. 70-78). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 лютого 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с. 51). Відповідно до ч.6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.8 ст.187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. 07 лютого 2024 року згідно із вимогами ч. 8\~ст. 187 ЦПК України\~суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. 07 лютого 2024 року надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача (т. 1 а.с. 52- 53). Ухвалою судді від 07 лютого 2024 року у зв`язку з виявленими недоліками позовну заяву було залишено без руху (т. 1 а.с. 54-55). 12 лютого 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом \~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав (т. а.с. 59-60). 31 березня 2024 року представником відповідача подано клопотання про долучення доказів по справі (т. 1 а.с. 156-168). 25 жовтня 2024 року відповідачем було подано клопотання про допит свідків (т. 2 а.с. 45-47), яке в судовому засіданні 04 листопада 2024 року було частково задоволено. 25 жовтня 2024 року відповідачем подано клопотання про долучення доказів (т .2 а.с. 49-51). 30 жовтня 2024 року відповідачем подано клопотання про залучення до участі у справі спеціаліста «Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» Департаменту соціальної політики Комунального закладу соціального захисту Прокопенко О.В.(т. 2 а,с. 71-73), яке в судовому засіданні 04 листопада 2024 року було задоволено. Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. (т. 2 а.с. 90-91). В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні пояснивши, що [PERSON] з 2020 року проживає з ним та сама не бажає спілкуватися з матір`ю, відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини та її поведінка завдає психологічних страждань доньці, дитина не вважає відповідача своєю матір`ю Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки донька добровільно виявила бажання проживати з батьком. Наразі позивач перешкоджає її спілкуванню з дитиною. Наявне рішення суду про її участь у вихованні дитини яке позивачем не виконується, де знаходиться її донька вона не знає, позивач без її згоди вивіз [PERSON] за межі України, змінив номер телефону та не дає можливості з нею спілкуватися. Заборгованості зі сплати аліментів не має. Зверталася до органу опіки щоб налагодити стосунки з донькою. Наразі позивач не займається вихованням [PERSON] оскільки вона проживає в Німеччині зі старшою сестрою. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено жодної обставини передбаченої ст. 164 СК України для позбавлення матері батьківських прав. Висновок органу опіки відповідно до ст. 19 ч. 6 СК не є обов`язковим, оскільки прийнятий без участі матері. Представник Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради як органу опіки та піклування надали заяву про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі Фактичні обставини встановленні судом. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (т. 1 а.с. 8). 22 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом № 111, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1 а.с. 9). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 жовтня 2019 року справа № 201/12419/18 шлюб було розірвано (тю. 1 а.с .10). 10 червня 2021 року рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська справа № 201/12503/20 припинено з 28 грудня 2020 року стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що було визначено в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року (т. 1 а.с. 11-12). 14 липня 2021 року постановою державного виконавця припинено стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у справі 201/6927/19 (т. 1 а.с. 21-22) Відповідно до акта обстеження умов проживання від 24 травня 2021 року [PERSON] проживає зі своїм батьком [PERSON] та сестрою [PERSON] (т. 1 а.с. 23). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року в справі № 201/1618/21 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 лютого 2021 року та до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с.25-27). Згідно наданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржник [PERSON] станом на 18 грудня 2023 рік має заборгованість 49\~120,26 грн. (т. 1 а.с. 29). Розпорядженням голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 150-р від 31 травня 2021 року затверджено висновок управління служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України (т. 1 а.с. 30-31) 23 січня 2024 року [PERSON] зверталася з заявою до начальника ВП № 5 ДРУП ГУПН в Дніпропетровській області про надання інформації чи надходили до органів поліції повідомлення про вчинення неправомірних дій будь яких осіб, які відбувалися за адресою [ADDRESS] у проміжок часу з 01.05.2023 року по теперішній час (т. 1 а.с. 36-37). 25 січня 2024 року [PERSON] надавала пояснення на ім`я начальника ВП № 5 ДРУП ГУПН в Дніпропетровській області що вона проживає з батьком та сестрою, з матір`ю спілкуватися не бажає (т. 1 а.с. 38). 25 січня 2024 року начальником ВП № 5 ДРУП ГУПН в Дніпропетровській області надано відповідь на запит [PERSON] , що випадків правопорушень чи злочинів за вказаною нею адресою не зареєстровано (т. 1 а.с. 39). 25 січня 2024 року [PERSON] звернулася з заявою на ім`я начальника ВП № 5 ДРУП ГУПН в Дніпропетровській області стосовно вчинення правопорушень за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 40-43) 05 лютого 2024 року [PERSON] та [PERSON] надали пояснення на ім`я начальником ВП № 5 ДРУП ГУПН в Дніпропетровській області стосовно заяви [PERSON] (т. 1 а.с. 44-45). 05 лютого 2024 року [PERSON] повідомила письмово орган опіки та піклування, що наразі вона проживає з батьком та сестрою, з матір`ю спілкуватися не бажає, не вважає її своєю матір`ю оскільки та веде себе агресивно (т. 1 а.с. 46). Відповідачем надано витяги з єдиного реєстру досудових розслідувань внесених за її заявами стосовно неправомірних дій [PERSON] , висновки спеціалістів стосовно нанесення їй тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 80-98) 21 вересня 2021 року [PERSON] зверталася з заявою до органу опіки стосовно надання дозволу на виїзд за кордон її доньки [PERSON] (т. 1 а.с. 99). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 травня 2022 року справа № 201/8004/21 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради про визначення порядку спілкування з дитиною - задоволено. Зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] . Визначено способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини дозволивши [PERSON] побачення та спілкування з малолітньою донькою [PERSON] встановивши наступний порядок зустрічей: кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16:00 год. до 20:00 год.; кожної суботи з 10:00 год. наступного дня неділі до 22:00 год. без присутності батька та без обмеження місця проведення зустрічі; спільний відпочинок у другу половину літніх канікул надавши батьку та матері право змінювати порядок та узгоджувати час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою, враховуючи добровільне волевиявлення дитини на таке спілкування (т. 1 а.с. 114-115). 24 січня 2022 року [PERSON] зверталася з заявою до начальника управління служби по справам дітей про зобов`язання [PERSON] не перешкоджати їй у спілкування з донькою (т. 1 а.с. 119). Відповідачем [PERSON] надано характеристику з місця роботи відповідно до якої вона характеризується з позитивної сторони (т. 1 а.с. 120). 23 травня 2022 року Комунальним закладом «Дніпропетровським центром соціально психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради надано довідку [PERSON] відповідно до якої рекомендовано відновити спілкування матері з донькою [PERSON] (т. 1 а.с. 126-127). 08 грудня 2023 року [PERSON] зверталася з заявою до Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в якій просила всі питання які будуть вирішуватися відносно її доньки [PERSON] проводити за її участі (т. 1 а.с. 173). Відповідно до наданої відповідачем довідки від 03 квітня 2024 року остання працює у Комунальному закладі дошкільної освіти № 310 Дніпровської міської ради та отримує заробітну плату (т .1 а.с. 130). Відповідачем надано копії квитанцій про перерахунок коштів на сплату аліментів (т. 1 а.с. 131-134). 29 січня 2024 року [PERSON] зверталася з заявою до Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про сприяння у налагодженні контакту та спілкуванні з донькою (т . 1 а.с. 174) 09 лютого 2024 року начальник управління служби у справах дітей повідомила Дніпровський міський центр соціальних служб, що зі слів батька [PERSON] категорично проти спілкування з матір`ю та просили здійснити психологічне консультування дівчини (т.1 а.с. 175). 22 лютого 2024 року начальник головного управління національної поліції в Дніпропетровській області звернувся до начальника Служби у справах дітей Дніпропетровської області щодо проведення перевірки за зверненням [PERSON] умов проживання її доньки [PERSON] (т. 1 а.с. 177-118). 01 травня 2024 року начальник управління служби у справах дітей зверталася до Директора КЗ «Дніпровський центр соціально психологічної допомоги» ДОР в якій просили надати інформацію про взаємовідносини [PERSON] з батьками (т. 1 а.с. 202). 06 травня 2024 року [PERSON] зверталася до голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради стосовно надання батьку дитини [PERSON] дозволу на вивезення [PERSON] за кордон (т. 1 а.с. 180). 08 травня 2024 року на запит [PERSON] адміністрацією Соборного району надано відповідь стосовно умов проживання доньки [PERSON] (т. 1 а.с. 183) 09 травня 2024 року за № 6/11-4 головою Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради надано відповідь на запит [PERSON] стосовно не надання органом опіки та піклування висновку про місце проживання [PERSON] (т. 1 а.с. 179). 10 травня 2024 року головою адміністрації надано [PERSON] копію погодження на тимчасовий виїзд [PERSON] з України (т. 1 а.с. 181-182). На адвокатський запит адміністрацією Соборного району 15 травня 2024 року надано відповідь що в період з 01 січня 2024 року по 09 травня2024 року адміністрацією Соборного району не приймалося розпорядження з питань надання дозволу на вивіз [PERSON] за кордон(т. 1 а.с. 213). 21 травня 2024 року [PERSON] зверталася з запитом до Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про надання протоколу засідання комісії про погодження на виїзд [PERSON] з України (т. 1 а.с. 184-185). 24 травня 2024 року головою адміністрації надано відповідь на запит (т .1 а.с. 189). 22 травня 2024 року [PERSON] звернулася з заявою до директора КЗ «Дніпровський центр соціально психологічної допомоги» ДОР в якій просила проводити роботу психолога з її донькою [PERSON] та батьком за обов`язковою її участю (т. 1 а.с. 235). 27 травня 2024 року головою адміністрації на адресу [PERSON] було направлено копії заяв на підставі яких було надано погодження на тимчасовий виїзд [PERSON] з України (т. 1 а.с. 193-201) Згідно наданих даних Державною прикордонною службою України на адвокатський запит [PERSON] 06.04.2024 виїхала з України у супроводі сестри (т. 1 а.с. 207-209). 28 травня 2024 року КЗ «Дніпровський центр соціально психологічної допомоги» ДОР надано відповідь [PERSON] що для об`єктивної оцінки ситуації психологічне діагностування дитини проводиться без присутності батьків (т. 1 а.с. 236). В заяві на ім`я голови адміністрації Соборного району від 22 травня 20214 року [PERSON] просила відкласти проведення роботи з психологом, оскільки її донька знаходиться за межами України (т. 1 а.с. 239). На що головою адміністрації 27 травня 2024 року надано роз`яснення що з даним проханням вона має звернутися безпосередньо до закладу особисто (т .1 а.с. 240). 19 червня 2024 року [PERSON] звернулася з заявою до адміністрації Соборного району про надання дозволу на проведення відео зйомки засідання комісії на якому буде розглядатися питання про позбавлення її батьківських прав (т. 1 а.с. 241) 21 червня 2024 року [PERSON] звернулася з заявою до голови адміністрації стосовно зняття з розгляду 21 червня 2024 року питання про позбавлення її батьківських прав (т. 1 а.с. 242) Того їж дня [PERSON] просила відкласти розгляд питання про позбавлення її батьківських прав призначене на 24 червня 2024 року дане питання не вирішувати за її відсутності (т .1 а.с. 243). 01 липня 2024 року адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] 2008 року народження. В даному висновку зазначено, що « [PERSON] з 02.10.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу [INFO] у подружжя народилась донька, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.03.2006, шлюб розірвано 18.10.2005. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька, [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] 28.02.2009 зареєстрували шлюб. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2019 шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишилася проживати разом з матір?ю. 3 грудня 2020 року [PERSON] , за власним бажанням, проживає разом батьком та повнолітньою сестрою, [PERSON] 2000 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Слід зазначити, що 09.08.2021 [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про визначення способу її участі у вихованні дитини [PERSON] , зустрічі не відбуваються. Під час розгляду справи в суді [PERSON] пояснила, що вона не бажає спілкуватись з матір?ю ні особисто, ні по телефону. Зі слів дитини, мати постійно оре і себе не контролює. Зі слів батька, [PERSON] , [PERSON] в грудні 2020 року попросила свою старшу сестру [PERSON] забрати її від матері, у зв?язку із вкрай негативним ставленням матері до неї. [PERSON] не лише не бажає бачитись та спілкуватись з матір?ю, але й боїться її неадекватної поведінки. 07.02.2024 мати дитини, [PERSON] , звернулася до ГУНП Дніпропетровській області щодо проведення перевірки за фактом проживання її неповнолітньої доньки, [PERSON] , 2008 р.н., в умовах, що не відповідають встановленим нормам чинного законодавства. 01.03.2024 представниками адміністрації Соборного району ДМР був здійснений вихід до родини за скаргою матері дитини, [PERSON] , та з?ясовано, що умови проживання родини хороші, дитина забезпечена для комфортного проживання та розвитку, має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним. 26.03.2024 неповнолітня [PERSON] подала заяву до адміністрації Соборного району ДМР в якій зазначила, що просить позбавити матір, [PERSON] , батьківських прав. Дівчина повідомляє, що з мамою не спілкується, тому що коли проживала з нею, то мама її ображала, обзивала, кидала речами, не дозволяла спілкуватися з батьком та сестрою, залишала в чужих людей одну в незнайомому місці, забороняла ходити будь-куди без неї, нічого не купувала, брехала, казала погані речі про батька та сестру, тощо. [PERSON] наголосила, що проживає в спокою, але мати часто визиває поліцію та пише скарги, щоб різні організації приїздили з перевірками. Дитина вважає, що мати мстить та бажає забрати все майно, а її життям не цікавиться. Повнолітня сестра [PERSON] , [PERSON] , також надала відповідну заяву, в якій повідомила, що їхня мати часто викликає поліцію на адресу: [ADDRESS] , вимагаючи постійних перевірок. [PERSON] повідомила, що мати не давала [PERSON] бачитися з нею та батьком, забороняла телефонувати, коли вони проживали разом. Через постійні конфліктні відносини між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та обстріли в м. Дніпро батько, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до адміністрації Соборного району ДМР із заявами про надання погодження на виїзд за межі України дитини, [PERSON] , 2008 р.н., у супроводі повнолітньої сестри, оскільки мати дитини, [PERSON] , відмовилася надавати відповідну згоду. Після отримання інформації про виїзд доньки за кордон, [PERSON] , написала близько 10 різних заяв щодо правовірності зазначеного погодження і жодного разу не поцікавилася станом здоров?я дитини та її матеріальним забезпеченням. Важливим є ще той факт, що за ініціативи [PERSON] у судових засіданнях розглядаються справи щодо спільного майна подружжя. Мати дитини у різні установи пише звернення, що її донька, [PERSON] , проживає у будинку, який не введено в експлуатацію та на нього накладено арешт, хоча сама за зазначеною адресою родиною тривалий час вела спільне господарство. [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в повному обсязі [PERSON] у задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав по відношенню до [PERSON] . У відзиві зазначено, що [PERSON] перешкоджав [PERSON] з 2019 року проживати разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] , а саме відключав електропостачання до домоволодіння від якого працює опалення та електроплита. [PERSON] зазначає, що вона разом з дітьми вимушена була знаходитися в холодному будинку без опалення та гарячої води в період Різдвяних свят. Як вбачається з написаного, протягом 2019-2020 років [PERSON] неодноразово писала заяви до поліції та інших установ на батька дітей, [PERSON] , з питання перешкоджання їхньому проживанню та користуванню спільним будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Також 03.08.2020 старша донька, [PERSON] , звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до матері, [PERSON] , про стягнення аліментів на своє утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. У рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2021 зазначено наступне. З 2017 року [PERSON] навчається у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ на контрактній основі. Проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні. Батько сплачує аліменти на її утримання, а також на утримання молодшої доньки, [PERSON] , 2008 р.н., за рішенням суду. [PERSON] участі в утримані не приймає, матеріальну допомогу не надає, однак є працездатною, працює, отримує аліменти. Але отримані на [PERSON] аліменти залишала собі і надавала лише частину після скандалів. [PERSON] оскаржила в апеляційному порядку рішення про стягнення з батька аліментів на своє утримання, оскільки цей позов мати подавала без її згоди. [PERSON] позовні вимоги не визнала та 02.09.2020 надала відзив на позов, в якому вважала позов необґрунтованим і недоведеним. У квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 13.07.2020 по справі № 201/3224/20 з [PERSON] стягнута заборгованість по аліментах і неустойка (пеня) за прострочення їх сплати. Під час розгляду цієї справи [PERSON] у травні 2020 року сплатив заборгованість зі сплати аліментів в сумі 69 947,69 грн. [PERSON] , просила суд відмовити в задоволенні позову. 28.12.2020 [PERSON] було подано позов про припинення стягнення аліментів та відкрито провадження по справі № 201/12503/20, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2021 постановлено припинити стягнення аліментів з [PERSON] , з 28 грудня 2020 року. Слід зазначити, що мати дитини, [PERSON] , скористалась своїм правом на подання відзиву на позов, в якому просила відмовити в його задоволенні. 06 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів при стягненні аліментів, оскільки з грудня 2020 року донька, [PERSON] , за власним бажанням, почала проживати з батьком та знаходиться на його повному утримані. Мати дитини, [PERSON] , з позовними вимогами не погодилася та подала відзив на позовну заяву. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 31.05.2023 у задоволенні позову було відмовлено. У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , 2008 р.н., в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви. 30 липня 2021 року від матері дитини до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що їхня малолітня донька проживала разом з нею, але в грудні 2020 року вона виявила бажання деякий час проживати зі своїм батьком, з подальшим поверненням для спільного проживання до неї. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2021 з [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 лютого 2021 року та до досягнення дитиною повноліття [PERSON] надала копію заяви, в якій зазначено, що вона частково сплачує аліменти на утримання дитини, [PERSON] . З березня 2022 року по лютий 2024 року були перераховані кошти у сумі 18 520 грн. У березні 2024 року, після відкриття провадження по цивільній справі N? 201/1404/24, мати перерахувала кошти у розмірі 31 000 грн., але батько дитини їх не отримав, оскільки вони автоматично були списані по іншому виконавчому провадженню, про що [PERSON] добре відомо та є відповідні квитанції. Як вбачається з матеріалів справи, при вирішенні питань щодо стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей, мати завжди писала до суду прохання відмовити у відповідних нарахуваннях з різних причин. Для об?єктивного розгляду зазначеного питання було зроблено запит до КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР для проведення психологічного діагностування. Відповідно до довідки № 85 від 13.06.2024, наданою КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР, під час діагностичного інтерв?ю дівчина, [PERSON] , розповіла, що проживає зараз в Німеччині, в м. Дюссельдорф, разом зі старшою сестрою [PERSON] , якій 23 роки, навчається в українській школі он-лайн, в 9 класі. [PERSON] розповіла спеціалістам наступне: «Тато відправив нас з сестрою до \~Німеччини, тому що війна, і тому що я боюсь маму. Перед моїм від?їздом на території нашого будинку була пожежа. Я думаю, що це зробила моя мати [PERSON] . Вона любить робити погані речі. І вже це робить довго. Ще з того часу, як я жила з нею. Вона весь час забороняла мені спілкуватися з батьком, з сестрою. Мама, бабуся, дідусь - її батьки, вони всі казали погані речі про тата, вони хотіли, щоб я з татом не спілкувалася. Коли я гуляла з татом, вона постійно контролювала, хотіла, щоб я постійно була на зв?язку. Коли я хотіла святкувати разом з татом і сестрою Новий рік, мама почала на мене кричати, в неї прям слюни текли, вона на мене орала, і матом теж, сховала телефон, щоб я не змогла подзвонити сестрі, щоб мене не забрали, потім я вночі подзвонила сестрі і мене забрали. Я ніколи не хотіла жити з мамою, але вона говорила: «Треба, щоб ти вибрала жити з мамою». Коли в мене був день народження вона приїжджала під школу, викликала поліцію, ще якісь люди приїжджали, щоб поспілкуватися. Я сказала, що не хочу з нею жити, тому що вона весь час оре і кидається речами. Коли матір приїжджала, вона весь час казала: [PERSON] поговорим, что тебе не так? Я хоть раз тебя ударила?», типу - тато поганий, а вона хороша. Вона постійно приїжджала з поліцією протягом останніх чотирьох років. В січні цього року я була сама вдома, матір приїхала з поліцією. Від думки, що мені треба з нею говорити, мені стало тяжко дихати, почало трусити, і я довго не могла заспокоїтися. Коли я не бачу матір, я себе нормально почуваю. А для того, щоб заспокоїтись, я використовую дихальні практики, і мені стає краще. Я не вірю, що вона мене любить. Взагалі не вірю в її добре ставлення щодо мене. Я не хочу з нею спілкуватися, і сама вирішила написати заяву про позбавлення батьківських прав матері, бо вона ніяк не приймає участь в моєму житті, а тільки пише багато заяв на тата. Я це вирішила після того, як ми постійно почали давати якісь пояснення в поліцію, це все уже так накопичилось, що я більше не можу цього терпіти. Тато зараз кожного дня з нами зв?язується, якщо у мене виникають труднощі, я знаю, що можу до нього звернутися. Він точно мені допоможе. Тут, де я зараз живу, я почуваюсь в безпеці. Мені не дуже хотілося залишати тата самого, але цей страх я не можу витримувати» (т. 2 а.с. 12-17). Представником адміністрації Соборного району надано суду: - Заяву [PERSON] від 26 березня 2024 року в якій остання зазначила що [PERSON] не проживає з матір`ю з кінця 2020 року, мати не давала бачитися [PERSON] з нею та з батьком, мати часто викликала поліцію за їхнім місцем проживання (т. 2 а.с. 18) - 26 березня 2024 року [PERSON] надала заяву в якій зазначила, що коли вона проживала з матір`ю та постійно на неї кричала та ображала не давала спілкуватися з батьком та сестрою, просила позбавити її матір батьківських прав відносно неї (т. 2 а.с. 20). - 13 червня 2024 року КЗ «Дніпровський центр соціально психологічної допомоги» ДОР надано довідку про те що психоемоційний стан [PERSON] ситуативно тривожний, адекватно оцінює дійсність , встановлює причинно наслідкові зв`язки, дає адекватну та усвідомлену оцінку дій, слів як власних так і оточуючих, дівчині властива самостійність у судженнях та установках. Подаючи заяву щодо позбавлення батьківських прав матері [PERSON] усвідомлює свої дії та їх наслідки. (т. 2 а.с. 22-24). 17 вересня2024 року через систему «Електронний суд надійшла заява [PERSON] в якій вона просить позбавити батьківських прав відносно неї [PERSON] (т. 2 а.с. 37). 11 жовтня 2024 року директором Дніпровського ліцею № 100 на адвокатський запит надано відповідь, що [PERSON] навчається у 10-Д класі на індивідуальній формі навчання, на даний час дівчинка перебуває та навчається в Німеччині (т. 2 а.с. 55). Допитаний в судовому засіданні спеціаліст [PERSON] пояснив, що відповідач звернулася для налагодження стосунків з донькою. Наголошував що потрібно налагоджувати стосунки з батьком. Поспілкувався з [PERSON] по відеозв`язку, повідомила що навчається в Німеччині, повертатися не планує, мати поводить себе агресивно, спілкуватися з нею не бажає. Про матір казала загальними фразами, про конкретні обставини не повідомляла. Виїхала за кордон бо в Україні війна, де саме знаходиться не повідомила, щоб матір не дізналася, бажання спілкуватися з матір`ю не має ні вона, ні батько. Відносини між матір`ю та донькою втягнуті в особисті суперечки батьків. Свідок [PERSON] \~пояснив що він є батьком відповідачки, позивач вигнав його доньку разом з дітьми з будинку та вони два роки проживали у них, коли діти повернулися проживати до батька він перешкоджає у спілкуванні з ними де наразі знаходиться [PERSON] їм не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що вона є колегою відповідачки та знає її з 2004 року, займалася з [PERSON] додатково, останній раз бачила [PERSON] 25.12.2020 року коли вона була у неї на зайняттях. [PERSON] ніколи не скаржилася на свою матір, батька жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] яка є матір`ю однокласниці [PERSON] повідомила, що з 2014 року відповідачка відвідує батьківські збори, донька не повідомляла про негативне ставлення до неї матері. Після того як [PERSON] стала проживати з батьком у неї змінився настрій та вона перестала спілкуватися з дітьми, навіть коли донька переїхала проживати до батька відповідач все одно приходила на батьківські збори та цікавилася навчанням доньки. З початку війни її донька не спілкується з [PERSON] в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] пояснила що відповідача знає з 2013 року, її онуки відвідували садок де працює відповідач, відповідач завжди давала слушні поради, як мама завжди була уважна. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Позивач при зверненні з позовом до суду посилається на тещо відповідач не бере участі у вихованні доньки, четвертий рік дитина живе в стресі від агресивної та неадекватної поведінки відповідачки по відношенню до неї та старшої сестри. Психічне і як наслідок фізичне здоров`я дитини знаходиться під загрозою. Відношення матері до дитини є неналежним та вкрай загрозливим для її подальшого зростання та психологічного і фізичного становлення, її духовного розвитку, сприянню засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створюванні умов для отримання донькою освіти, що є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. Так позивач в позовній заяві та в судовому засіданні посилається на агресивну поведінку відповідачки по відношенню до доньки, проте окрім пояснень в судовому засіданні стосовно даних обставин та заяви самої [PERSON] доказів такої поведінки суду не надає. Суд не бере до уваги як належний доказ надану позивачем переписку (т. 1 а.с. 32-35) оскільки дана переписка не містить ні дати ні часу ні, жодних ідентифікаційних ознак між ким здійснювалася вказана переписка. На підтвердження стресового стану [PERSON] в результаті дій відповідачки позивачем також не надано жодного належного доказу. Твердження позивача про те що відповідач не цікавить життям та навчанням доньки спростовується показами свідка [PERSON] , яка є матір`ю однокласниці [PERSON] , яка підтвердила в судовому засіданні що навіть коли [PERSON] переїхала проживати до батька мати все одна відвідувала батьківські збори та цікавилася навчанням [PERSON] . Окрім того наявне рішення рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 травня 2022 року справа № 201/8004/21, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради про визначення порядку спілкування з дитиною - задоволено. Зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] . Визначено способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини дозволивши [PERSON] побачення та спілкування з малолітньою донькою [PERSON] , що свідчить про те що саме батько перешкоджає у спілкуванні матері з дитиною. Наразі дитини проживає за межами України, та її місце перебування матері не відомо. Стосовно заяви [PERSON] в якій вона просить позбавити її матір батьківських прав відносно неї, суд зазначає наступне. Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 308/10666/22 зазначив, що думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як і не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення її якнайкращих інтересів. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначено: « [PERSON] думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.». Необхідно враховувати, що неповнолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу неповнолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Разом з тим, суд вважає, що думка [PERSON] про необхідність позбавлення її матері батьківських прав не відповідає інтересам та бажанням неповнолітньої. Серед іншого доказом цього слугує те, що дитина вже тривалий час проживає з батьком та взагалі позбавлена можливості спілкуватися з матір`ю. Нотомість мати цікавилась навчанням доньки та переймалась щодо її розвитку, забезпечення побуту тощо. Таким чином, позицію дитини щодо необхідності позбавлення матері батьківських прав суд розцінює як образу дитини на матір. При визначенні якнайкращих інтересів дитини суд також враховує необхідність збереження її зв`язків із сім`єю, про що вказав у справі «Мамчур проти України» (рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини. Крім цього, у рішенні по справі «Савіни проти України» (рішення від 18.12.2008) Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Більш того, наполягаючи на позбавленні відповідачки батьківських прав, [PERSON] у судовому засіданні не обґрунтував, у чому ж полягає доцільність і необхідність такого рішення саме для дитини. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів досить вагомими і беззаперечними аргументами, які б не залишали обґрунтованого сумніву у тому, що застосування крайнього і виняткового заходу у виді позбавлення позивачки батьківських прав, відповідатимуть якнайкращим інтересам дитини. За таких обставин суд переконаний, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Отже, ураховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім і винятковим заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, суд вважає, що зазначені у позові підстави є недостатніми для його задоволення, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви слід відмовити. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята, шоста статті 19 СК України). Аналізуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її доньки, суд наголошує на тому, що органом опіки та піклування, жодним чином не мотивована саме доцільність позбавлення матері батьківських прав, не було з`ясовано можливість застосування до відповідачки інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав. Найкращих інтересів дітей, яким відповідає позбавлення відповідачки батьківських прав, у висновку служби не наведено. Таким чином, користуючись своїм правом, наданим положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його передчасним, а тому не може покласти його в основу судового рішення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та не є достатньою підставою для застосування до відповідачки таких крайніх заходів впливу на батьків як позбавлення батьківських прав. Беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні із достовірністю встановлено відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , а саме її ухилення від виконання обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Дослідивши докази на предмет їх належності і допустимості суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як в ході судового розгляду не було встановлено наявності жодних нереалізованих намірів батька в інтересах доньки, що він не зміг реалізувати без позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дітей, а інтересам дітей найкраще відповідатиме збереження їх зв`язків з сім`єю, в тому числі і з матір`ю, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed