Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»\~27\~серпня 2024\~року звернулося до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимоги позивач зазначив, що згідно із Договором відступлення права вимоги від 28 серпня 2023 року у до нього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] , яка утворилась внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту від 21 грудня 2020 року № 453238, укладений із первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит». У звязку із цим просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 21334,31 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Суд ухвалою від 01 жовтня 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали від 01 жовтня 2024 року направлялась відповідачу за адресою реєстрації: [ADDRESS] , але поштове відправлення № 0610229640073 повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання, «дата 13 березня 2025 року». Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Згідно статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, суд встановив, що між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] 21 грудня 2020 року був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 453238, відповідно до умов якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 18 750 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 730 днів з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2022 року (включно) зі сплатою 25 % на день від суми кредиту за перший день користування та 85% річних за усі наступні дні користування. [PERSON] зобов`язалася сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки за користування ним у відповідності до графіку платежів, наведеному в Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 453238, що є його невід`ємною частиною. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договору про надання споживчого кредиту та надав 21 грудня 2020 року відповідачу кредит в порядку, встановленому пунктами 2.1., 2.2.,2.4. та 3.5. Договору про надання споживчого кредиту, що підтверджується платіжним дорученням від 21 грудня 2020 року № 4078. Разом з тим, того ж дня, [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, яким було визначено умови кредитування, розмір процентної ставки, штрафів та графік платежів. Відповідно до Договору факторингу № 2808-23, укладеного 28 серпня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та позивачем, право грошової вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит від 21 грудня 2020 року № 453238 перейшло до позивача у розмірі 21334,31 грн, з яких: 14432,53 грн сума основного боргу, 6901,78 грн заборгованість за відсотками. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, позивач надіслав 15 листопада 2023 року [PERSON] досудову вимогу щодо повернення споживчого кредиту, в якій, зокрема, було запропоновано усунути порушення умов Кредитного договору та сплатити заборгованість в термін до 30 грудня 2023 року, в іншому разі кредитодавець буде вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (досудова вимога від 15 листопада 2023 року № 3495902122-АВ). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 28 серпня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 21334,31 грн, з яких: 14432,53 грн заборгованість за тілом кредиту; 6901,78 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від певної\~дії,\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку.\~Зобов`язання виникають\~з підстав,\~встановлених статтею\~11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 512 Цивільного кодексу України). Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Отже,\~оскільки на\~підставі зазначених\~договорів факторингу\~право грошової\~вимоги щодо\~відповідача відступлено\~на користь\~позивача,\~а тому\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги позовні\~вимоги ТОВ\~«Діджі Фінанс»\~необхідно задовольнити,\~стягнувши з\~ [PERSON] \~на користь\~позивача заборгованість\~розмірі 21334,\~31грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким. За приписами частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Пунктом 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин другої, третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з цим, частиною третьою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивач надав Договір про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року№ 42649746, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року від 27 червня 2024 року № 003495902122, Акт про підтвердження факту надання правової (правничої) допомоги від 27 червня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 27 червня 2024 року. Ураховуючи викладене, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у розмірі 6000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved