Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 22 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис №97, та стягнення з [PERSON] на її утримання аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування позову зазначено, що 22 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у шлюбі мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутні взаєморозуміння та взаємоповага. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Кожен із сторін живе окремим життям та своїми інтересами, шлюбні стосунки припинились, спільного господарства не ведуть. Фактично сім`я припинила своє існування. Подальше перебування у шлюбі для позивачки є недоречним, шлюб фактично розпався, збереження шлюбу є неможливе. Джерел доходу крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивач не має, тому вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Позивач у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, зазначено, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно із ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив наступне. 22 червня 2013 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області складено відповідний актовий запис №97, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 червня 2013 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Відповідно до копії наказу (розпорядження) про надання відпустки філії «ВП «РАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» №9571к від 17 травня 2024 року [PERSON] з 20 травня 2024 року по 28 лютого 2027 року надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку. Матеріали справи не містять доказів наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей та з приводу поділу спільного майна. У ч.1 ст.24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві вказала, що після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Статтею ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частина ч.4 ст. 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, а також факту розірвання шлюбу між батьками дитини. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів які вказують на те, що [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу [PERSON] . Відповідач є особою працездатного віку, матеріали справи не містять відомостей щодо незадовільного стану його здоров`я, відтак має змогу сплачувати на користь [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів до досягнення дитиною трьох років. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved