Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 176324,00 грн. (сто сімдесят шість тисяч триста двадцять чотири гривні, 00 копійок), а саме основну суму зобов`язання у розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 копійок) та штрафні санкції у розмірі 136324,00 грн. (сто тридцять шість тисяч триста двадцять чотири гривні, 00 копійок) за договором позики. Позов мотивований тим, що 15 серпня 2023 року між [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] виданий 27.03.2023, орган що видав 5115, зареєстрований за адресом: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 13.09.2019 року, орган що видав 5116, РНОКПП: [NUMBER] , що зареєстрований за адресом: [ADDRESS] , був укладений договір позики №01, після чого відповідач отримав від позивача 40000,00 грн. Відповідно до п.4. Договору та Розписки, Позичальник зобов`язується повернути позику частинами за наступним визначеним графіком. Починаючи з грудня 2023 року, позивач, як особисто так і через представників, неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти. Відповідач в свою чергу постійно посилався на особисті проблеми, нестачу коштів, та завіряв позивача в своєму намірі повернути борг. Не зважаючи на свої слова та обіцянки, порушуючи умови Договору та Розписки станом на дату звернення з позовом відповідач отримані грошові кошти позивачу не повернув. Зазначене стало підставою для звернення позивачем до суду за захистом своїх прав, щодо повернення відповідачем отриманих коштів та штрафних санкцій передбачених п.4.2. Договору та Розпискою. Всього штрафних санкцій (за розрахунками сторони позивача): 4 092,00 + 8 184,00 + 12 276,00 + 15 312,00 + 20 460,00 + 76 000,00 = 136 324,00 грн. Таким чином позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором розписки зі штрафними санкціями, а також просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1763 грн. 24 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7800 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 липня 2024 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 20,21). Відповідачу направлялись повістки за встановленою адресою реєстрації, що підтверджується рекомендованими повідомленнями. Причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. (а.с. 29,30). Представник позивача адвокат Єгоров О. С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, проти проголошення заочного рішення не заперечував. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну\~заяву не надав. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 серпня 2023 року між [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] виданий 27.03.2023, орган що видав 5115, зареєстрований за адресом: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 13.09.2019 року, орган що видав 5116, РНОКПП: [NUMBER] , що зареєстрований за адресом: [ADDRESS] , був укладений договір позики №01, після чого відповідач отримав від позивача 40000,00 грн. (а.с. 14). Відповідно до п.4. Договору та Розписки, Позичальник зобов`язується повернути позику частинами за наступним визначеним графіком. (а.с. 11,14). Починаючи з грудня 2023 року, позивач, як особисто так і через представників, неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти. Відповідач в свою чергу постійно посилався на особисті проблеми, нестачу коштів, та завіряв позивача в своєму намірі повернути борг. Не зважаючи на свої слова та обіцянки, порушуючи умови Договору та Розписки станом на дату звернення з позовом відповідач отримані грошові кошти позивачу не повернув. Зазначене стало підставою для звернення позивачем до суду за захистом своїх прав, щодо повернення відповідачем отриманих коштів та штрафних санкцій передбачених п.4.2. Договору та Розпискою. Всього штрафних санкцій (за розрахунками сторони позивача): 4 092,00 + 8 184,00 + 12 276,00 + 15 312,00 + 20 460,00 + 76 000,00 = 136 324,00 грн. (а.с. 4-6). Жодних заперечень зі сторони відповідача щодо розрахунку штрафних санкцій, що розраховані позивачем, не надходило, тому у суду не має підстави ставити зазначені розрахунки під сумнів. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами діючого ЦК України визначені виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 533 ЦК України\~\~1) грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.\~2). якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Зазначене дає правові підстави для висновку, що відповідачем по відношенню до позивача, порушені вищевказані норми права. За таких обставин, позов задовольняється. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 133\~ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 7800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться належним чином завірена копія договору про надання професійної правничої допомоги від 01 грудня 2024 року, Додаткова угода до зазначеного договору, а також акт приймання-передачі наданих послуг. (а.с. 16). У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved