Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, яка обґрунтована тим, що «він є сином [PERSON] . [PERSON] є його рідною сестрою. 15.02.2015 [PERSON] склала заповіт, у якому на випадок смерті зробила таке розпорядження: належний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. [INFO] [PERSON] померла. На момент її смерті в [ADDRESS] спільно проживали [PERSON] та [PERSON] і вели спільне господарство з 2015 року. Оскільки [PERSON] та [PERSON] з метою прийняття спадщини за заповітом від 15.02.2015 не звертались до нотаріуса, відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вони є особами, які не прийняли спадщину, заявник і заінтересовані особи вирішили, що спадщину після смерті [PERSON] буде оформляти [PERSON] , який постійно проживав із своєю сестрою та фактично прийняв спадщину. Враховуючи положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, він вважав, що прийняв спадщину після смерті своєї сестри, оскільки фактично проживав разом з нею без реєстрації та вони вели спільне господарство. [PERSON] належали житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 1,6772 га, кадастровий номер 0520685200:01:001:0135, яка розташована на території Писарівської сільської ради; земельна ділянка площею 0,1006 га, кадастровий номер 0520685206:02:001:0211, яка розташована в [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,1860 га, кадастровий номер 0520685206:02:002:0143, яка розташована в [ADDRESS] ; 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] . 25.10.2024 він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри [PERSON] . Вказана постанова мотивована тим, що [PERSON] не надав доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спір щодо спадщини [PERSON] відсутній, оскільки спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли. Він не має іншої можливості документально підтвердити факт постійного проживання зі спадкодавцем, але його встановлення породжує певні юридичні наслідки, оскільки з встановленням його місця проживання зі спадкодавцем законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Тому просить встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] ». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 12.11.2024 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд в порядку окремого провадження; витребував з Першої вінницької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] ; викликав в судове засідання свідків: [PERSON] та [PERSON] . Судовий розгляд відкладався з поважних причин. У судове засідання 19.03.2025 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Представник заявника [PERSON] адвокат Шиманський В.М. попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести за відсутності заявника та його представника, вимоги заяви підтримують в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести за його відсутності, а також зазначив, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] дійсно проживав разом зі своєю сестрою [PERSON] на день її смерті [INFO] . Заінтересована особа [PERSON] попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести за його відсутності, а також зазначив, що заяву [PERSON] визнає у повному обсязі та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради Шутак Б.І. попередньо подав до суду клопотання, у якому просить судове засідання, призначене на 19.03.2025, провести без участі представника Вінницької міської ради за наявними у справі матеріалами. У частині третій\~статті 211 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 19.03.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що у свідоцтві про народження батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією такого свідоцтва серії [NUMBER] (а.с. 3). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, батьком [PERSON] був Зеленько Кирило Дорохтеїв (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.09.2023, [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниця, Вінницького району Вінницької області (а.с. 6). На випадок своєї смерті [PERSON] 15.02.2005 склала заповіт, яким зробила таке розпорядження: «належний мені житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] заповідаю [PERSON] і [PERSON] в рівних долях», що підтверджується копією заповіту від 15.02.2005, посвідченого секретарем Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області Тимощук О.А., зареєстрованого в реєстрі за №9 (а.с. 5). [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] , що підтверджується копією інформаційної довідки з реєстру Вінницької міської територіальної громади №37876 від 14.10.2024 (а.с. 7). Згідно з копією акту від 13.08.2024, складеного мешканцями Вінницько-Хутірського старостинського округу Вінницької міської ради, за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] спільно проживав і вів спільне господарство з 2015 року [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії довідки №581 від 13.08.2024, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу Вінницької міської ради, [PERSON] на день смерті сестри [PERSON] [INFO] проживав постійно разом з нею, вели спільне господарство з 2015 року (а.с. 9). Згідно з копією свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18.02.2008, житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №671897 від 11.08.2006, [PERSON] на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.02.2006 №255 є власником земельної ділянки площею 1,6772 га, розташованої на території Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 11). З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №254557 від 10.06.2009 убачається, що [PERSON] на підставі рішення Писарівської сільської ради від 11.06.2002 є власником земельної ділянки площею 0,1006 га, розташованої в [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.07.2010, [PERSON] на підставі рішення Писарівської сільської ради від 16.12.2008 є власником земельної ділянки площею 0,1860 га, розташованої в [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.08.1997, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Писарівської сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області 28 червня 1990 року і зареєстрованого в реєстрі за №30, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON] в рівних частках кожний є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з цілого жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1320/02-31 від 25.10.2024, [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав на майно після смерті його сестри [PERSON] , оскільки [PERSON] у встановлений законом строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , місце проживання спадкодавця та спадкоємця зареєстровано за різними адресами (а.с. 15). З листа в.о. завідувача Першої вінницької державної нотаріальної контори №1426/01-16 від 26.11.2024 убачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, не заведена (а.с. 41). [PERSON] у своїх письмових поясненнях зазначила, що «вона проживає в [ADDRESS] , починаючи з 1961 року; вона попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України; після того, як почала проживати в с. Щітки, познайомилась із сусідами [PERSON] та його сестрою [PERSON] , які проживали по сусідству, [PERSON] проживав у будинку [ADDRESS] ; з даними сусідами підтримувала дружні відносити та постійно спілкувались; [PERSON] своєї сім?ї не мала, їй постійно допомагав брат [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] ; приблизно з 2015 року [PERSON] перейшов проживати до сестри [PERSON] у її будинок, оскільки через похилий вік та постійні хвороби сестра самостійно не могла впоратись із господарством та побутом, тому [PERSON] з 2015 року допомагав [PERSON] по господарству та вони разом проживали; [INFO] [PERSON] померла та на день її смерті брат [PERSON] проживав разом з нею в будинку [ADDRESS] ; оскільки у [PERSON] своєї сім?ї не було, [PERSON] самостійно здійснив поховання сестри» (а.с. 53). [PERSON] у своїх письмових поясненнях зазначила, що «вона проживає в [ADDRESS] , починаючи з 1991 року; вона попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України; після того, як почала проживати в с. Щітки, познайомилась із сусідами [PERSON] та його сестрою [PERSON] ю, які проживали по сусідству, [PERSON] проживав у будинку [ADDRESS] ; з даними сусідами підтримувала дружні відносити та постійно спілкувались; [PERSON] своєї сім?ї не мала, їй постійно допомагав брат [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] ; приблизно з 2015 року [PERSON] перейшов проживати до сестри [PERSON] у її будинок, оскільки через похилий вік та постійні хвороби сестра самостійно не могла впоратись із господарством та побутом, тому [PERSON] з 2015 року допомагав [PERSON] по господарству та вони разом проживали; наприкінці серпня 2023 року [PERSON] померла та на день її смерті брат [PERSON] проживав разом з нею в будинку [ADDRESS] ; Микола здійснив поховання сестри» (а.с. 54). Згідно з ч. 1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293\~ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 (справа № 320/948/18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 (справа № 643/6447/19), від 03.02.2021 (справа № 644/9753/19), від 18.11.2020 (справа № 554/3600/19), від 25.11.2020 (справа № 636/4087/19), від 19.06.2019 (справа № 752/20365/16-ц), від 05.12.2019 (справі № 750/9847/18). Судом установлено, що у зв`язку з тим, що [PERSON] проживав разом із сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак [PERSON] був зареєстрованим за іншою адресою, останній не може підтвердити факт постійного проживання на момент смерті сестри разом з нею за однією адресою, що перешкоджає йому оформити свої спадкові права. Тому встановлення факту, про який просить [PERSON] , породжує для останнього юридичні наслідки, від яких залежить виникнення права на спадщину. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~ст.\~1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У частині першій\~статті 1296 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. У частинах другій та шостій статті 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Для підтвердження обставин, визначених в частині третій статті 1268 ЦК України, вимагається наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що спадкодавець не проживав із заявником, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10.01.2019 (справа № 484/747/17), від 07.06.2022 (справа № 175/4514/20), від 07.06.2023 (справа № 227/5018/21). Заявник [PERSON] надав суду акт від 13.08.2024, з якого установлено, що за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] спільно проживав і вів спільне господарство з 2015 року [PERSON] . Обставини, викладені у вищезазначеному акті, підтверджуються наданими стороною заявника довідкою №581 від 13.08.2024, виданою старостою Вінницько-Хутірськогоїї день смерті сестри [PERSON] [INFO] проживав постійно разом з нею, вели спільне господарство з 2015 року, а також письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] , які є сусідками [PERSON] та [PERSON] ,\~ та які, будучи обізнаними про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, зазначили, що [PERSON] своєї сім?ї не мала, їй постійно допомагав брат [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] ; приблизно з 2015 року [PERSON] перейшов проживати до сестри [PERSON] у її будинок, оскільки через похилий вік та постійні хвороби сестра самостійно не могла впоратись із господарством та побутом, тому [PERSON] з 2015 року допомагав [PERSON] по господарству та вони разом проживали; [INFO] [PERSON] померла та на день її смерті брат [PERSON] проживав разом з нею в будинку [ADDRESS] ; [PERSON] самостійно здійснив поховання сестри. Таким чином, з наданих суду доказів установлено, що [PERSON] постійно проживав на момент смерті [INFO] сестри [PERSON] разом з останньою за однією адресою в [ADDRESS] . Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Outcome: approved