Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою:\~ [ADDRESS] , та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2020 є власником нерухомого майна за цією адресою. Із 01.03.2020 по 01.07.2024 щомісячно відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та укладеного договору до сплати боржнику нараховано: з 01.03.2020 в сумі 64,49грн; з 01.07.2020 у сумі 73,99 грн; з 01.01.2021 в сумі 114,25грн; з 01.02.2021 в сумі 105,37грн; з 01.01.2022 в сумі 108,59грн; 01.01.2023 в сумі 134,46грн; з 01.01.2024 в сумі 67,76грн, які він повинен сплачувати відповідно до п.6.6 договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме ухиляється від сплати наданих послуг з розподілу природного газу, тому станом на 01.07.2024 виникла заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 5\~298,44 грн, 3% річних в розмірі 74,78грн та інфляційні витрати в сумі 198,51грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 5\~298,44 грн, 3% річних в розмірі 74,78грн та інфляційні витрати в сумі 198,51грн та судовий збір - 3 028,00 грн, а всього 8\~599,73грн. Відповідач\~надав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з тих підстав, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, а отже цей вид діяльності підлягає ліцензуванню, проте позивач не надав разом з позовною заявою відповідної ліцензії, що свідчить про її відсутність. Кодекс ГРМ не містить положень, які регулюють процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, адже це поширюється виключно на суб`єктів господарювання. Позивачем не надано доказів того, що проводилися звірки кожен місяць із відповідачем по факту отримання саме послуг розподілу природного газу, також того, що на адресу відповідача щомісячно направлялися відповідні фінансові документи, які підписані посадовими особами, як того вимагає ДСТУ. Крім того, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» самовільно користується газовими мережами, які йому не належать. Позовна заява не містить копії договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості. У відомостях контрольного зняття показників лічильників від 07.02.2023 та 17.10.2023 міститься підпис невідомої особи, який йому не належить. Також зазначив, що він не перебував і не перебуває у договірних стосунках з АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», вказані реквізити абонента належали його батьку [PERSON] , який помер [INFO] . Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що надати належним чином засвідчену копію ліцензії є неможливим, оскільки чинне законодавство України не передбачає видачу бланків у друкованому вигляді, остатнім підтвердженням видачі ліцензії є прийняття рішення регулятором про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Полтавагаз». Посилання відповідача на відсутність у справі доказів перебування газових мереж у власності АТ «Полтавагаз» в межах села Щербані Полтавського району Полтавської області не є предметом розгляду справи, оскільки стосується господарської діяльності АТ «Полтавагаз». Твердження відповідача щодо необов`язковості для відповідача та невідповідності законодавству тарифів та цін на послугу з розподілу природного газу є помилковим та необґрунтованим, оскільки постанова НКРЕКП від 24.12. 2019 № 3037, постанова НКРЕКП від 16.12.2020 № 2460, постанова НКРЕКП від 30.01.2021 №129, постанова НКРЕКП від 22.12.2021 №2764, відповідно до вимог ч. 6\~ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»\~не підлягають державній реєстрації, крім того дана норма закону визнана неконституційною.\~Оскільки відповідачем не надано до суду достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження порушення АТ "Полтавагаз" п. 5.3 типового договору розподілу природного газу, абзацу 2 п. 3 гл.1 розділу IX Кодексу ГРМ, пл. 14 п.2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, доводи відповідача вважає недоведеними та безпідставними. Чинний Кодекс газорозподільних систем не вимагає робити звірки кожен місяць із відповідачем, як це стверджує відповідач у відзиві. Крім того, відповідач не звертався до АТ "Полтавагаз" із заявою про проведення звірки фактично використаних об`ємів природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. [PERSON] є власником квартири за адресою:\~ [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2020, фактично приєднався до умов типового договору розподілу природного газу, отримав послуги, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконав. Окрім того, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування обов`язку по сплаті заборгованості за отриманні послуги з розподілу природного газу. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач подав заперечення на відзив на позов, в яких зазначив, що у діях посадових осіб АТ «Полтавагаз» містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.182 КК України, незаконне збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу, оскільки незрозуміло, яким чином до позивача потрапили його персональні дані. Наголосив на тому, що він не давав дозволу позивачу на присвоєння ЕІС коду та будь-яких інших номерів. Вважає, що позивачем висунуті позовні вимоги майнового характеру саме під час воєнного стану, тобто в той час коли відповідач перебуває у складних життєвих обставинах, що є неприйнятним. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 22.10.2024 відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, в якій зазначив, що АТ «Полтавагаз» не надано доказів замовлення [PERSON] потужності послуг розподілу, акту прийому-передачі наданих послуг, акту звіряння між позивачем та відповідачем про надані/отримані послуги та у якій саме кількості та за якими показниками. Вважає, що підприємницька практика АТ «Полтавагаз» є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, що порушує вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Просив визнати факт нечесної підприємницької діяльності АТ «Полтавагаз»; стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 100000грн; вирішити питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі і витрат на правову допомогу. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.10.2024 зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу. Представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» надала відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначила, що вимоги [PERSON] про визнання факту нечесної практики АТ «Полтавагаз» є неналежним способом захисту у розумінні ст.16 ЦК України, оскільки не спрямовані на реалізацію відновлення порушеного права, захист оспорюваного права або запобігання порушенням, а також не відповідає переліку способів захисту, які дозволяють ефективно забезпечити захист прав та інтересів. Також [PERSON] не надано належних та допустимих доказів завданої йому моральної шкоди та понесених витрат на правову допомогу в сумі 20\~000грн. Доводи, що наведені у зустрічній позовній заяві, фактично зводяться до незгоди з чинним законодавством щодо надання послуг з розподілу природного газу. Просила відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та інших заявах по суті справи, просила позов задовольнити в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він є власником лише 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Зустрічну позовну заяву просив задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Правові засади функціонування ринку природного газу України засновані на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає\~Закон України «Про ринок природного газу». Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»\~побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (Закон України «Про ринок природного газу»). Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу»\~передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним. 27 липня 2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені\~Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, а також Кодекс газорозподільних систем, затверджений\~постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року за №2494, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824. Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №377759107 від 09.05.2024 [PERSON] є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2020(а.с.11-12). Відповідач є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] та має персональний код ідентифікації споживача (Код ЕІС: 56ХМ26І01128685J) як суб`єкта ринку природного газу. Із картки споживача вбачається, що відповідач споживав природний газ із січня 2020 року по червень 2024 року, а тому йому щомісячно відповідно до вимог Кодексу газорозподільчих систем та Договору нараховувалися кошти за послуги з розподілу природного газу, які споживач повинен сплачувати відповідно до п.6.6 Договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу на підставі рахунку Оператора ГРМ, але відповідачем було проведено лише одну оплату, а саме за лютий 2020 року в розмірі 129грн. Станом на 01.07.2024розмір заборгованості становить 5\~298,44грн\~(а.с.16). Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.07.2024 скасовано судовий наказ від 04.06.2024 за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу станом в сумі 5\~162,92 грн та 302,80грн судового збору (а.с.10). Згідно з відомості контрольного зняття показників лічильників споживача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , станом на 07.02.2023 зафіксовано показник лічильника 34074м.куб, станом на 17.10.2023 - 34444 (а.с.13-14). Позивачем здійснено з 21.01.2024 по 16.07.2024 розрахунок трьох відсотків річних, що складає 74,78грн та розрахунок з 01.02.2024 по 30.06.2024 інфляційних втрат в розмірі 198,51грн (а.с.15). Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,Законом України «Про ринок природного газу», таЦивільним кодексом України. За нормами\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу. Згідно із ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. Відповідно до п.4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, побутовий споживач - споживач, що є особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, в тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень. Відповідно до ч.1 cт.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями житлово-комунальних послуг. Відповідно до\~ст.\~40\~Закону України\~«Про ринок\~природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ст.633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За нормами\~ст.634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). До таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21) та від 14.09.2022 року у справі № 717/341/21 (провадження № 61-20726св21). Висновки щодо застосування норм права у близьких за змістом правовідносинах, зокрема щодо приєднання до публічного договору (акцептування договору), містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 161/11800/19 (провадження № 14-119цс20). Факт приєднання [PERSON] до умов Типового договору розподілу природного газу суд вважає доведеним, оскільки останній отримував послуги з постачання природного газу, а тому, відповідно, отримував і послуги з розподілу природного газу. Тому суд приходить до висновку, що відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, отримував послуги з розподілу природного газу, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконав, оплату в повному обсязі не здійснював. За нормами статей526,629ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Твердження відповідача про безпідставність позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що у АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», у межах села Щербані Полтавського району Полтавської області, на законних підставах перебуває газорозподільна система, суд не бере до уваги, оскільки вони не є такими, що спростовують наявність у відповідача обов`язку щодо сплати заборгованості за послуги з розподілу природного газу, враховуючи вищенаведені у цьому рішенні норми права та встановлені обставини. Суд також не бере до уваги твердження відповідача, що позивачем не надано доказів проведення щомісячної звірки по факту отримання послуг з розподілу природного газу та направлення відповідачу кожного місяця відповідних фінансових документів, оскільки чинний Кодекс газорозподільних систем не вимагає робити звірки кожен місяць із відповідачем. Суд відхиляє твердження відповідача про те, що він є власником лише 1/3 частини нерухомого майна, з огляду на таке. Згідно з п.11 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Оскільки відповідач як законний власник 1/3 частини нерухомого майна у встановленому законом порядку не проінформував виконавця комунальних послуг про зміну власника житла, тому суд вважає обґрунтованими вимоги до нього як єдиного відомого власника. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідачем не надано доказів щодо звернення до позивача чи до суду з приводу розподілу особових рахунків із іншими співвласниками, а також не довів факту належності іншої частини нерухомого майна іншим особам. Згідно з ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Отже, позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.525,526,530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння\~відмова від виконання зобов`язань не допускається. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.549ЦК України, неустойкою (штрафом,пенею)є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка,що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, ч. 2ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з [PERSON] підлягають стягненню: 3 % річних в сумі 74,78 грн та інфляційні втрати в розмірі 198,51 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.\~4\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено та судом не встановлено факту нечесної підприємницької діяльності з боку працівників АТ Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» при наданні послуг з розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] та нарахуванні заборгованості. Отже, підстави для задоволення зустрічного позову у цій частині відсутні. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 (із подальшими змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз", отже, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved