Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеним з АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитним договором № 22039000183274, що виникла станом на 12.07.2023, у сумі 37\~710,99 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 01.10.2019 між АТ «Банк тКредит Дніпро» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 22039000183274, згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 21\~681,40 грн. строком на 24 місяці з оплатою погодженого розміру відсотків, комісії, тощо. До моменту підписання відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, Тарифами банку, офертою та іншою інформацією за відповідною банківською послугою. Однак умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 12.07.2023 утворилась заборгованість, яка складається з 19\~877,28 грн. залишок простроченого кредиту; 0,72 грн. залишок прострочених відсотків; 17\~832,99 грн. залишок прострочених комісій. 12.07.2023 відбулося відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу № 12/07/23, строк дії якого закінчується 12 липня 2026 року, а 06.03.2024 відбулося відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача за договором факторингу № 06/03/24. Тому оскільки умови кредитного договору відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням суду від 21 серпня 2024 року у справі № 214/3332/24 позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за укладеним з АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитним договором № 22039000183274 від 01.10.2019 у сумі 37\~710 гривень 99 коп., з яких: 19\~877 гривень 28 коп. залишок простроченого кредиту, 0 гривень 72 коп. залишок прострочених відсотків; 17\~832 гривні 99 коп. залишок прострочених комісій та у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 2\~422 гривні 40 коп. і витрат на правничу допомогу в сумі 4\~500 гривень 00 коп. Ухвалою суду від 09 січня 2025 року за заявою відповідача скасовано заочне рішення суду від 21 серпня 2024 року. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача Тараненко А.І. просить розгляд справи проводити за відсутності представника, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та з відзивом на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що комісія за обслуговування кредиту позивачем у правовідносинах, що виникли між сторонами, нарахована неправомірно. Так, відповідно до пункту 2.1 договору, платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтет них (рівномірних) платежів. Підпунктом 1.2 пункту 1 спірного кредитного договору № 22039000183274 від 01 жовтня 2019 року, [PERSON] встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Тому оскільки їй було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно вважає, що умови підпункту 1.2 пункту 1 кредитного договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту № 22039000183274 від 01 жовтня 2019 року між нею та позивачем щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та в розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемною, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості по комісії в сумі 17\~832,99 грн. При цьому просить суд врахувати чотири платежі на загальну суму 7\~875,00 грн., спрямовані нею на погашення заборгованості за кредитним договором та примусово стягнуті приватним виконавцем кошти в сумі 12\~912,73 грн. в рамках виконання заочного рішення суду від 21.08.2024, а тому загальний розмір документально підтвердженого з її боку погашення боргу становить 20\~787,73 грн., що навіть перевищує суму залишку простроченого кредиту, тому просить відмовити у задоволенні вимог. У додаткових поясненнях представником позивача ТОВ «Юніт Капітал» Тараненком А.І. зазначено, що про узгодженість сторонами кредитного договору розміру кредиту, грошової одиниці кредиту, строків та умов кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладання такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою власноручного підпису. Позивачем надано належні докази на підтвердження права вимоги до відповідача та доведено факт порушення погоджених умов кредитного договору, а отже позовні вимог обґрунтовані та підлягають задоволенню. зазначені відповідачкою чотири платежі на суму 7\~875,00 грн. були враховані та розподілені відповідно до договору на погашення заборгованості, що відображено у наданому до суду розрахунку та підтверджується виписками банку, які є належними та допустимими доказами у справі. Тому наполягає на задоволенні вимог. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі встановлено, що 01 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22039000183274, відповідно до умов якого сторони погодили надання позичальнику кредиту в сумі 21\~681,40 грн., строк кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення 01 жовтня 2021 року, цільове призначення на споживчі потреби, з оплатою процентів в розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56.0% річних за прострочену заборгованість (а.с. 16 копія договору). Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої\~статті 517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша\~статті 519 ЦК України). 12 липня 2023 року між AT «Банк Кредит Дніпро» та TOB «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 12/07/23, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «ФК «Онлайн Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № кредитним договором № 22039000183274, що підтверджується також додатком до договору факторингу та не оспорюється відповідачем. 06 березня 2024 року між TOB «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 06/03/24, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «Юніт Капітал» набуло статусу кредитора за кредитним договором № кредитним договором № 22039000183274, що підтверджується також додатком до договору факторингу, реєстром вимог передачі та не оспорюється відповідачем. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до частини першої статті. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] станом на 12.07.2023 має заборгованість у сумі: -19\~877 гривень 28 коп. залишок простроченого кредиту, -0 гривень 72 коп. залишок прострочених відсотків; Разом з тим, в частині стягнення з відповідача 17\~832 гривні 99 коп. залишку прострочених комісій, суд погоджується з доводами відповідача з таких підстав. Так, умовами укладеного 01 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] кредитного договору № 22039000183274 сторонами дійсно було погоджено щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 01.10.2019 по 30.04.2020 в розмірі 7% від суми кредиту; з 01.05.2020 по 31.10.2020 5,5% від суми кредиту; з 01.11.2020 по 30.04.2021 4% від суми кредиту; з 01.05.2021 по 01.10.2021 2,25% від суми кредиту (п. 1.2 договору). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Установлено, що умовами кредитного договору передбачена необхідність внесення щомісячної плати за комісію, при цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. З огляду на викладене доводи сторони позивача про те, що відповідачка погодилась на сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, з врахуванням незначного розміру процентів за кредитним договором, а відтак щодо законності умов кредитного договору в частині комісії, неможливо вважати обґрунтованими. Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 639/8821/13-ц (провадження № 61-9847св23). При цьому визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-80гс20). Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 295/11290/21 (провадження № 61-8534св23) виснував, що виходячи з положень статей 216, 217 ЦК України, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, наявні підстави для перерахунку заборгованості за договором. Так, згідно наданого стороною позивача до суду розрахунку, відповідачкою за весь період кредитування було сплачено лише 4 платежі, частина з\~яких зарахована в рахунок погашення боргу за комісію, а саме 01.11.219 на суму 1\~517,70 грн., 03.12.2019 на суму 1\~517,70 грн., 08.01.2020 на суму 1\~517,70 грн. та 03.02.2020 на суму 1\~517,70 грн. (а.с. 66), що становить загальну суму 6\~070,80 грн., що не спростовано сторонами. За відомостями приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., в рамках примусового виконання виконавчого листа № 214/3332/24 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за укладеним кредитним договором № 22039000183274 від 01.10.2019 у виконавчому провадженні № 76271009 з боржника на користь стягувача було стягнуто суму 10\~885,56 грн. в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Юніт Капітал». Таким чином, ураховуючи викладене, суму, зараховану в рахунок погашення боргу за комісією та суму, стягнуто в рамках виконавчого провадження, виходячи з розрахунку 19\~877,28 грн. (залишок простроченого кредиту) 6\~070,80 грн. + 10\~885,56 грн., стягненню з відповідача підлягає сума 2\~920,92 грн. (залишок простроченого кредиту) та 0,72 грн. залишок прострочених відсотків. При цьому зарахування в рахунок погашення боргу стягнутих на виконання судового рішення коштів, при ухваленні судом остаточного рішення у цій справі, унеможливлює звернення відповідача до суду із заявою в порядку ст. 444 ЦПК України про поворот виконання заочного рішення суду від 21 серпня 2024 року у справі № 214/3332/24. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Беречи до уваги часткове задоволення вимог позивача, суд вважає необхідним відшкодувати ТОВ «Юніт Капітал» понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог виходячи з розрахунку: 2\~921,64 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2\~422,40 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 37\~710,99 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) = 187,67 грн. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). У частині восьмій статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору від 06 березня 2024 року з додатковою угодою до договору, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, у тексті позовної заяви зазначено детальний опис наданих робіт, тощо. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено». Аналогічні позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 . При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Ураховуючи викладені у відзиві на позов заперечення відповідача у частині відшкодування витрат на правничу допомогу, беручи до уваги принцип пропорційності задоволених\~вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає, що понесені позивачами витрати на професійну правничу допомогу підлягають також частковому задоволенню у сумі 500,00 грн., виходячи з розміру заявлених до стягнення та задоволених судом вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).

Outcome: approved