Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказала, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстрований 31.08.1996 м. Ізюм Харківської області відділом реєстрації актів громадського стану, про що останнім було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис за № 193. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що у неї з відповідачем подружнє життя не склалося, мають різні погляди на життя, шлюбні стосунки між ними фактично припинені, зберегти сім`ю не можливо, шлюб існує формально, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримуються. Посилаючись на норми законодавства, позивач просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки учасники справи не з`явилися у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 31.08.1996 м. Ізюм Харківської області відділом реєстрації актів громадського стану, про що останнім було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис за № 193. За приписами ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовних вимог вбачається, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить інтересам позивача, примирення не можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного, враховуючи позиції позивача та відповідача щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, що визначено ч. 2 ст. 114 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 - 115 СК України та

Outcome: approved