Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив: 1) усунути перешкоди у спілкування та вихованні сина шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином та передавати згідно з визначеним графіком у встановлені дні та години сина [PERSON] , [INFO] , батьку [PERSON] ; 2) визначити способи участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку зустрічей батька [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - на час воєнного стану онлайн спілкування по відеозв`язку 4 рази в тиждень по одній годині ввечері (в період з 18:00 до 22:00 до сну дитини) будь-якими можливими засобами онлайн спілкування: Viber, Telegram, WhatsApp, Signal, Skype, Zoom та будь-якими іншими засобами онлайн спілкування чи месенджерами; - на час воєнного стану під час військових відпусток батька особисте спілкування батька з дитиною по 4 години 3 рази на тиждень без порушення графіку дня дитини в рекреаційних зонах, парках, розважальних і торгових центрах, без присутності матері та інших третіх осіб; - після завершення воєнного стану особисте спілкування батька з дитиною по 4 години 3 рази на тиждень без порушення графіку дня дитини в рекреаційних зонах, парках, розважальних і торгових центрах, без присутності матері та інших третіх осіб з боку матері; - після завершення воєнного стану особисте спілкування батька з дитиною кожні перші та треті вихідні місяця з 20:00 годин п`ятині по 20:00 годину неділі за місцем проживання батька з ночівлею без присутності матері (батько забирає дитину за місцем проживання дитини в п`ятиню о 20:00 та повертає в неділю о 20:00); - після завершення воєнного стану в період весняних, зимових, осінніх шкільних канікул дитина проводить з батьком половину канікулярного періоду без присутності матері; - після завершення воєнного стану в літній період, з метою оздоровлення та відпочинку, три тижні підряд в період з липня по серпень, дитина проводить з батьком без присутності матері. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що сторонни мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , після припинення відносин сторін спільний син залишився проживати з матір`ю. Однак, відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, оскільки відповідач змінила фактичне місце проживання дитини та не повідомляла його батьку. Позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій, батьком трьох дітей, та є власником соціального бізнесу. Крім того, батько любить свого сина і з самого народження брав участь у його вихованні. Позивач відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, брав участь у житті та вихованні дитини, піклується про здоров`я сина, його належний рівень життя, здійснює матеріальне утримання. Позивач має належні житлові умови та стабільний дохід задля матеріального утримання сина (Т.1 а.с.1-31). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва (Т.1 а.с.38). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження (Т.1 а.с.47). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року розпочато підготовче судове засідання, задоволено клопотання та залучено третю особу орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до участі у справі (Т.1 а.с.93-95). 23.09.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, у якому представник відповідача просила позов задовольнити частково, визначити наступний порядок і способи участі батька у вихованні дитини та спілкування з дитиною: - онлайн спілкування по відеозв`язку 2 рази в тиждень не довше 30 хвилин ввечері (в період з 20:00 до 21:00 до сну дитини), без порушення графіку дня дитини та з урахуванням бажання дитини, будь-якими можливими засобами онлайн спілкування: Viber, Telegram, WhatsApp, Signal, Skype, Zoom та будь-якими іншими засобами онлайн спілкування чи месенджерами; - особисте спілкування батька з дитиною кожну першу та третю суботу місяця з 13:00 по 17:00 год без порушення графіку дня дитини та з урахуванням бажання дитини в рекреаційних зонах, парках, розважальних і торгових центрах, в присутності представника органів опіки і піклування та/або психолога; - особисте спілкування батька з дитиною кожну другу та останню неділю місяця з 10:00 по 14:00 год без порушення графіку дня дитини та з урахуванням бажання дитини в рекреаційних зонах, парках, розважальних і торгових центрах, в присутності представника органів опіки і піклування та/або психолога. В обгрунтування зазначає, що відповідач визнає позов в частині необхідності забезпечення прав батька і дитини на спілкування, права батька на участь у вихованні дитини. Водночас, відповідач не визнає підстав, з яких заявлений позов, оскільки в позовній заяві викладено обставини, які не відповідають дійсності. Позивач навмисно вводить суд в оману щодо обставин справи, зокрема про те, що йому нібито невідоме місце проживання дитини, що дитина нібито проживає у неналежних умовах у батьків відповідача, що дитина має особливу прихильність до батька, що мати допускає домашнє насильство по відношенню до дитини і батька. Так само позивач повідомляє неправдиві відомості про себе, свою особу, про наявність у нього постійного місця проживання, про наявність у нього статусу учасника бойових дій тощо. Відповідач вважає, що порядок і способи участі батька у вихованні малолітньої дитини мають бути визначені таким чином, щоб спілкування батька і сина було корисним і безпечним в першу чергу для дитини. Така позиція відповідачки пов`язана з індивідуально-психологічними особливостям дитини, з відсутністю сталого емоційного зв`язку дитини з батьком (через вік сина та тривале проживання окремо від батька), з непоодинокими випадками неналежної поведінки батька в минулому: невчасне повернення дитини до місця постійного проживання після побачень з батьком; неповідомлення батьком матері інформації про місце перебування дитини під час їхнього спілкування, внаслідок чого відповідач змушена пізно ввечері розшукувати батька і сина, щоб забрати дитину додому; створення батьком загрози життю і здоров`ю дитини під час їхнього спілкування (відвідання разом з малолітньою у віці трьох років дитиною стрільбища, демонстрацію дитині зброї та набоїв). Також відповідач заперечує проти неконтрольованого спілкування батька з сином через непоодинокі випадки агресивної поведінки батька. З січня 2020 року син [PERSON] весь час проживає з матір`ю, саме мати несе основну відповідальність за дитину, за її розвиток, навчання, виховання, належне забезпечення інтересів дитини, її лікування, харчування, відпочинок тощо. Спілкування батька з сином також було ускладненим через зайнятість самого батька, зазвичай він телефонував відповідачу пізно ввечері, після 21:00 год, коли дитина вже спить (Т.1 а.с.151-230). 08.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що відповідач має нестійку нервову систему, а після народження дитини її депресивні стани почастішали. Між сторонами не вирішувалось питання встановлення місця проживання дитини, дане питання є спірним і не може бути об`єктивно вирішене враховуючи той факт, що позивач перебуває на службі в ЗСУ і наразі не має можливості приділити належну увагу вихованню дитини. Відповідач спотворює реальність, намагаючись перекласти особистий конфлікт між батьками на відношення батька до дитини. Позивач належним чином виконував та виконує свої батьківські обов`язки, з самого народження дитини позивач ніс повну відповідальність за відповідача та дитину, брав активну участь у піклуванні і вихованні сина, забезпечував сім`ю всім необхідним, житлом, харчуванням, одягом, відпочинком, оздоровленням, лікуванням, з дня припинення шлюбу і по сьогоднішній день позивач не припиняв матеріальне утримання сина. Також зауважує, що дитина перебуває у такому віці, що не потребує обов`язкової участі матері (або інших третіх осіб) при зустрічах з батьком (Т.2 а.с.1-39). 14.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення, у яких представник відповідача зазначає, що в намаганні переконати суд в обґрунтованості своєї позиції, позивач фактично суперечить сам собі: з одного боку він стверджує, що дитина проживає у батьків матері, а з іншого, що мати налаштовує сина проти батька і викликає в сина неповагу до батька. Водночас, позивач стверджує, що йому вже досить тривалий час нічого не відомо про його дитину та в яких умовах він проживає та утримується, але при цьому стверджує, що йому відомо про панічні атаки у дитини. Відповідач, будучи відповідальною особою, мамою малолітньої дитини, піклується не лише про здоров`я сина, а й про своє здоров`я, в тому числі відвідуючи психолога. Необхідність звернення до фахівця виникла у відповідача у зв`язку з подоланням негативних наслідків від спільного в минулому проживання з позивачем. Відповідач є журналістом, виконує суспільно важливу роботу, висвітлюючи інформацію про загиблих воїнів і їх родини, про вимушено переміщених осіб та проблеми, з якими вони стикаються, про історію України та видатних громадян держави (Т.2 а.с.40-54). 21.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів (Т.2 а.с.57-78). 15.01.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування (Т.2 а.с.112-116). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року залишено без розгляду клопотання представника позивача про з`ясування думки дитини, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.2 а.с.135-137). У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, усунути перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні сина та встановити графік зустрічей батька з сином. Представник відповідача у судовому засіданні просила позов задовольнити частково та встановити графік спілкування батька з сином, запропонований відповідачем. Інші учасники у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (Т.1 а.с.8). Згідно з копією висновку №249 від 18 вересня 2024 року за результатами роботи психолога з дитиною, [PERSON] , [INFO] , має наступні індивідуально-психологічні особливості: словниковий запас відповідає біологічному віку. Емоційний фон стійкий, увага не стійка. Процеси пам`яті мимовільні, переважає пригадування та рухова й емоційна пам`ять. Дитина краще запам`ятовує власні рухи, дії, переживання. Емоційний стан дитини стабільний, дитина жвава і активна. Рівень та спосіб комунікації дитини із дорослими носить позитивний характер та свідчить про благополучний емоційний розвиток дитини, що також є показником якості спілкування оточуючих дорослих із самою дитиною, формування якісних емоційних взаємостосунків (Т.2 а.с.45-47). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 лютого 2024 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 лютого 2024 року, прізвище після реєстрації шлюбу: [PERSON] (Т.1 а.с.77). Згідно з копією акту обстеження умов проживання сліжби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 жовтня 2024 року, проведено обстеження умов проживання батька дитини за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, наявні всі комунальні зручності, необхідні предмети побуту та інтер`єру, меблі та побутова техніка за функціональним призначенням, речі особистого вжитку. В квартирі охайно та прибрано. Для проживання та розвитку дитини створено такі умови: наявне спальне місце, письмовий стіл, шафа для одягу, м`які крісла, шафа для книг, надувний матрац, іграшки (Т.2 а.с.17-18). Відповідно до копії довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №232124 від 03 жовтня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для реєстрації актів цивільного стану не виявлено (Т.2 а.с.19). Згідно з копією висновку спеціаліста Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний центр» від 30 вересня 2024 року, [PERSON] орієнтований всесторонньо вірний. Доступний продуктивному вербальному контакту. Настрій рівний. Емоційно та поведінково впорядкований. Мислення послідовне правильне. Інтелект відповідає віку та освіті. Гострої психотичної симптоматики на момент огляду не висловлює в поведінкі не демонструє. Суїцадальні та суспільно небезпечні тенденції заперечує. Вживання ПАР та алкоголю заперечує. Сон задовільний. Критика до свого стану присутня (Т.2 а.с.20). Також надано копії характеристик на старшого лейтенанта [PERSON] як зразкового офіцера, з яких складається монолітний фундамент перемог ЗСУ, оскільки розбирається у військовій справі (Т.2 а.с.64, 65-67, 68-70). Відповідно до копії висновку Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 15 січня 2025 року №108-440 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] », орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити способи участі [PERSON] у спілкуванні з малолітнім [PERSON] , а саме: особисте спілкування засобами зв`язку три рази на тиждень ввечері у період з 20.00 до 21.00; зустрічі батька з дитиною кожні І та ІІІ суботу місяця з 13.00 до 17.00, кожну ІІ та ІV неділю місяця з 10.00 до 14.00 та три тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини (Т.2 а.с.114-115). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Поряд із цим, згідно з ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.151, 152 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України). Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За змістом положень ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Сторонами не заперечується, що батьки разом не живуть, а дитина проживає з відповідачем. Крім того, сторонами також не заперечується, що дитина постійно знаходиться разом з матір`ю. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дитини є обґрунтованими. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Додатково суд звертає увагу щодо наданих представниками сторін роздруківок з месенджерів, із долучених до матеріалів справи копій скрін-шотів переписки, з таких неможливо встановити між якими абонентами та і взагалі в якому додатку відбувалась переписка, адже жодні імена таких відсутні, як і відсутні відомості про номери телефонів абонентів, та самого додатку, а відтак і зміст такої переписки судом не аналізується ані окремо, ані у сукупності із іншими наявними у справі доказами. Необхідно звернути увагу на постанову КГС ВС від 14 грудня 2023 року у справі №910/3263/23, відповідно до якої роздруківки знімків екранів комп`ютера є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Позивач, будучи батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином у спосіб, визначений висновком органу опіки та піклування, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин дійсних взаємовідносин сторін, відношення батька до дитини, а також відношення матері до батька та дитини, переймаючись виключно інтересами дитини, який є хлопчиком, і в житті якого особа чоловіка - батька має одне з вирішальних значень, тим більше останній висловлює бажання виховувати свого сина, суд приходить до висновку про встановлення саме такого способу участі батька у вихованні сина, який буде наведений у резолютивній частині рішення.

Outcome: partial