Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

07.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого зазначало наступне. 10.05.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75549119. На підставі договору позики № 75549119, [PERSON] , надано позику в розмірі 6 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом 1,12 % в день, строк позики - 64 дні, тобто до 13.07.2021 року. [PERSON] користувався коштами, але своєчасно та в повному обсязі не здійснював платежі, внаслідок чого станом на 16.09.2024 року утворилася заборгованість на загальну суму 15 172, 80 грн., з якої за основною сумою боргу - 6 000, 00 грн., відсотками - 9 172, 80 грн., яку [PERSON] , добровільно не сплачує. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2610, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набула права вимоги за вказаним Договором. 04.11.2024 року від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики на загальну суму 10 233, 60 грн., а саме за основною сумою боргу - 6 000, 00 грн. та відсотками - 4 233, 60 грн., а також судові витрати. Ухвалою судді від 11.10.2024 року відкрито провадження у справі і її призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09 год. 00 хв. 29 жовтня 2024 року. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, останній раз на 15 год. 00 хв. 19 березня 2025 року. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заперечував факт укладення договору позики посилаючись на те, що зазначена в договорі електронна пошта, ніколи йому не належала, відтак одноразовий ідентифікатор, він ніколи не отримував, а відповідно договір не укладав, ставлячи при цьому під сумнів наявність оригіналів документів. Крім того, також не погоджувався з розрахунком заборгованості, оскільки вважав, що сума процентів повинна складати 4 233, 60 грн. (6000*1.12%*63). На підставі викладеного, просив в задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив ТОВ «Фінансова компанія управління активами» посилаючись на необґрунтованість доводів відповідача, зазначало, що у договорі позики під час його укладення відповідач вказав свої паспортні дані, номер облікової картки платника податків, поштову адресу, номер мобільного телефону, електронної пошти та номер карткового рахунку у банку, на який ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повинно було зарахувати кошти, чим підтверджується факт укладення договору. У зв`язку з чим, позовну заяву, з урахуванням зменшених позовних вимог просило задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні 06.02.2025 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В дане судове засідання не з`явився, звернувся до суду з додатковими поясненнями, в яких просив подальший розгляд справи здійснювати у його відсутність, при цьому зазначив, що сума позики буда надана [PERSON] зі сплатою відсотків 1,6 % на день, отже сума нарахованих відсотків за увесь час дії договору буде складати 6 144 грн. Стосовно підтвердження факту зарахування коштів на рахунок відповідача посилався на виписку банка та довідку про ідентифікацію. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав повноваження на представництво його інтересів в суді своєму представнику - адвокату Луговому Б.В. Представник відповідача - адвокат Луговий Б.В. в судовому засіданні 06.02.2025 просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на відсутність оригіналів документів щодо договору позики та належних і допустимих доказів щодо зарахування коштів на рахунок [PERSON] . В дане судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про здійснення судового засідання у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6статті 11 Закону, передбачено,що відповідьособи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бутинадана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 10.05.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75549119. На підставі договору позики № 75549119, [PERSON] надано кошти в розмірі 6 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом 1,6 % в день, строк позики - 64 дні, тобто до 13.07.2021 року. Про укладення договору позики свідчить довідка про ідентифікацію, згідно до якої [PERSON] , ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» одноразовим ідентифікатором: [NUMBER], час відправки ідентифікатора позичальнику 10.05.2021 о 19:28:07.927, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: [INFO] (а.с. 20). Крім того, персональні дані відповідача зазначені в договорі позики свідчать про те, що первісний кредитор не міг бути обізнаний про них без їх надання відповідачем (ІПН, номер паспорта, адреса проживання, номер рахунку, тощо) (а.с. 19). Факт зарахування коштів на банківську карту [PERSON] підтверджується довідкою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 02.10.2024 № 02/10/24-15 про перерахування первісним кредитором [PERSON] за договором позики грошових коштів (№ платежу fa629271-5810-455a-96fd-efc485d511cd) (а.с. 11-12). Також на підтвердження зарахування коштів суду надано довідку ТОВ «ФК «Фінекспрес» за № КД-000000868/ТНПП від 02.10.2024 року, відповідно до якої вказаним Товариством здійснено проведення платіжної операції: 10.05.2021 року, номер платежу № fa629271-5810-455a-96fd-efc485d511cd, сума 6 000 грн., отримувач - ЕПЗ номер [NUMBER] , що відповідає даним відповідача (а.с. 13-14). Крім того, згідно відповіді з АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] випускалась картка № [NUMBER] , та відповідно до руху коштів по картці - 10.05.2024 року на картку [PERSON] було зараховано кошти у розмірі 6 000 грн., що співпадає з часом надання останньому первісним кредитором грошових коштів (а.с. 74-76). За таких обставин, посилання відповідача та його представника на не укладення договору та неотримання коштів, суд визнає необґрунтованими. Крім того, доказів того, що персональні дані відповідача були використані у незаконній спосіб, суду надано не було. Отже, [PERSON] користувався коштами, але своєчасно та в повному обсязі не здійснював платежі, внаслідок чого станом на 16.09.2024 року утворилася заборгованість на загальну суму з урахуванням зменшених позовних вимог 10 233, 60 грн., а саме за основною сумою боргу - 6 000, 00 грн. та відсотками за користування коштами - 4 233, 60 грн. При цьому, виходячи з додаткових пояснень представника позивача дійсна сума відсотків за договором позики складає 6 144 грн. (6000*1,6%*64). Водночас оскільки вказана помилка вже була виявлена на стадії дослідження доказів у справі, що позбавляє позивача, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, усунути вказані недоліки, суд виходить з тієї суми відсотків, яка заявлена до стягнення позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, а саме в розмірі 4 233, 60 грн. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2610, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набула права вимоги за вказаним договором. До матеріалів справи також додано Реєстр прав вимоги № 2 та Акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру заборгованостей в електронному вигляді за Договором факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року (а.с. 36-39). За таких обставин, суд доходить висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія управління активами» слід задовольнити та стягнути з відповідача вказану заборгованість за договором. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн.

Outcome: approved