Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 08.02.2024 року представник Херсонської обласної прокуратури за довіреністю Нікітін В.С. діючи в інтересах держави в особі позивачів звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом до відповідачів про визнання недійсним наказу, скасування рішень державного реєстратора, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить: - визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №21-4281/18-16-СГ від 02.09.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»; - скасувати рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Крамчаніна О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32936545 від 15.12.2016 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.12.2016 за номером 18043684 державну реєстрацію прав власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 та припинити право власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на неї; - зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) повернути у власність держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації(Херсонської обласної військової адміністрації) земельну ділянку площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158; - скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158, цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», здійснену 09.08.2016 відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області; - здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Херсонською обласною прокуратурою виявлено факти порушення вимог земельного та природоохоронного законодавства під час розпорядження земельною ділянкою, державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а також порушення права власності держави на землі природно-заповідного фонду. Указом Президента України №657 від 24.11.2015 створено національний природний парк «Нижньодніпровський» загальною площею 80177,80 га із земель державної власності, в тому числі площею 65698 га земель державної власності, які включаються до території національного природного парку без надання йому в постійне користування. Згідно пунктів 1,1, 1,8 Положення про НПП «Нижньодніпровський», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №113 від 31.08.2020 парк розташований на території Бериславського, Білозерського, Голопристанського та Олешківського районів, міст Херсона та Нової Каховки Херсонської області. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського відання і надаються в користування Парку у порядку, встановленому законодавством. До встановлення меж парку у натурі його межі визначаються відповідно до Проекту створення парку. (ч.3 ст.7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України») НПП «Нижньодніпровський» створено з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів дельти річки Дніпро, як одного з найцінніших природних заплавно-літоральних комплексів у Європі, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність, забезпечення збереження водно-болотного угіддя міжнародного значення «Дельта р. Дніпра». Разом із тим, установлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану на території Голопристанської міської ради, Голопристанського району, Херсонської області, а саме: - 12.12.2016 року на підставі рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Крамчаніна О.В. індексний номер 32936545 від 15.12.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,45 га, з кадастровим номером: 6522310100:03:001:0158 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташовану на території Голопристанської міської ради, Голопристанського району, Херсонської області. Підставою внесення запису до реєстру став наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області № 21-4281/18-16-СГ від 02.09.2016 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення [PERSON] площею 0,45 га, кадастровий номер: 6522310100:03:001:0158 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6501977362016 від 09.08.2016, виданий відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі, Херсонської області. Водночас, згідно інформації НПП «Нижньодніпровський» №183/08 від 07.08.2023 земельна ділянка площею 0,45 га, з кадастровим номером: 6522310100:03:001:0158 відповідно до картографічних матеріалів Проекту створення НПП «Нижньодніпровський», розташована у господарській зоні парку. Згідно Указу Президента України № 657 від 24.11.2015 та експлікації земель орієнтовних меж НПП «Нижньодніпровський», зазначених у проекті створення, до складу парку увійшли тільки землі державної власності. НПП «Нижньодніпровський» не надавав погоджень на вилучення цієї земельної ділянки, або на відведення її у власність для ведення особистого селянського господарства. Факт знаходження даної земельної ділянки у межах НПП «Нижньодніпровський» також підтверджується інформацією з Херсонської обласної військової адміністрації №01-01-66-6532/0/23/20 від 09.08.2023 та картографічними матеріалами меж Парку за результатами проведеної у 2018 році інвентаризації територій та об`єктів природно-заповідного фонду області. Крім того, в інформації зазначено, що структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища не погоджувався проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Наведені докази, у тому числі картографічні матеріали, підтверджують, що спірна земельна ділянка входить у межі НПП «Нижньодніпровський» і за своїми характеристиками належить до земель природно-заповідного фонду, які можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Отже, заволодіння приватними особами землями природно-заповідного фонду є неможливим. Таким чином, наказ головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №21-4281/18-16-СГ від 02.09.2016, яким надано у власність [PERSON] спірну земельну ділянку, видано у порушення вимог ст. ст. 44, 84, 150, 122, 186-1 ЗК України, ст. ст. 3, 20, 21, 53, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. 178 ЦК України, а тому він має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.21, ч.1 ст. 215 ЦК України. В той час як земельну ділянку площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 слід повернути у державну власність в особі Херсонської обласної державної адміністрації(Херсонської обласної військової адміністрації) та скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158, цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», здійснену 09.08.2016 відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області. У додаткових поясненнях, які надійшли 23.09.2024 року через систему «Електронний суд» представник Херсонської обласної державної адміністрації Макаренко М.В. позовні вимоги Херсонської обласної прокуратури підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. У поясненнях, які надійшли до суду 22.10.2024 року, в.о. директора НПП «Нижньодніпровський» Яковлєв В. позовні вимоги Херсонської обласної прокуратури підтримав та просив задовольнити. У поясненнях, які надійшли до суду 25.09.2024 року, представник Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Козак А.Л. позовні вимоги Херсонської обласної прокуратури підтримав та просив задовольнити. У відповіді на відзив, яка надійшла до суду через систему «Електронний суд» 17.10.2024, представник Херсонської обласної державної адміністрації Макаренко М.В. позовні вимоги Херсонської обласної прокуратури вважала обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зауважила, що керівництво Парку не надавало погодження на вилучення спірної земельної ділянки або на виведення її у власність для ведення особистого селянського господарства. Землі природно-заповідного фонду не підлягають приватизації. Вони можуть перебувати у приватній власності лише у випадку формування на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Спірна земельна ділянка наразі зареєстрована за [PERSON] , проте в силу закону вона не може перебувати у приватній власності. Вважає, що прокуратурою обрано належний спосіб захисту порушених прав держави. У поясненнях, які надійшли до суду 07.11.2024 року, начальник Скадовської районної військової адміністрації Херсонської області Павліш М.В. позовні вимоги Херсонської обласної прокуратури підтримав. ІІ. Виклад позиції відповідачів. 27 вересня 2024 року представник Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Новіков М.М. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову з нижченаведених підстав. У позовній заяві прокурор не зазначив у чому полягає порушення інтересів держави, в особі вищевказаних державних органів та науково-дослідної установи, у спірних правовідносинах. У цій справі позовні вимоги адресовані ГУ Держгеокадастру у Херсонській області штучно направлені прокурором на відновлення незрозумілого права користування певною земельною ділянкою Парку на окупованій рф території Скадовського району Херсонської області. У цій справі частина позовних вимог адресована прокурором до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області про визнання недійсним наказу та скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Тобто держава виступає і позивачем, і відповідачем, а позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору. До території НПП «Нижньодніпровський» погоджено в установленому порядку включення 80\~177,80 га земель державної власності, а саме: 14\~479,80 га земель державної власності, які надаються національному природному парку в постійне користування, у т.ч. з вилученням у землекористувачів, та 65\~698,00 га земель державної власності, які включаються до території національного природного парку без надання йому в постійне користування. Також доручено КМ України вирішити протягом 2016-2017 років відповідно до законодавства питання щодо надання у постійне користування НПП «Нижньодніпровський» 14\~479,80 га земель, у т.ч. з вилученням у землекористувачів, а також розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і проекту землеустрою з організації та встановлення меж території національного природного парку, оформлення речових прав на земельні ділянки. Державна реєстрація спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відбулася 13.07.2016 року; наказ №21-4281/18-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без змін цільового призначення» видано ГУ Держгеокадастру у Херсонській області 02.09.2016. Проект землеустрою з організації та встановлення меж земельних ділянок, що входять до складу НПП «Нижньодніпровський» без вилучення земель та закріплення їх межовими знаками наразі в процесі виготовлення. За матеріалами проекту створення НПП «Нижньодніпровський» спірна земельна ділянка розташована у господарській зоні парку. До цього часу до Державного земельного кадастру не внесені відомості (зміни до них) про обмеження у використанні земель, включених до території НПП «Нижньодніпровський», на підставі проекту його створення. Також позивачем не надано доказів належності спірної земельної ділянки до земель згідно додатків до Указу Президента України «Про створення національного природного парку «Нижньодніпровський». Вважає неефективним способом захисту прав чи інтересів позивача вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158, цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», здійснену 09.08.2016 відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області. До того ж вказаний наказ реалізований та вичерпав свою дію фактом його виконання. Крім того, в частині цих позовних вимог прокурор пропустив трирічний строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови у їх задоволенні. 11.10.2024 року та 03.12.2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Федоров Д.А. подав відзив на позовну заяву та заяву про відсутність порушених прав та законних інтересів у позивачів, у якій заперечив проти задоволення позовних вимог з нижченаведених підстав. Зауважив, що відповідач набув право власності на спірну земельну ділянку в порядку приватизації в момент її реєстрації 12.12.2016 року на законних підставах адже відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗК України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у тому числі у приватній власності. Відповідно до Указу Президента України «Про створення національного природного парку «Нижньодніпровський» землі державної власності, що розташовані на території Голопристанського району включаються до території Парку без надання йому у постійне користування і можуть бути передані фізичним особам безоплатно у приватну власність в порядку приватизації для ведення особистого селянського господарства. Спірна земельна ділянка розташована на території Голопристанського району, включається до території Парку без надання йому в постійне користування, а відповідач набув право власності на неї та здійснює його на законних підставах. Також зазначив, що позивачі та заявник позову не довели наявність порушення їх прав та законних інтересів. До відзиву долучив заяву про застосування строків позовної давності. Оскільки право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] набув 12.12.2016 року, строк позовної давності за позовними вимогами сплив 12.12.2019 року. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. 23.09.2024 представник Херсонської обласної державної адміністрації Макаренко М.В. через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі. 25.09.2024 представник Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Козак А.Л. подав письмові пояснення. 27.09.2024 представник ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Новіков М.М. подав відзив на позовну заяву. 22.10.2024 року в.о. директора НПП «Нижньодніпровський» Яковлєв В. подав письмові пояснення. 11.10.2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Федоров Д.А. через систему «електронний суд» подав відзив на позовну заяву. 16.10.2024 представник Херсонської обласної державної адміністрації Макаренко М.В. подала відповідь на відзив. 07.11.2024 року начальник Скадовської районної військової адміністрації Херсонської області Павліш М.В. подав пояснення. 12.11.2024 року представник Херсонської обласної державної адміністрації Макаренко М.В. подала клопотання про приєднання до матеріалів справи документів. 15.11.2024 року від представника заявника Херсонської обласної прокуратури Кобзар А.І. надійшло клопотання про долучення доказів. 03.12.2024 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про відсутність порушень прав та законних інтересів у позивачів. Представник заявника та Представники позивачів в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідачі та їх представники не з`явилися, у відзивах на позовну заяву заперечили проти задоволення позову з підстав, наведених у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду представника заявника та представників позивачів про розгляд справи у їх відсутності, за наявності відзивів відповідачів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області 02.09.2016 видано наказ № 21-4281/18-16-СГ від 02.09.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,45 га, з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану, розташованої за межами населених пунктів на території Голопристанської міської ради Голопристанського району Херсонської області. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №363876893 від 31.01.2024 встановлено, що 12.12.2016 року на підставі рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Крамчаніна О.В. індексний номер 32936545 від 15.12.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,45 га, з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Голопристанської міської ради, Голопристанського району, Херсонської області. Підставою внесення запису до реєстру став наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №21-4281/18-16-СГ від 02.09.2016 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення [PERSON] площею 0,45 га, кадастровий номер 6522310100:03:001:0158 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6501977362016 від 09.08.2016, виданий відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі, Херсонської області. З відповіді Херсонської обласної військової адміністрації від 09.08.2023 №01-01-66-6532/0/23/20 вбачається, що за наявною обліковою базою раніше наданих висновків/відмов проекти землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,45 га на території Голопристанської міської ради Голопристанського району Херсонської області з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства до структурного підрозділу обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища погодження не надходило. За інформацією НПП «Нижньодніпровський» №183/08 від 07.08.2023 земельна ділянка площею 0,45 га, з кадастровим номером: 6522310100:03:001:0158 відповідно до картографічних матеріалів Проекту створення НПП «Нижньодніпровський», розташована у господарській зоні парку. Факт знаходження даної земельної ділянки у межах НПП «Нижньодніпровський» також підтверджується інформацією з Херсонської обласної військової адміністрації №01-01-66-6532/0/23/20 від 09.08.2023 та картографічними матеріалами меж Парку за результатами проведеної у 2018 році інвентаризації територій та об`єктів природно-заповідного фонду області. Також, в інформації зазначено, що структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища не погоджувався проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Національний природний парк «Нижньодніпровський» створено Указом Президента України №657 від 24.11.2015, загальною площею 80177,80 га із земель державної власності, в тому числі площею 65698 га земель державної власності, які включаються до території національного природного парку без надання йому в постійне користування. Згідно пунктів 1.1, 1.7, 1.8 Положення про НПП «Нижньодніпровський», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №113 від 31.08.2020 парк розташований на території Бериславського, Білозерського, Голопристанського та Олешківського районів, міст Херсона та Нової Каховки Херсонської області. Загальна площа парку становить 80177,80 га земель державної власності, а саме: 14479,80 га земель, які надаються Парку в постійне користування, у тому числі з вилученням у землекористувачів та 65698 га земель, які включаються до території Парку без надання йому в постійне користування. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського відання і надаються в користування Парку у порядку, встановленому законодавством. До встановлення меж парку у натурі його межі визначаються відповідно до Проекту створення парку. НПП «Нижньодніпровський» створено з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів дельти річки Дніпро, як одного з найцінніших природних заплавно-літоральних комплексів у Європі, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність, забезпечення збереження водно-болотного угіддя міжнародного значення «Дельта р. Дніпра» (п. 2.1 Положення). ІV. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Щодо представництва інтересів держави прокурором Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2008 № 4-рп/2008 неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. Отже, законодавством встановлений обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Положення пункту 3 частини статті 131-1 Конституції України визначають, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Безпосередньо питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді; прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва; прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 надані правові висновки стосовно застосування правових положень щодо прокурорського представництва, основними з яких є: обов`язок прокурора обґрунтувати та довести підстави для представництва, у тому числі у чому полягає бездіяльність компетентного органу; недотримання таким органом розумного строку на звернення до суду із позовом; розумність строку повинна визначатися судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Встановлено, що листом від 31.10.2023 Херсонська обласна прокуратура зверталася до Скадовської районної державної адміністрації, листом від 19.10.2023 Херсонська обласна прокуратура зверталася до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, листом від 27.07.2023 Херсонська обласна прокуратура зверталася до НПП «Нижньодніпровський», листом від 27.07.2023 Херсонська обласна прокуратура зверталася до Херсонської обласної військової адміністрації та поінформувала про виявлені порушення вимог закону при реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Відповідно наданих у відповідь на запити листів, позивачі не вживали заходів реагування щодо повернення земельної ділянки у власність держави, відомостей про звернення до суду з позовами не повідомили, тому суд доходить висновку, що прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її інтересів, правомірно звернувся до суду з позовом. Щодо позовних вимог. Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 зазначеного Кодексу. За правилами ст. 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 14, 19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов`язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. У частинах 1 та 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. У ч. 1 ст. 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до вказаного органу за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Частиною 3 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Згідно зі ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. В частинах 1-4 ст. 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Згідно зі ст. 54 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст. 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку. Як визначено ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з пунктами «а», «в» ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 року у справі №734/1560/20 дійшов висновку, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у державній, комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включенням земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель ПЗФ та іншого природоохоронного значення. Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду з комунальної власності можливе тільки за рішенням відповідної місцевої ради за обов`язковим погодженням з Верховною радою України. При задоволенні негаторного позову прокурора вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, яка знаходиться в межах земель природно-заповідного фонду, відповідає ефективному захисту порушених прав держави. Отже, стосовно земель природно-заповідного фонду закон установлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною. Таким чином, законним власником та володільцем земельної ділянки, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] , є держава, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України заволодіння приватними особами землями природно-заповідного фонду державної форми власності є неможливим. Право державної власності на спірну земельну ділянку не могло припинитися внаслідок рішення ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, яке відповідно до компетенції не було наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду 02.09.2016, після створення НПП «Нижньодніпровський» Указом Президента України №657 від 24.11.2015. У вказаному Указі та в подальшому у положенні про Парк зазначено, що землі парку є виключно державною власність в тому числі і та їх частина, яка передається у постійне користування Парку. А тому доводи відповідача [PERSON] , що такі землі можуть перебувати у його власності на законній підставі не відповідають земельному законодавству, яке чітко визначає, що у постійне користування можуть передаватися виключно землі, які перебувають у державній чи комунальній власності (ст. 92 ЗК України). У ч. 1 та 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі: шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах НПП «Нижньодніпровський», належала парку до виникнення спірних правовідносин і відноситься до земель природно-заповідного фонду. ГУ Держгеокадастру у Херсонській області могло і повинно було знати про те, що ця ділянка перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду Парку. Таким чином, оформлення документів про перехід земельної ділянки у приватну власність є порушенням закону, оскільки припинило право державної власності на неї. Зокрема у постановах від 13.08.2019 року у справі №910/11164/16, від 26.02.2020 року у справі №911/3315/17, від 16.09.2022 року у справі №752/3090/19 Верховний Суд звертав увагу, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що узгоджується із положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а неналежне оформлення земельної ділянки не змінює її цільового призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду і не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки. Тому, за змістом наведених вище положень закону, які характеризуються належною якістю та властивістю, що є умовою забезпечення юридичної визначеності у правовідносинах, і державний орган, і [PERSON] знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передавати й отримувати у приватну власність земельної ділянки на території Парку, тому втручання судом у право відповідача мирно володіти спірною ділянкою відповідає закону. Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов, як правильно обрано прокурором при зверненні до суду. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Виходячи з наведеного вище у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги прокурора про зобов`язання [PERSON] повернути спірну земельну ділянку у власність держави в особі НПП «Нижньодніпровський», оскільки формування такої земельної ділянки на території Парку проведено з порушенням положень ч. 3 ст. 186-1 ЗК України та ст. 51-54 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України». Також, з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 11.10.2023 року у справі №734/1560/20 обґрунтованою є вимога прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну земельну ділянку, за наслідками чого позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №21-4281/18-16-СГ від 02.09.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» задоволенню не підлягає виходячи з такого. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 22.06.2022 року в справі №676/1795/20 зазначено, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. […] cуд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. […] Апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що ефективним способом захисту порушеного права держави є саме вимога про повернення земельної ділянки. У той же час оспорення розпорядження органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади про передачу такої земельної ділянки у власність фізичної особи не є необхідним, оскільки суд у будь-якому випадку зобов`язаний надати йому оцінку в мотивувальній частині судового рішення, що й було зроблено судом в цій справі. За таких обставин пред`явлення прокурором окремої позовної вимоги про визнання недійсним рішення про передачу відповідачу спірної земельної ділянки у власність не відповідає критерію ефективності способу захисту порушеного права. Щодо заяв\~відповідачів про\~застосування строків\~позовної давності до позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. У постанові від 17.10.2018 у справі №362/44/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі №911/3677/17 зазначено, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Перебіг позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16). Для визначення моменту виникнення права на звернення з відповідним позовом враховуються наступні фактори: об`єктивні (факт порушення права вибуття майна із власності власника за відсутності правових підстав) та суб`єктивні (особа дізналася або могла дізнатися про таке порушення) (постанова Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №186/599/17). За обставинами цієї справи вибуття спірної земельної ділянки із власності держави відбулося не на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, а у зв`язку з державною реєстрацією права власності за [PERSON] на неї 12.12.2016 року, а тому саме з цієї дати право держави вважається порушеним. Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави прокурор не навів обставин неможливості позивачів протягом тривалого часу (більш ніж 7 років, з них 5 до початку повномасштабного вторгнення і тимчасової окупації місцезнаходження спірної земельної ділянки) дізнатися про порушення їх права, з урахуванням того, що [PERSON] з 12.12.2016 року відкрито володів спірною земельною ділянкою. На підставі викладеного встановивши про наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд вважає, що до позовних вимог належить застосувати строки позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed