Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

08.10.2024 року орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] , із позовом про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, передання малолітньої органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Софіївської селищної ради для надання їй соціально-правового статусу та подальшого влаштування до родини опікуна старшої доньки відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , 2024 року народження, перебуває на обліку в службі обліку у справах дітей по Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, як дитина, яка потрапила в складні життєві обставин. Підставою для взяття її на облік став факт залишення без батьківського піклування матір`ю [PERSON] , яка проживала [ADDRESS] , оскільки батько дитини записаний у відповідності до ст. 135 СК України, а мати з 13.07.2024 і до теперішнього часу знаходиться у невідомому місці. Відповідачка має ІІІ групу інвалідності з психічного захворювання та не може за станом здоров`я піклуватися за дитиною і виконувати батьківські обов`язки. 23.09.2024 року з КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради дитину передано під нагляд КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпропетровської обласної ради», де вона і знаходиться по цей час. Враховуючи, що у матері - [PERSON] є старша дитина-донька [PERSON] , [INFO] , яка виховується опікуном - [PERSON] , вимагають вирішити питання передавання дитини до органу опіки та піклування в особі ВК Софіївської селищної ради з подальшим оформленням опіки над малолітньою [PERSON] . Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2024 матеріали позовної заяви передано до Софіївського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2024 року справу передано на розгляд судді Кравченко Н.О. Ухвалою судді від 13 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження на подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, залучено у якості третьої особи [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача Чернишова О. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, щ старша донька повідомила проживає з [PERSON] .. На сьогоднішній день відповідачка відсутня, місце її знаходження не відоме. Має стан здоров`я, який не дозволяє її виконувати батьківські обов`язки. Також пояснила, що оскільки дітей не можна розлучати, необхідно дитину передати на облік ВК Софіївської селищної ради органів опіки та піклування для вирішення ними питання про влаштування [PERSON] у родину старшої сестри, якою опікується тітка матері - [PERSON] . Відповідачка в судове засідання не з`явилася. У призначенні адвоката Зорілі Н.О. через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги у Дніпропетровській області за ухвалою суду від 12.12.2024 року та 30.01.2025 - відмовлено. Третя особа [PERSON] , будучи допитана у якості свідка суду пояснила, що вона є рідною тіткою [PERSON] , старша донька якої перебуває під її опікою. Дитині 12 років. Також пояснила, що племінниця страждає на психічне захворювання, мала інвалідність, лікується у відповідних стаціонарах з 11 класа, знаходиться на «Д» обліку. Першу дитину вона виховує з народження, їй було 58 років, коли під опіку взяла дитину [PERSON] , 2013 року народження. Наразі їй 70 років і прийняти та опікуватися дитиною 1 року їй не дозволяє стан здоров`я. Далі пояснила, що [PERSON] не проживала з нею разом після народження дитини [PERSON] , була зареєстрована. 03.10.2023 року [PERSON] приїхала щоб виписатися. Вона була вагітна, проживала у м. Дніпро. З 05.02.2024 року вона її не бачила. Прохала позов в частині передання їй під опіку дитини [PERSON] , 2024 року народження відмовити. Представник третьої особи Софіївської селищної ради в судовому засіданні пояснила, що в частині передання дитини на облік Софіївської селищної ради не ґрунтується на вимогах закону, пояснила, що розлучення дітей не допускається тільки під час вирішення питання щодо усиновлення відповідно до ст. 210 СК України. Матір дитини не зареєстрована та фактично не проживає на території Софіївської селищної територіальної громади, майно відсутнє, будь-які виплати не оформлені. Останнє місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Тобто підстав для передавання дитини відсутні. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 136 Сімейного кодексу України №00046932869 від 11 вересня 2024 року (а.с.9,10). Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені на підставі заяви матері у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 СК України . Відповідно до наказу управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 10.09.2024 № 64 «Про взяття на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] ,» поставлено на облік дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах [PERSON] , [INFO] , як дитину, мати якої ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с. 8). До управління-служби у справах дітей адміністрації Амур- Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надійшло повідомлення, з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради про те, що 12.07.2014 року співробітниками ювенальної превенції до дитячого приймального відділення лікарні була доставлена дитина [PERSON] , [INFO] , яка була знайдена за адресою: [ADDRESS] . Із рапорту співробітників ювенальної превенції стало відомо, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживала разом з матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] , за вищевказаною адресою у непридатних для життя умовах. Після огляду черговим лікарем дитячого приймального відділення було встановлено, що малолітня дитина була у занедбаному стані: шкіряні покрови брудні, дитина була голодна. Додатково з`ясовано, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має третю групу інвалідності з клініко- функціональним діагнозом за кодом МКХ-10: F20.0 (параноїдальна шизофренія). [PERSON] тимчасово проживала за адресою: [ADDRESS] . З 13.07.2024 року виїхала в невідомому напрямку (а.с. 21). Відповідно до листа виконавчого комітету Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 30.07.2024 року № 1814, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , має старшу доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає, зареєстрована та виховується у тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження голови Софіївської РДА Дніпропетровської області від 10.11.2017 № Р-359/0/371-17 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітній [PERSON] , [INFO] » у зв`язку з тим, що мати [PERSON] має тривалу хворобу, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (висновок лікорсько-консультативної комісії КЗ «Софіївська центральна районна лікарня» від 07.06.2017 №16). Відповідно до розпорядження голови Софіївської РДА Дніпропетровської області від 29.01.2018 № Р-19/0/371-18 «Про призначення опікуна над [PERSON] , [INFO] » призначено опікуном [PERSON] . [PERSON] перебуває на «Д» обліку з лютого місяця 2012 року у КП «Софіївська центральна лікарня» селищної ради та має III групу інвалідності із психічного захворювання (довідка закладу охорони здоров`я від 21.05.2024 № 180). [PERSON] має сестру [PERSON] , яка фактично проживає на території Польщі, сестру [PERSON] , яка проживає на території Німеччини (зі слів [PERSON] ). На території громади [PERSON] фактично не проживає з середини січня 2024 року. Враховуючи думку [PERSON] , її стан здоров`я та вік, вона не має можливості забрати на виховання у свою сім`ю малолітню (немовля) дитину . Мати дитини [PERSON] до управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради та Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради, де знаходиться її дитина, не з`являється, місце її перебування невідоме (а.с.24). Згідно попереджень управління -служби у справах дітей адміністрації Амур -Нижньодніпровського району Дніпропетровської області від 15.07.2024 та 10.05.2024 [PERSON] повідомлялась, що у разі невиконання законів України по утриманню, вихованню та навчанню неповнолітньої дитини вона може бути притягнутою до кримінальної, адміністративної чи цивільно-правової відповідальності згідно із чинним законодавством (а.с. 33,34) Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Відтак, основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання, піклування, розвитку та утримання дитини. Суд враховує, що невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків зумовлене хворобою, яка має високий ступінь втрати психічного здоров`я та тривалості хвороби, що спричинило повну непрацездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб, що перешкоджає хворій виконувати свої батьківські обов`язки . Таким чином, залишення дитини [PERSON] з матір`ю, яка не виконує та не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, забезпечувати права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, буде вочевидь ставити під небезпеку здоров`я і моральне виховання дитини. Суд зазначає, що відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав - це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Проте ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, [PERSON] у разі позитивного завершення лікування в медичному закладі, зміни свого відношення до виконання нею батьківських обов`язків, має право на звернення до суду із позовом про повернення їй дитини. Враховуючи специфіку захворювання, невизначеність строку одужання, що має наслідком невиконання батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] протягом тривалого часу, суд вважає, що залишення дитини у матері є безумовно небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Більше того, суд вважає, що у даному випадку відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав буде відповідати як найкращим інтересам дитини та сприятиме реалізації прав дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Тому в частині позовних вимог про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав слід задовольнити. Що стосується вимоги про передання малолітньої [PERSON] органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Софіївської селищної ради для надання їй соціально-правового статусу та подальшого влаштування до родини опікуна старшої доньки відповідача [PERSON] , суд зазначає , що дана вимога не ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до п. 3 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» Облік дітей, які залишились без батьківського піклування, здійснює служба у справах дітей за місцем проживання батьків дитини або одного з них, з яким проживала дитина до настання обставин, за яких вона залишилася без піклування батьків, незалежно від місця виявлення дитини, а дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - служба у справах дітей за місцем походження дитини. У разі коли батьки дитини або місце їх проживання невідомі, дитина, яка залишилась без батьківського піклування, береться на облік у службі у справах дітей за місцем виявлення дитини або місцем розташування закладу охорони здоров`я, в якому дитину залишили. П. 19 Порядку встановлено, що Про зміну місця проживання (перебування), форми влаштування та статусу дитини служба у справах дітей за місцем її проживання (перебування) протягом семи днів подає інформацію службі у справах дітей за місцем первинного обліку дитини, а у разі, коли дитина може бути усиновленою, - також Міністерству молоді, сім`ї та ґендерної політики Автономної Республіки Крим, службі у справах дітей обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, в яких дитина перебуває на регіональному обліку, Державному департаменту з усиновлення та захисту прав дитини, до якої додаються копії відповідних документів. У разі надходження нової інформації про дитину служба у справах дітей за місцем її первинного обліку протягом доби вносить таку інформацію до електронної обліково-статистичної картки дитини. Якщо встановлено, що дитина перебуває на первинному обліку одночасно у кількох службах у справах дітей, її залишають на обліку в службі у справах дітей за місцем набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. У разі коли дитина ще не набула такого статусу, вона залишається на обліку в службі у справах дітей, яка раніше прийняла рішення про взяття дитини на первинний облік. Отже, вирішення питання щодо «передавання дитини до іншого закладу обліку дитини, яка залишились без батьківського піклування для подальшого влаштування» не відноситься до повноважень суду, а вирішення цього питання відноситься до повноважень відповідних органів служб у справах дітей, згідно глави 6 розділу ІІ книги першої ЦК України та «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини». Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. віднести на рахунок держави.

Outcome: partial