Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

23 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21893 від 21 лютого 2021 року в розмірі 12 200 грн 00 коп., а також судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. Позов мотивовано тим, що 21 лютого 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» (правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») та Відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 2 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] . Відповідач зобов`язалася повернути кредит протягом 30 днів та сплатити проценти за ставкою 2,5% на день (912,5% річних). Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, однак відповідач не повернула суму кредиту та не сплатила проценти. Станом на 25 червня 2024 року заборгованість склала 12 200 грн 00 коп., з яких: 2 000 грн сума основного боргу, 10 200 грн проценти за користування кредитними коштами. Ухвалою суду від 26.12.2024 р відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 27 березня 2025 року до суду надійшла заява відповідача про повне визнання позову. Позивач у судове засідання представника не направив, у позовній заяві просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти заочного розгляду. Відповідач Позивач у судове засідання представника не направив, у позовній заяві просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти заочного розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак її заява про визнання позову свідчить про згоду з вимогами Позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, дійшов таких висновків: Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд захищає права та інтереси осіб у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 21 лютого 2021 року між позивачем (як правонаступником первісного кредитора) та відповідачем укладено кредитний договір № 21893 в електронній формі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (ч. 3 ст. 11 Закону). Відповідь про прийняття пропозиції може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (ч. 6 ст. 11 Закону). Такий договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі (ч. 7 ст. 11 Закону). Факт укладення Договору підтверджується доказами: Позивач направив Відповідачу оферту, а Відповідач акцептувала її, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, отриманим на номер телефону. Це відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», де електронний підпис є обов`язковим реквізитом для ідентифікації підписувача. Укладення електронного договору з використанням одноразового ідентифікатора є законним і відповідає ст. 638 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, за договором позики позикодавець передає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму у встановлений строк. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не випливає із суті договору. Умови Договору передбачають: суму кредиту 2 000 грн, строк 30 днів, процентну ставку 2,5% на день (912,5% річних), мету споживчі потреби. Позивач виконав зобов`язання, перерахувавши кошти, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 20 травня 2024 року. Відповідач не виконала зобов`язань, що є порушенням ст. 526 ЦК України, яка вимагає належного виконання зобов`язань відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Розрахунок заборгованості (2 000 грн тіло кредиту, 10 200 грн проценти) суд визнав обґрунтованим, враховуючи умови Договору та норми Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач у заяві від 27 березня 2025 року визнала позов, не спростувавши розрахунок. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки до початку розгляду справи по суті від Відповідача надійшла заява від 27 березня 2025 року про визнання позову, а при подачі позову Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви. Отже, наявні підстави для повернення Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (1 211 грн 20 коп.) та стягнення з Відповідача на користь Позивача інших 50 відсотків (1 211 грн 20 коп.).

Outcome: approved