Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Представник позивач адвокат Мазур О.С., яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, відповідно до якого просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до повноліття дитини.. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] від спільного проживання мають дитину - [PERSON] , [INFO] . В 2017 році позивач та відповідач припинили сімейні відносини, стали проживати окремо. Дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Спору щодо визначення проживання дитини, її виховання та утримання між сторонами не було. Позивач добровільно сплачував відповідачці гроші на утримання сина та приймав участь у його вихованні. В травні 2019 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , Службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради було передано на виховання батьку [PERSON] у зв`язку з тим, що мати дитини [PERSON] було госпіталізовано до 5 МКЛ з діагнозом алкогольне сп`яніння, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівої губи. Згідно Висновку Служби (управління) у справах дітей ЗМР (вих. №01-17/1172 від 30.05.2019 року) про доцільність повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] , на виховання у родину, встановлено, що батьком [PERSON] створені належні умови проживання, він працює та має дохід, має бажання повернути дитину та виховувати її. З травня 2019 року дитина [PERSON] , 2015 року народження, проживає з батьком, знаходиться на його повному утриманні та вихованні. Після того, як дитина була передана на виховання батьку, мати дитини перестала спілкуватися з дитиною, утримувати її, брати участь у її вихованні, піклуватися про неї. Відповідачка близько п`яти років не спілкується з сином, не зустрічається, не телефонує йому, не проявляє будь-якого інтересу до його життя та виховання, не приділяє сину уваги, не піклується про стан здоров`я дитини, не приймає участі ані матеріальної, ані фізичної участі у її оздоровленні. Всі обов`язки із забезпечення розвитку дитини та піклування про її здоров`я позивач здійснює самостійно. Про свідоме нехтування інтересами власної дитини свідчить також та обставина, що [PERSON] скасувала реєстрацію місця проживання сина за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] . З початком військової агресії російської федерації відповідачка жодного разу не поцікавилася питанням безпеки дитини, не запропонувала допомоги з евакуацією сина з міста Запоріжжя в більш безпечні регіони України або закордон. За своєю ініціативою відповідачка взагалі не виходить на зв`язок, тобто самоусунулась від виконання батьківського обов`язку виховувати дитину Отже, Відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини відсутня, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст. 164 СК України. Батько дитини - [PERSON] повністю утримує [PERSON] , забезпечує фізичний та духовний розвиток сина. Позивачем для дитини забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Враховуючи наведене, позивач вважає, що наявні законні підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 22.11.2024 року, цивільну справу прийняти до провадження судді Круглікової А.В. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Окрім того, зазначеною ухвалою витребувано від Державної прикордонної служби України відомості щодо перетину державного кордону України та/або лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України [PERSON] за період з 01.01.2022 року по теперішній час. 27.01.2025 року [PERSON] на електрону адресу суду надано заяву, відповідно до якої, остання зазначає про неможливість прийняти участь у судовому засіданні, оскільки проживає та зареєстрована у м.Бердянськ, Запорізької області. Зазначає про те, що є інвалідом, батька дитини необхідно притягнути до відповідальності та відправити на службу захищати країну. 25.02.2025 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району на адресу суду надано Висновок про доцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] . Ухвалою суду від 25.02.2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його інтереси представляла адвокат Гешева Ю.Л., яка надала заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Підтримала позовні вимоги, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини та стягнути з останньої аліменти. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Згідно раніше наданої заяви від 27.01.2025 року на електрону адресу суду вбачається, що остання знаходиться у м.Бердянськ Запорізької області. Відповідач не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву або прийняти участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чини, причини неявки суду невідомі. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] . Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 06.05.2015 року, актовий запис № 410. Як вбачається з доказів наявних в матеріалах справи, 02.05.2019 року [PERSON] було госпіталізовано до 5 МКЛ з д.з. алкогольне сп`яніння, ЗЧМТ, СГМ, забійна рана лівої губи (після побиття її співмешканцем), що підтверджується відповіддю Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 15.05.2019 року №4538/45/03/04-2019. Згідно з відповіді КНП «Міської дитячої лікарні №1» ЗМР від 07.05.2019 року № 01-26/219, про дитину [PERSON] зазначено, що в КНП «Міська дитяча лікарня №1» ЗМР дитина перебуває з 02.05.2019 року. Дитина доставлена за Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони про покинуту чи знайдену дитину та її доставку. Матір дитини госпіталізовано до лікарні. 06.05.2019 року до лікарні з`явився батько дитини - [PERSON] , підтвердив свою особу, підтвердив, що дитини дійсно із важкими тілесними ушкодженнями після побиття співмешканцем. З відповіді Служби (управління) у справах дітей ЗМР від 18.09.2024 року №01.01-18/5072 слідує, що 02.05.2019 року за адресою: [ADDRESS] було виявлено малолітню дитину, яка залишилась без батьківського піклування, про що був складений «Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку». Було встановлено, що малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , перебував у квартирі на самоті, матір дитини було госпіталізовано до КНП «МКЛЕШД» ЗМР. Дитину було влаштовано до КНП «МДЛ 1» ЗМР. 17.05.2019 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернувся батько дитини [PERSON] із заявою про повернення дитини на виховання у родину. Службою (управлінням) у справах дітей ЗМР було вжито заходів 30.05.2019 року надано «Висновок про доцільність повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] , на виховання в родину». Відповідно до Висновку про доцільність повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] на виховання у родину від 30.05.2019 року №01-17/1172 зазначено, що батьком [PERSON] створені належні умови проживання, працює та має дохід, має бажання повернути дитину та виховувати її. В інтересах малолітнього, вважають за доцільне повернути малолітнього [PERSON] , [INFO] на виховання батьку - [PERSON] . Згідно з наданої характеристики директором та класним керівником Запорізької початкової школи «Барвінок» ЗМР Центрального відділу освіти вбачається, що [PERSON] , навчається в ЗПШ «Барвінок» з 01.09.2021 року. Володіє учбовим матеріалом на достатньому та середньому рівні. Навчається в повну міру своїх можливостей, але потребує постійної допомоги з боку дорослих. На уроках активний, уважно слухає пояснення вчителя, відповідає на поставленні завдання. Домашні завдання виконує вчасно та в повному обсязі. Дитина одягається скромно, але відповідно до сезонів. Шкільним приладдям забезпечений; стан речей задовільний. [PERSON] виховується у неповній сім`ї. Проживає тільки з батьком - [PERSON] . У вихованні дитини допомагає бабуся - [PERSON] . Батько цікавиться успіхами дитини, реагує на зауваження класного керівника. Зв`язки з матір`ю відсутні. Мати ніколи не відвідувала школу, не цікавилася навчанням сина. Актом обстеження умов проживання [PERSON] від 08.05.2023 року встановлено, що умови проживання створені батьком для дитини добрі, для виховання та розвитку дитини є спальне місце, куточок для навчання, одяг, взуття, канцелярські приладдя, особисті речі. Стосунки у родинні доброзичливі. Проведено бесіду із [PERSON] який повідомив, що малолітній [PERSON] 2015 р.н. з 2019 року проживає з ним. Місце проживання матері невідоме. Малолітнім [PERSON] , під час бесіди повідомлено, що він мешкає разом із батьком, який займається його вихованням, допомагає йому у навчанні, забезпечує його усім необхідним. З матір`ю спілкувався 2 роки тому, де вона мешкає він не знає. Отже, дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] з 2019 року та перебуває на його утриманні. Мати дитини [PERSON] з 2019 року дитиною не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає, у 2022 року свідомо виїхала з м.Запоріжжя на непідконтрольну територію України - м.Бердянськ Запорізької області, де перебуває і наразі. На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. Більш того, зміст направленого листа [PERSON] від 27.01.2025 року не містить жодних згадувань щодо дитини та заперечень щодо ухилення нею від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В матеріалах справи наявний висновок РА ЗМР по Заводському району, за змістом якого [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, протягом тривалого часу вихованням та утриманням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітнього батьківського піклування, родинний зв`язок з ним не підтримує, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №5 від 06.02.2025 року),

Outcome: approved