Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2018 року по 16.06.2023 року. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Під час перебування в шлюбі сторонами придбано земельну ділянку площею 0,0158 га з кадастровим номером 7310136300:17:001:1205, що розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кривцовою К.Т. від 28.05.2020 року зареєстровано за [PERSON] . Договір посвідчено за згодою чоловіка [PERSON] . На підставі дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт, що були видані на попереднього власника, [PERSON] звернулась до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради ради з заявою про зміну даних у повідомленні про початок будівельних робіт, та в подальшому добудовано житловий будинок літ.А загальною площею 134,8 кв.м., в тому числі житловою 43,8 кв.м., по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 312/10 від 12.05.2021 року (пункт 1.2.) у зв`язку з прийняттям в експлуатацію та впорядкування поштової адреси житловому будинку присвоєно поштову адресу [ADDRESS] . 25.05.2021 року [PERSON] зареєструвала за собою право власності на цей будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказав також, що 02 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу він набув у приватну власність 36/100 часток у житловому будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд, до складу яких входила квартира [ADDRESS] , загальною площею 60,10 кв.м. Кошти на квартиру надав позивачу його батько [PERSON] . Крім цього, [PERSON] надав йому у позику кошти у розмірі 30000 доларів США для розвитку бізнесу, а позивач уклав на ім`я батька [PERSON] договір дарування частки будинку по [ADDRESS] , як гарантію повернення коштів. Через постійні конфлікти, що виникали між відповідачкою [PERSON] та його батьком [PERSON] , оскільки останній дорікав, що це його квартира, заходив у квартиру як власник та влаштовував сварки, [PERSON] 13 травня 2021 року надав батькові боргову розписку, за змістом якої мав повернути кошти до 31 грудня 2022 року, а взамін батько в цей же день розірвав раніше укладений договір дарування частки будинку по [ADDRESS] . Вказав також, що через наявну позику у них з батьком погіршились стосунки, бо останній вимагав повернути йому кошти. Саме тому вони з відповідачкою вирішили продати квартиру, та повернути кошти, однак розпочалась війна і вони цього зробити не змогли. Також з грудня 2022 року позивачу почали надходити повістки щодо необхідності явки в [INFO], а 02 березня 2023 року надійшло попередження. Через зазначену ситуацію почали погіршуватись стосунки з дружиною, вона почала його спонукати до відчуження на її ім`я нерухомого майна, та для збереження сімейних стосунків 24.02.2023 року на підставі договорів дарування ним було відчужено на користь [PERSON] ідеальну частку у праві власності на земельну ділянку та ідеальну частку у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] , а 03.02.2023 року - 36/100 часток у житловому будинку під [ADDRESS] . Вказав також, що після укладення договорів дарування, 25.04.2023 року [PERSON] звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовною заявою про розірвання шлюбу, та рішенням суду від 16.05.2023 року шлюб було розірвано. Посилався на те, що після розірвання шлюбу відповідачка разом з донькою має намір виїхати для проживання до Румунії до іншого чоловіка, та у зв`язку з переїздом відчужити все нерухоме майно. Він запропонував колишній дружині переписати квартиру ні ім`я доньки, однак та відмовила, що спонукало його до звернення з даним позовом до суду. Просить суд визнати недійсними укладені між ним та [PERSON] договори дарування з підстав їх фіктивності, оскільки, на його думку, такі договори не були направленні на настання правових наслідків, а укладені з метою приховування майна від боргових зобов`язань, що виникли між ним та його батьком 13.05.2021 року на суму 30000 доларів США. Рух справи в суді. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 травня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 727/4340/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2024 року до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, залучено [PERSON] , та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцову Крістіну Танасіївну. Витребувано в приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кривцової К.Т. належним чином завірені копії договору дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя - 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , укладений 24 лютого 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 1444 та документів, на підставі яких посвідчено цей договір дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя; копії договору дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя - 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0158 га кадастровий номер 7310136300:17:001:1205 у межах згідно планом розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 24 лютого 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 1445 та документів, на підставі яких посвідчено цей договір дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя; копію договору дарування 36/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд під [ADDRESS] , укладений 03 березня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 1658 та документів, на підставі яких посвідчено цей договір дарування. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцова К.Т., про визнання недійсними договорів дарування, в загальному позовному провадженні до судового розгляду. Узагальнені доводи та заперечення учасників справи. Представником відповідача - адвокатом Рендюк Н.В. подано відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що 28.05.2020 року [PERSON] за рахунок коштів, виручених від продажу особистого майна, набутого до шлюбу, придбала земельну ділянку площею 0,0158 га з кадастровим номером 7310136300:17:001:1205, що розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Отримавши від попереднього власника земельної ділянки дозвільну документацію на будівництво житлового будинку, з метою здачі вказаного будинку в експлуатацію, [PERSON] звернулась до виконавчого комітету Чернівецької міської ради для присвоєння будинку поштової адреси. Рішенням № 312/10 від 12.05.2021 житловому будинку присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] , та 25.05.2021 року [PERSON] зареєструвала за собою право власності на цей будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В силу вимог ст.60 СК України позивач набув право на частку у вказаному майні. Вказала, що набуття у власність земельної ділянки і житлового будинку мало місце за рахунок її особистих коштів, виручених від продажу її дошлюбного майна. Так, на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 06.06.2019 року та купівлі-продажу житлового будинку від 07.06.2019 року, [PERSON] відчужила на користь ГС «Всеукраїнська Асоціація «Альраід» земельну ділянку, площею 0,0173 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , за ціною продажу 103650,72 грн., та житловий будинок за цією ж адресою за ціною продажу 2048349,28 грн. Вказане нерухоме майно було набуто [PERSON] до шлюбу з [PERSON] . Виручені з продажу майна кошти зберігались нею в комірці АТ «Ощадбанк». Вказала також, що з середини 2022 року між сторонами почали виникати непорозуміння, вони часто сварились, не могли дійти згоди щодо вирішення звичайних побутових питань, та з листопада 2022 року почали проживати окремо. Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16.05.2023 року. Зазначила, що [PERSON] на земельну ділянку та житловий будинок по [ADDRESS] , не претендував, оскільки знав про походження коштів на його придбання, а 24.02.2023 року на підставі договору дарування він відчужив свою частку у цьому майні на користь відповідачки. Крім того, на початку березня 2023 року у зв`язку з отриманням від [INFO] попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від військового обліку з вимогою з`явитись до [INFO] на 03.03.2023 року, [PERSON] запропонував відповідачу переоформити на її ім`я належні йому на праві особистої приватної власності 36/100 часток у праві власності на житловий будинок під [ADDRESS] , оскільки побоювався, що міг загинути та не бажав, щоб на його частину майна могла претендувати жінка, з якою на той момент він перебував у фактичних сімейних стосунках. 03 березня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за якою остання безоплатно набула у власність - 36/100 ідеальних часток у житловому будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд під [ADDRESS] . Відповідач також зазначила, що у власності [PERSON] перебувала частка квартирі [ADDRESS] , інша частка - належала його батькові [PERSON] 13 травня 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського округу Моісеєнко Н.І. було посвідчено договір між [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору дарування 36/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , за умовами якого вказане майно повернулось у власність позивача, та договір дарування частини квартири [ADDRESS] , за умовами якого [PERSON] подарував [PERSON] належну йому частку у вказаному майні. Таким чином, метою укладення вказаних правочинів було набуття у власність сторонами окремих об`єктів права власності, відтак [PERSON] ставить під сумнів наявність між [PERSON] та [PERSON] боргових зобов`язань, а відтак і існування ознак фраудаторних угод. Фіктивність розписки пропонувала встановити шляхом призначення судово-технічної експертизи документа, про що заявила відповідне клопотання. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Рендюк Н.В. вказала також, що позивачем не зазначено у позові в чому полягає порушення його прав, оскільки всі правочини ним укладались добровільно та були направлені саме на настання юридичних наслідків, не були вчинені під впливом помилки, обману чи примусу. Оскільки фраудаторний правочин має за мету завдати шкоди інтересам кредитора, його майновим правам, визнання такого договору недійсним має гарантувати інтереси кредитора «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що перебуває в інших осіб. Адвокат вказала, що належним позивачем у такому спорі є кредитор, оскільки такий позов має бути направлений на відновлення його майнових прав - можливість отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна боржника. Просила в задоволенні позову відмовити. Разом з відзивом на позовну заяву адвокат Рендюк Н.В. подала клопотання про призначення судово-технічної експертизи боргової розписки від 13.05.2021 року, однак у судовому засіданні вказане клопотання відкликала через обставини знищення оригіналу боргової розписки позивачем [PERSON] взимку 2024 року. 03.06.2024 року від представника позивача - адвоката Якобишеної Т.Д. надійшла відповідь на відзив, у якому вона стверджувала, що земельна ділянка та житловий будинок по [ADDRESS] придбано за спільні кошти подружжя, оскільки [PERSON] надав згоду на це, про що зазначено у п.10 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.05.2020 року. Зазначила, що він з відповідачкою ніколи не мешкав у будинку [ADDRESS] , тільки декілька разів ночував там, та ще до одруження вони мешкали з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Стверджувала, що 13 травня 2021 року в приміщенні нотаріуса Бакрев Ю.Ю. написав на ім`я батька боргову розписку на суму 30000 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.12.2022 року, а також зобов`язався знятись з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] до 01 вересня 2021 року. Що стосується давності складання боргової розписки адвокат пояснила, що розписка дійсно була написана [PERSON] 13 травня 2021 року, однак після того як батько дізнався про відчуження квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , між ними почали виникати сварки. Взимку 2024 року під час чергової сварки [PERSON] вирвав з рук батька розписку, зім`яв та порвав її. Згодом заспокоївшись, [PERSON] переписав розписку. Копію саме останньої розписки додана позивачем до позовної заяви. Зазначила, що істина причина укладення спірних договорів дарування полягала у намаганні уникнення можливих спорів щодо нерухомого майна у разі мобілізації і загибелі позивача на війні, а також побоювання, що через наявність боргових зобов`язань перед батьком, майно може перейти у його власність. 07 червня 2024 року представником відповідача адвокатом Рендюк Н.В. подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що кошти з продажу земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS] до 12.06.2019 року зберігались на рахунку [PERSON] , що підтверджується випискою з АТ КБ «ПриватБанк», а з 12.06.2019 року до 28.05.2020 року - у сейфовій комірці АТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується довідкою № 055-05/12102 від 29.05.2024 року. Крім цього, зазначила, що 07.07.2020 року [PERSON] відчужила набуте нею до шлюбу, 25.01.2017 року, торговельне місце в будівлі літ. «У» № 21, 3 ряд, ІІ-сектор в приміщенні НВТК «Добробут» за адресою [ADDRESS] за 64270 грн., які теж були використані на ремонт будинку по [ADDRESS] . Стверджувала, що [PERSON] за період шлюбу не працював, матеріально сім`ю не отримував, доходу не мав. При цьому [PERSON] є приватним підприємцем, здійснює господарську діяльність, отримує регулярний дохід. Заперечила існування між нею, [PERSON] та [PERSON] суперечок з приводу користування квартирою [ADDRESS] , оскільки саме [PERSON] надав дозвіл на реєстрацію місця проживання у даному житлі [PERSON] та її доньці від першого шлюбу [PERSON] , а пізніше і спільній доньці сторін [PERSON] . Стверджує, що жодних скандалів з приводу користування чи проживання у вищевказаному житлі місця не мали, оскільки ніяких боргових зобов`язань між її чоловіком та свекром не було. Поставила під сумнів викладені представником позивача обставини знищення оригіналу боргової розписки та написання нової, вважає, що вказана ситуація є видуманою задля уникнення проведення експертизи, яка може визначити дійсний час її написання, а відтак і підтвердити фіктивність. Ці обставини не зазначались в позовній заяві, а версія щодо знищення боргової розписки виникла тільки після заявлення відповідачем клопотання про призначення експертизи. Вказала також, що не відповідають дійсності і обставини складання боргової розписки від 13.05.2021 року, зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив, зокрема щодо розірвання договору дарування квартири [ADDRESS] та повернення її в такий спосіб у власність позивача [PERSON] в рахунок написання ним боргової розписки на ім`я батька [PERSON] на суму 30000 доларів США. Квартири [ADDRESS] була повернута у власність [PERSON] в рахунок його відмови на користь батька від іншого майна - частки квартири [ADDRESS] шляхом укладення 13.05.2021 року договору дарування. Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцової К.Т. надійшли письмові пояснення, в яких вона вказала, що спірні договори дарування від 24.02.2023 року житлового будинку по [ADDRESS] та від 03.03.2023 року 36/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , укладені між [PERSON] та [PERSON] та посвідчені нею у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року. Укладаючи договори дарування, сторони підтвердили, що ці договори не мають характеру фіктивних та удаваних правочинів, договори укладено не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, волевиявлення учаників правочинів було вільним. Нотаріусом роз`яснено сторонам правочину суть і наслідки укладених договорів дарування. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили в задоволенні позову відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, був допитаний в судовому засіданні за правилами допиту свідка. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцова К.Т. в судове засідання не з`явилась, надала суду письмові пояснення, в яких просила справу розглянути без її участі, в задоволенні позовних вимог - відмовити. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що коли його сину [PERSON] виповнилось 18 років (2015 рік), він вирішив, що хоче займатись бізнесом - а саме, здійснювати реалізацію транспортних засобів. У зв`язку з цим, [PERSON] передав у борг [PERSON] 30000 доларів США на розвиток бізнесу, однак розписку не оформляв. Свідок стверджував, що він сам і його син [PERSON] зареєстровані як фізичні особи підприємці, здійснюють діяльність, пов`язану з продажем транспортних засобів, отримують доходи, сплачують податки. За рахунок коштів від підприємницької діяльності [PERSON] надав кошти синові у борг, а також придбав квартиру по [ADDRESS] . Вказану квартиру він оформив на сина [PERSON] , так як перебував у шлюбі, і вони з сином домовились, що той з часом оформить на нього договір дарування квартири, що ним і було зроблено у 2018 році. У зв`язку з тим, що у його власності перебувала квартира по [ADDRESS] , де проживав позивач зі своєю сім`єю, а у власності [PERSON] - частина квартири [ADDRESS] , вони вирішили обмінятись цим майном, щоб кожен з них був власником цілого об`єкту. З цією метою вони 13.05.2021 року звернулись до приватного нотаріуса Моісеєнко Н.І., де ними було укладено на його користь договір дарування частки квартири [ADDRESS] , та договір про розірвання договору дарування квартири по [ADDRESS] від 18.04.2018 року, за умовами якого це майно повернулось у власність [PERSON] . Крім цього, 13.05.2021 року у приміщенні нотаріальної контори Бакрев Ю.Ю. написав на його ім`я боргову розписку, в якій зобов`язався повернути борг у розмірі 30000 доларів США до 31.12.2021 року. Однак борг [PERSON] у вказаний строк не повернув, через що у них виникали сварки, та під час чергового конфлікту взимку 2024 року [PERSON] вирвав з його рук розписку, зім`яв та порвав її. Заспокоївшись, [PERSON] переписав розписку і передав її [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що є матір`ю позивача [PERSON] . Стверджувала, що [PERSON] була присутня під час розмов між [PERSON] та [PERSON] про повернення боргу. Вказала, що її син [PERSON] займався продажем машин, а [PERSON] часто їздила в Румунію, мала кіоск в ТЦ «Формаркет». Зі слів сина їй відомо, що саме невістка просила сина переписати на нею квартиру, бо він міг загинути на війні. Вказала також, що у [PERSON] був будинок на [ADDRESS] , після продажу якого вони з [PERSON] придбали будинок на Роші . Також вказувала, що син писав розписку про повернення грошей не коли їх позичав, а вже пізніше. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] - це його колишня дружина, від шлюбу з якою у 2013 року у них народилась спільна донька [PERSON] , яка після розлучення залишилась проживати з матір`ю у будинку по [ADDRESS] , а після продажу будинку у 2019 році - у квартирі по [ADDRESS] . З метою укладення договору дарування квартири по [ADDRESS] на [PERSON] , остання попросила його з`явитись в ЦНАП для надання згоди для зняття їх спільної доньки [PERSON] з реєстрації місця проживання за цією адресою, а через декілька днів, після укладення договору, - для надання згоди на реєстрацію дитини за цією адресою. У ЦНАПІ під час надання свідком згоди був також присутній чоловік [PERSON] - [PERSON] , який також надавав згоду на зняття з реєстрації місця проживання їх спільної доньки [PERSON] . Свідок запитав у [PERSON] для чого це потрібно, на що [PERSON] відповів, що отримав повістку на війну і що його можуть мобілізувати, через це має намір переоформити нерухомість на дружину. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома з [PERSON] вже більше 10 років, так як разом працювали на Калинівському ринку, де у кожної з них були власні контейнери, в яких вони торгували. Також у [PERSON] на даний час є магазин у ТЦ «Формаркет», де вона торгує дитячим одягом. У 2018 році свідок продала свій контейнер, а [PERSON] запропонувала їй роботу спочатку продавцем, а потім нянею. Свідок повідомила, що [PERSON] продала свій будинок по [ADDRESS] за 80000 доларів США, вона супроводжувала її в банк, коли [PERSON] ставила кошти у комірку на зберігання. Після продажу будинку [PERSON] переїхала жити до свого чоловіка [PERSON] у квартиру по [ADDRESS] , а у 2019 році у них народилась спільна донька. За час спільного проживання [PERSON] ніде не працював. У 2020 році [PERSON] придбала таунхаус. Восени 2021 року [PERSON] спіймала свого чоловіка на подружній зраді, після чого вони припинили спільне проживання. [PERSON] залишив квартиру на Червінського дружині та доньці, час від часу приходив до доньки. Свідок чула розмову між [PERSON] та [PERSON] , що той хоче оформити квартиру по [ADDRESS] на неї, бо його мають забрати на війну. Обставини справи, встановлені судом. 02 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Моісеєнко Н.І., за умовами якого [PERSON] набув у власність 36/100 часток житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] (т.1, а.с. 121-124). 25.10.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, актовий запис 2123, який (шлюб) було розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16.05.2023 року (набрало законної сили 16.06.2023 року) (т.1, а.с. 35-36). У шлюбі [INFO] у них народилась спільна донька [PERSON] . 18 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Моїсеєнко Н.І., за умовами якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] 36/100 часток житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] . 06.06.2019 року між [PERSON] та Громадською Спілкою «Всеукраїнська Асоціація «Альраід» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Войціховським А.В., за умовами якого [PERSON] передала у власність, а Громадська Спілка «Всеукраїнська Асоціація «Альраід» прийняла у власність земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:08:001:0192, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Продаж вчинено за 103650,72 грн., які Покупець перераховує на банківський рахунок Продавця. Відповідно до пункту 3 Договору вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 2015 року, виданого Чернівецькою міською радою на підставі рішення № 1706 від 31.08.2015 року (т.1, а.с. 61). 07.06.2019 року між [PERSON] та Громадською Спілкою «Всеукраїнська Асоціація «Альраід» укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Войціховським А.В., за умовами якого [PERSON] передала у власність, а Громадська Спілка «Всеукраїнська Асоціація «Альраід» прийняла у власність житловий будинок [ADDRESS] . Продаж вчинено за 2048349,28 грн., які Покупець перераховує на банківський рахунок Продавця. Житловий будинок належить Продавцю, [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу від 29.08.2012 року (т.1, а.с. 62). Відповідно до виписки по картці/рахунку АТ КБ «ПриватБанк» на банківський рахунок [PERSON] зараховано 07.06.2019 року 103650,72 грн. та 10.06.2019 року 2048349,28 грн. на виконання договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 06.07.2019 року та купівлі-продажу житлового будинку від 07.06.2019 року (т.1, а.с. 63). Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 29.05.2024 року [PERSON] була власником сейфової комірки від 12.06.2019 року по 10.06.2020 року (т.1, а.с. 95). 28.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцовою К.Т., за умовами якого [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 0,0158 га з кадастровим номером 7310136300:17:001:1205, що розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибнаділянка). Договір посвідчено за згодою чоловіка Покупця [PERSON] (п.10) (т.1, а.с. 19, а.с. 182). Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12.05.2021 року № 312/10 присвоєно поштову адресу [ADDRESS] (замість [ADDRESS] ) житловому будинку літ.А загальною площею 134,80 кв.м., в тому числі три житлові кімнати площею 43,80 кв.м., який розташований на приватній земельній ділянці площею 0,0158 га (кадастровий номер 7310136300:17:001:1205), власником якого є [PERSON] , у зв`язку з прийняттям в експлуатацію та впорядкування поштової адреси (т.1, а.с. 22). 07.07.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу торговельного місця, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Половинською О.Б., за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] торговельне місце у навчально-виставковому торговельному комплексі « [INFO] » за адресою [ADDRESS] . Продаж вчинено за 64270 грн. (т.1, а.с. 105-106). 13.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Моісеєнко Н.І.,за умовами якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] частку квартири [ADDRESS] . Цей дарунок сторони оцінили в 30000 грн. (т.1, а.с. 109-110). Окрім цього, 13.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про розірвання договору дарування 36/100 часток житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Моісеєнко Н.І. 18.04.2018 року (т.1, а.с. 127). Інша частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору про поділ нерухомого майна, що є спільною власністю подружжя, укладеного 18.05.2009 року між [PERSON] та [PERSON] (т.1,а.с. 111-112). Відповідно до копії розписки від 13 травня 2021 року [PERSON] позичив у [PERSON] 30000 (тридцять тисяч) доларів США, які він зобов`язується повернути до 31.12.2022 року. У розписці [PERSON] зазначив,що не має жодного відношення до квартири за адресою [ADDRESS] , та зобов`язався знятись з реєстрації за вказаною адресою до 01 вересня 2021 року (т.1, а.с. 28). 24.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування одним з подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцовою К.Т., за умовами якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] частку земельної ділянки площею 0,0158 га з кадастровим номером 7310136300:17:001:1205, що розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговуванняжитлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У пункті 11 договору зазначено, що сторони підтвердили, що цей правочини не є фіктивними чи удаваними (т.1, а.с. 33). 24.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування одним з подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцовою К.Т., за умовами якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] частку житлового будинку [ADDRESS] . У пункті 9 договору зазначено, що сторони підтвердили, що ці правочини не є фіктивними чи удаваними (т.1, а.с. 32). Відповідно до попередження від [INFO] від 02.03.2023 року [PERSON] попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від військового обліку та/або призову на військову службу під час мобілізації та зобов`язано з`явитись до [INFO] для взяття на військовий облік або уточнення даних військового обліку на 9.00 годину 03.03.2023 року (т.1, а.с. 27). 03.03.2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування одним з подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцовою К.Т., за умовами якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] 36/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд під [ADDRESS] , що складаються з: приміщення (квартира [ADDRESS] ), загальною площею 60,10 кв.м., а саме 2-1 коридор, площею 3,30 кв.м., 2-2 кімната, площею 19,50 кв.м., 2-3 ванна, площею 3,6- кв.м., 2-4 кімната, площею 18,60 кв.м., 2-5 кухня, площею 10,20 кв.м., 2-6 комора, площею 0,90 кв.м., 2-7 вбиральня, площею 0,90 кв.м., ІІІ підвал, площею 3,10 кв.м. У пункті 6 договору зазначено, що сторони правочину підтверджують, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного, удаваного, не є зловмисним, а також будь-які обставини помилки, обману, насильства, тяжких обставин для вчинення цього правочину відсутні (т.1, а.с. 34). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 616396 [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 11.05.2019 року по 01.03.2023 року, з 07.03.2023 року по даний час (т.1, а.с. 67). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 616395 [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 08.08.2019 року по 01.03.2023 року, з 07.03.2023 року по даний час (т.1, а.с. 68). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 616397 [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 11.05.2019 року по 01.03.2023 року, з 07.03.2023 року по даний час(т.1, а.с. 69). Відповідно до інформаційної довідки з вебсайту «Опендатабот» відсутні записи про реєстрацію [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як фізичної особи-підприємця (т.1, а.с. 234). Вказаний факт представником позивача адвокатом Якобишеною Т.Д. не заперечувався. Відповідно до інформаційної довідки з вебсайту «Опендатабот» відсутні записи про реєстрацію особи з РНОКПП [NUMBER] ( [PERSON] ), як фізичної особи підприємця (т.1, а.с. 238). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб Суд зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, Верховний суд у постанові від 13.05.2021 року у справі № 910/6393/20. У вказаній справі позивач просить визнати недійсними договори дарування нерухомого майна, стороною яких він є (Дарувальником), посилаючись на їх фіктивність, оскільки вважав, що вони направлені на уникнення звернення стягнення на його майно, як боржника у боргових правовідносинах з батьком [PERSON] (фраудаторний договір). За таких обставин, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 суд прийшов до висновку, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. При цьому в разі використання приватноправового інструментарію не для захисту цивільних прав та інтересів, а для уникнення сплати боргу боржником, має місце порушення майнових інтересів саме кредитора. Враховуючи ту обставину, що фраудаторний правочин спрямований на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому боргових зобов`язань, позивачем за позовом про визнання договору недійсним з цих підстав є кредитор у таких боргових зобов`язаннях. Позивач [PERSON] не є кредитором у боргових зобов`язаннях, ним не надано суду належних та допустимих доказів порушення оспорюваними договорами його майнових інтересів. У постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2024 по справі № 932/18757/19 колегія суддів зазначила наступне: «касаційний суд зауважує, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається»; Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Крім цього, Верховний суд у постановах від 08.03.2021 року у справі № 127/13995/21 та від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18 висловив правову позицію, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17 (провадження № 61-46674св18)). Верховний суд неодноразово зазначав про те, що фраудаторний правочин направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. В момент укладення спірних договорів дарування сторонами було дотримано вимоги статті 203 ЦК України, ці договори було укладено в письмовій формі, нотаріально посвідчено та здійснено державну реєстрацію. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що спірні договори були укладені для виду, без мети його реального виконання, і що обидві сторони діяли умисно, маючи на меті інші цілі. Так, у позовній заяві [PERSON] вказав, що уклав договори дарування на користь [PERSON] так як любив дружину та доньку, хотів зберегти сім`ю. Крім цього [PERSON] у відчуженому майні не проживає, там зареєстровані та проживають відповідач [PERSON] зі своїми малолітніми доньками [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту позову вбачається також, що [PERSON] пропонував [PERSON] , задля уникнення спору, переоформити спірне майно на їх спільну доньку [PERSON] , що свідчить на користь висновку про дійсність намірів позивача щодо відчуження нерухомого майна з досягненням реальних правових наслідків. В матеріалах справи наявне також попередження [INFO] про необхідність явки для взяття на військовий облік на 9.00 годину 03.03.2023 року, але воно на думку суду не підтверджує доводи позивача про укладення спірних договорів задля уникнення майнових спорів щодо спадкового майна у випадку його мобілізації до лав ЗСУ, направлення у місця проведення військових дій та загибелі. Викликають також сумніви щодо обставин складання [PERSON] боргової розписки, датованої 13.05.2021 року, а саме знищення ним на початку 2024 року оригіналу боргової розписки під час конфлікту з [PERSON] , та написання нової, ідентичної за змістом. За таких обставин оригінал боргової розписки, що укладалась 13.05.2021 року, суду представлено не було. Вказане позбавляє можливості іншу сторону доводити фіктивність договору позики шляхом проведення судової експертизи давності складання документу, що суперечить принципу диспозитивності та змагальності сторін у судовому процесі. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed