Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Українська залізниця» та просить суд стягнути на свою користь 18\~039,43 грн. недоплаченої частки заробітної плати за період з 10.08.2021 по 31.10.2024. В обґрунтування вимог зазначено, що на підставі наказу № 399/ОС від 06.08.2021, вона з 10 серпня 2021 року була прийнята по переводу з Дніпропетровської клінічної лікарня на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» - фельдшером до СП «Криворізьке локомотивне депо». Вона має стаж безперервної роботи в галузі 27 років 06 місяців 28 днів, що надає їй право на надбавку згідно п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який чинний на цей час, де встановлено, що виплату надбавки за вислугу років працівникам депо провадити щомісячно, в залежності від стажу безперервної роботи в галузі, відповідно до Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженого наказом від 28.12.2001 № 743-Ц, зі змінами та доповненнями п. 3.1.10, 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці, у розмірі від 15 до 20 років стажу - 25 %, від 20 до 25 років стажу - 30 %. У листопаді 2024 року при отриманні довідок бухгалтерії відповідача, їй стало відомо про порушення своїх прав, тому оскільки працює на посаді фельдшера та не є працівником лікувально-оздоровчих, оздоровчих закладів, що утримуються за рахунок Укрзалізниці, до неї має застосовуватись не п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, а п. 1 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту і просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На виконання вимог ухвали суду, відповідачем подано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що між сторонами відсутній спір, позивачеві не було відмовлено в нарахування надбавки, а надані довідки стосуються питання встановлення надбавки за вислугу років та нарахування надбавки за вислугу років фельдшеру [PERSON] . Крім того, позивачці правильно нарахована надбавка згідно п. 1.3 "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту", затвердженого наказом від 28.12.2001 року № 743-Ц та п. 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці. Умови оплати праці позивачеві з 10.08.2021 року не погіршені та не змінені, надбавка нараховувалася та сплачувалася позивачеві. Крім того позивачем пропущено строки звернення до суду згідно\~ст. 233 КЗпП України, три місяці, та посилання на довідки, які вона отримала в листопаді 2024 року також є безпідставними, адже вони були отримані позивачем за її вимогою. Пропущення строку є підставою для відмови у позові. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1\~ст. 21 КЗпП України\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч. 1\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у\~статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці». Структура заробітної плати визначена\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч. 2\~ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ч.1\~ст.14 Закону України «Про оплату праці», договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Як вбачається із матеріалів справи, згідно п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який чинний на цей час встановлено, що "виплату надбавки за вислугу років працівникам депо провадити щомісячно, в залежності від стажу безперервної роботи в галузі, відповідно до "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту", затвердженого наказом від 28.12.2001 року № 743-Ц, зі змінами та доповненнями п. 3.1.10, 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці, у розмірі від 15 до 20 років стажу - 25 %, від 20 до 25 років стажу - 30 %. Згідно записів наданої до суду копії трудової книжки, [PERSON] з 10 серпня 2021 року прийнята по переводу з Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» - фельдшером до СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». [PERSON] має загальний безперервний стаж роботи на підприємствах, організаціях, та структурних підрозділах залізничного транспорту, станом на 07.11.2024 27 років 06 місяців 28 днів, а тому має право на надбавку у розмірі, встановленому п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки. Довідками від 10.12.2024, від 22.11.2024 та від 21.11.2024 позиваці повідомлено про розмір надбавки, нарахованої їй у відсотках від місячного посадового окладу, а саме у період із серпня 2021 року по квітень 2022 року у розмірі 25%, з травня 2022 року по жовтень 2024 року. Таким чином, відповідачем АТ «Українська залізниця» здійснюється нарахування та виплата позивачці [PERSON] надбавки у розмірі, визначеному п. 1.3 "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту", згідно якого надбавка за вислугу років виплачується працівникам лікувально-оздоровчих, оздоровчих закладів, закладів фізичної культури і спорту, культурно-просвітних закладів, які утримуються за рахунок основної діяльності залізниць і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці; працівникам дорожніх газет та газети "Магістраль", працівникам ресторанів, кафе, вагон-ресторанів і вагонів - буфетів, робітничих їдалень, буфетів-роздаткових, які передані на баланс підприємств та відособлених структурних підрозділів і оплати їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці, викладачам дорожніх технічних шкіл виплата надбавки за вислугу років провадиться після трьох років роботи в розмірі 75 % від передбачено п. 1 даного Положення. Натомість суду не було надано відповідачем доказів того, що позивачка [PERSON] є працівницею лікувально-оздоровчого чи оздоровчого закладу та до неї має застосовуватися п. 1.3 вказаного Положення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо виплати позивачці [PERSON] надбавки у розмірі, визначеному п. 1.3 "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту", а не у розмірі, визначеному п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки. Доводи відповідача про те, що на підприємстві відповідача діє Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженого наказом від 28.12.2001 №743-Ц (зі змінами та доповненнями), яке є складовою частиною чинної на підприємстві системи оплати праці, то усі питання, пов`язані з нарахуванням надбавки за вислугу років працівників, передбачаються в ньому, та позивачка не зверталась до комісії , судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у даних правовідносинах на позивачку не покладено обов`язок досудового врегулювання спору та її право на звернення до суду за захистом порушеного права є абсолютним та гарантовано чинним законодавством України. Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем позовної давності, то згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України (із змінами, внесеними\~Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді та грудні 2024 року позивачка отримала довідки АТ «Українська залізниця», відповідно до яких надбавка їй нараховувалась відповідно до п. 1.3 «Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту», затвердженого наказом від 28.12.2001 № 743-Ц та п. 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці. Отже, з цього часу позивачка [PERSON] дізналася про нарахування їй надбавки відповідно до п. 1.3 "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту" та звернулася до суду із позовом 24 грудня 2024 року, тобто в межах тримісячного строку з дня, коли вона дізналася про порушення свого права. При цьому, відповідно до вимог статті 110 КЗпП України,при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а)загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Відповідач АТ «Українська залізниця», як роботодавець та безумовно сторона, яка володіє інформацією щодо всіх складових нарахованих працівникові сум та підстав їх нарахування, не надав суду доказів повідомлення позивачки [PERSON] про щомісячні складові сум, які належать їй до виплати, а тому у суду відсутні підстави вважати, що [PERSON] могла раніше довідатися про порушення свого права. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до вказаного спору строків позовної давності і відмови з цих підстав у задоволенні позовних вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення додаткових витрат, судові витрати стягуються з відповідача.

Outcome: approved