Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд із позовом до Служби у справах дітей Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області про визначення місця проживання дитини. В підтвердження заявлених вимог посилається на те, що 25 травня 2019 року між ним, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 21 червня 2024 року рішенням Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області, шлюб між ними шлюб розірвано. Підставою звернення з позовом про розірвання шлюбу стало те, що відповідачка самоусунулася від виховання дітей, переїхала проживати до батьків в с.Головецького Самбірського району. Діти з народження зареєстровані та проживають разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про встановлення факту проживання за №301 віл 12.08.2024, виданим виконавчим комітетом Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області. Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.08.2024 №300, складеного комісією у складі старости села Довге та депутатів Меденицької селищної ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і проживає в [ADDRESS] . Гр. [PERSON] доглядає за малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою домовилися, що діти продовжуватимуть проживати з ним, але нещодавно [PERSON] заявила, що має намір забрати дітей, незважаючи на їхню домовленість. Вона не вважає, що дітям буде краще з ним, хоч майже рік не цікавиться дітьми і зовсім не знає, як вони ростуть і розвиваються. У зв`язку із наведеним я звернувся до Служби у справах дітей Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області із заявою про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей. Згідно Акту обстеження умов проживання від 23.08.2024, складеного комісією у складі в.о. начальника відділу Служби у справах дітей Меденицької селищної ради Химчук Н., старости села Довге, встановлено, що він проживає разом з неповнолітніми дочками в [ADDRESS] та постійно здійснює догляд і займаєся вихованням дітей. Діти мають належні умови проживання, забезпечені усім необхідним для повноцінного росту і розвитку. Він належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Діти повністю перебувають на його утриманні і він займається їх вихованням. Наведене свідчить про формування у дітей прихильності до нього, як батька, а розлучення з батьком та зміна місця проживання та привичної комфортної обстановки може негативно вплинути на подальший їх розвиток. Проживати однією сім`єю та виховувати дітей відповідачка не бажає, тобто не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулась від вихованій дочок. У зв`язку з тим, що відповідачка відмовлялася добровільно брати рівну участь матеріальному утриманні дітей, він змушений був звернутися до суду із заявою пр видачу судового наказу про стягнення аліментів на його користь. 27 вересня 2024 року Старосамбірським міськрайонним судом Львівської області видано відповідний судовий наказ. Він дуже любить своїх дітей, не уявляє життя без них і має змогу забезпечити їх всім необхідним, дбає про створення якнайкращих побутових умов для дітей, постійно слідкує за їх станом здоров`я, харчуванням, їх зовнішнім виглядом та розвитком, виховує та піклується про иих, а також всіма силами намагається забезпечити гідний рівень життя. Більше того, у нього з дочками склався стійкий психологічний контакт та прихильність. Діти його також дуже люблять, тому після розірвання шлюбу між ним та відповідачкою і надалі залишилися проживати з ним. Просить позов задоволити. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач відзив на позовну заяву не подавала, поступила заява про визнання заявлених позовних вимог. Представником третьої особи - Служби у справах дітей Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області скеровано лист (пояснення), в якому зазначили, що не заперечують проти позову та просять проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, відтак суд знаходить можливим провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 21 червня 2024 року рішенням Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області шлюб між сторонами розірвано. Діти : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з народження зареєстровані та проживають разом з позтваче за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про встановлення факту проживання за №301 віл 12.08.2024, виданим виконавчим комітетом Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області. Як вбачається із Витягу №1087 від 06.07.2024р., [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із Акту обстеження умов проживання від 23.08.2024р., складеного на підставі заяви [PERSON] , будинок [ADDRESS] , складається із 5-ти житлових кімнат, є газифікованим, є водопостачання, автономне опалення, умови проживання у будинку хороші; у будинку наявні усі необхідні меблі, побутова техніка, наявні спальні місця для дітей, діти забезпечені необхідним сезонним одягом, продуктами харчування, іграшками. Як вбачається із Характеристики, виданої виконкомом Меденицької селищної ради, [PERSON] , за час проживання у селі Довге, зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг від мешканців села не надходило, спокійний, врівноважений; у конфліктні ситуації не вступає, користується авторитетом серед молоді та жителів села. У відповідності до ч.2\~ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Оскільки дитина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] виявили бажання проживати тільки з позивачем, тобто тільки з батьком, більше прив`язані до нього та краще знаходять з ним спільну мову, зазначені вище обставини не заперечуються і матір`ю дитини, яка зареєстрована окремо від позивача, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання своїх дітей та їх перебування на повному фінансовому утриманні батька. Таким чином, суд при визначенні місця проживання дитини бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, а оскільки проживання дітей разом із батьком буде цілком відповідати інтересам дітей, позаяк позивач приділяє більше уваги та турботи своїм дітям, дбає про їх утримання та виховання, фізичний та моральний розвиток, чого відповідачка у свою чергу забезпечити не може, відтак не виникає сумніву про доцільність задоволення заявлених позовних вимог позивача. Аналізуючи викладене, судом встановлено, що оскільки дитина сторін проживає з позивачем та відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між вирішуватися судом. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька або за конкретною адресою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, отже, правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю відсутні. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини, слід насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції про права дитини, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто найбільше може створити найбільш сприятливі умови для дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріальному побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначити місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, і питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Таким чином, судом встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує своїх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мати дитини залишила їх проживати з батьком, самоусунулася від їх виховання та утримання, відтак визначення місця проживання неповнолітніх дітей саме з батьком, позивачем по справі, відповідатиме їх інтересам і сприятиме їх гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі, тому заявлені вимоги є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дітей.

Outcome: approved