Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» від імені якого діє Романенко Михайло Едуардович звернулося \~через систему\~«Електронний суд»\~до суду\~з позовом\~ до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 12.12.2021 №773235 в сумі 36903,13 грн (в т.ч.: 22390,27 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14512,86 грн. заборгованість по відсоткам). Також представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. 17 березня 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про проведення судових засідань по справі за відсутності представника позивача на підставі наявних в справі доказів, позовні вимоги просить задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. На виконання вимог частини шостої ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та виконав свій процесуальний обов`язок, надіславши на цю адресу копію ухвали про відкриття провадження по справі. До позовної заяви позивачем було додано докази надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками (а.с. 41 зворот - 42). Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не подала. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 12 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (надалі - Товариство) та [PERSON] (надалі Споживач) було укладено договір №773235 про надання споживчого кредиту (надалі - Договір), згідно з яким Товариство надало відповідачу кредит в сумі 31250,00 грн. строком на 365 днів з кінцевим терміном повернення 12.12.2022 (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору. Сторони погодили, що процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку кредитування 100% річних. Договір між сторонами укладено у вигляді електронного договору, який був підписаний з використанням електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором. Також відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, який містив інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовну реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту, порядок повернення кредиту. Кредитні кошти надано відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування (утримання) у розмірі 25000,00 на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 04.10.2023 вих №2646_231004120138, яким останнє підтвердило успішне перерахування коштів 12.12.2021 (номер транзакції в системі iPay.ua 124717873) (а.с. 41), а також у розмірі 6250,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору. Згідно з даними розрахунку заборгованості [PERSON] частково здійснювала сплату заборгованості за Договором (а.с.19). На підставі договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язалося їх прийняти та сплатити ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» суму фінансування за таке відступлення. Як вбачається із витягу з додатку до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023, позивач набув право вимоги також за Договором до відповідача. По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Положеннями частини другої статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму.\~Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Договором, відповідачем не виконані. Заборгованість [PERSON] станом на 28.08.2023 (витяг з Додатку до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року (а.с.18 зворот, та розрахунок заборгованості, а.с. 19) складає: 36903,13 грн (в т.ч.: 22390,27 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14512,86 грн. заборгованість по відсоткам) та підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, представник позивача надав суду: договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.11.2024 року (надалі Договір про надання правової допомоги), додаткову угоду №1 від 12.12.2024 Договору про надання правової допомоги, додаткову угоду №773235 від 28.01.2025 до Договору про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., акт №773235 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 28.01.2025 (надалі - Акт виконаних робіт), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5618/10 від 17.03.2016. Так, загальна вартість послуг представника позивача за Договором про надання правової допомоги та Актом виконаних робіт складає 6000 грн, з них: 2250,00 грн. аналіз обставин спірних правовідносин та надання рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів, 3000,00 грн складання позовної заяви, 750,00 грн. формування додатків до позовної заяви (письмові докази). У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 (провадження № 61-6638св22) було надано аналіз реальності (дійсність та необхідність), а також обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, враховано, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. Застосовуючи наведений правовий висновок, суд дійшов висновку, що визначений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн є завищеним, оскільки витрати у сумі 750,00 грн. за формування додатків до позовної заяви (письмові докази) не підлягають відшкодуванню. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі у сумі 5250,00 гривень. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору по справі у сумі 2422,40 грн. підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved