Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя Особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання дитини. Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] . подальшому шлюб між сторонами було розірвано та заочним рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] . Фактично з 2013 року донька проживає разом з позивачем, відповідач життям доньки не цікавиться та не приймає будь-якої участі у її вихованні. За таких обставин, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] , [INFO] , його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Ухвалою суду від 19.12.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відзив не подано. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, дату тамісце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, зокрема шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади України, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в судовому засіданні 04.03.2025 проти задоволення позову не заперечила, письмових пояснень по суті позову не направляла. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 7) підтверджено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8) підтверджено, що 03.06.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.02.2015 в справі № 149/259/15-ц (копія на а.с. 9-10) [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.12.2015 в справі № 149/3232/15-ц (копія на а.с. 11-12) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] . Згідно довідки голови вуличного комітету від 29.11.2024 (а.с. 13) [PERSON] , [INFO] з 2013 та до даного часу проживає разом із батьком [PERSON] по [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження умов проживання від 03.12.2024 (а.с. 14) в будинку наявні умови для проживання, виховання та навчання неповнолітньої [PERSON] , 2007 р.н. З довідки директора ліцею № 1 від 29.11.2024 (а.с. 15) встановлено, що мати [PERSON] участі у вихованні доньки не бере, батьківські збори не відвідує. З довідки КНП "Хмільницький ЦПМСД" від 02.12.2024 (а.с. 16) встановлено, що при зверненні для отримання амбулаторної медичної допомоги дитині [PERSON] , [INFO] , дитиною опікувались бабуся або батько дитини. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість [PERSON] становить 43481, 66 грн. (а.с. 19). Крім того, в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] , також зазначила, що [PERSON] не займається вихованням доньки, з дитиною вона її ніколи не бачила, про долю матері їй нічого не відомо. Вихованням, навчанням та утриманням доньки займається батько [PERSON] . Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Як встановлено статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з частиною четвертою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Як передбачено статтями 76 та 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статей 79 та 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи викладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] , [INFO] , його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved