Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до [PERSON] , третя особа: Регіональна товарна Біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним з урахуванням часток у спільній власності, звернувся адвокат Врона Андрій Валентинович. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 09.02.1999 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як покупцями та [PERSON] було укладено договір № 1/99-00022 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Представник зазначає, що сторонами договору були виконані всі істотні умови договору, однак на час укладення договору, сторони не були обізнані щодо його нотаріального посвідчення. Батьки позивача, учасники договору [PERSON] та [PERSON] померли. З урахуванням викладеного представник позивача просить визнати дійсним договір договір-купівлі продажу нерухомого майна з урахуванням часток у відповідності 1/3 що належали за життя [PERSON] , [PERSON] та 1/3, що належить [PERSON] , укладений 09.02.1999 року № 1/99-00022 квартири [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~06\~лютого 2025\~року позовну\~заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позов, а третій особі про право на подання пояснень щодо позовних вимоги. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Врона Андрій Валентинович не з`явились, на адресу суду 17.03.2025 року (вх. № 9325) надійшло клопотання за підписом представника позивача адвоката Врони А.В. щодо можливості розгляду справи у відсутність представника позивача, згідно якого представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та, що не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с. 46-47). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Третя особа: Регіональна товарна Біржа про час та місце слухання справи повідомлялась, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись, підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України, не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2025 вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1/99-00022 від 09 лютого 1999 року укладеного на Регіональній товарній біржі [PERSON] продав, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] (а.с.25-26). Згідно відмітки проставленої на звороті договору квартира на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після одруження прізвище дружини « [PERSON] » (а.с.12). Відповідно до копій свідоцтв про смерть [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 967, [PERSON] , помер [INFO] , актовий запис № 572 (а.с.14,15). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , 1941 року народження, яка померла [INFO] , спадщина складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.20). Також, встановлено, що позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Згідно довідки виписки з домової книги встановлено, що позивач [PERSON] в квартирі зареєстрована з 30.04.1999 року (а.с.24). Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1997 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача, та те, що відповідач за вказаною адресою знятий з реєстраційного обліку. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved