Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про розірвання\~шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 09 серпня 2014 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від указаного шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що причиною звернення з цією позовною заявою до суду послужило те, що з відповідачкою у справі в них різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до частих непорозумінь та сварок. Останнім часом сімейні стосунки між ними повністю погіршились. Все це призвело до того, що вони втратили одне до одного почуття любові, довіри та поваги. На даний час ми не проживаємо разом та не ведемо спільне господарство. Примирення між сторонами неможливе, а тому просить не надавати їм строк для такого. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд шлюб розірвати. Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. У судове\~засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав заяву, в якій просив суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, однак останній подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, відповідачка позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті\~247\~ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також установлено, що сторони у справі мають одну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2\~статті 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3\~статті 115 СК України\~ документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, у зв`язку з чим суд уважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення\~мирової угоди\~до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку\~розгляду справи по суті\~суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків\~судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Таким чином,\~оскільки позивач\~при зверненні\~до суду\~з позовною\~заявою відповідно\~до квитанції\~№ ПН1804\~від 18\~лютого 2025\~року сплатив\~1\~211,\~20\~грн судового\~збору,\~відповідачка позовні\~вимоги визнала\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~тому суд\~дійшов висновку,\~що [PERSON] \~з державного\~бюджету слід\~повернути 605,\~60\~грн (1\~211,\~20\~грн х\~50%),\~а інші\~50%\~судового збору\~стягнути на\~його користь\~з [PERSON] ,\~що відповідає\~положенням ст.\~141,\~142\~ЦПК України. З огляду на наведене та

Outcome: approved