Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

У вересні 2024 року позивач відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14.03.2022 за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», яким змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, звернувся з позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що на початку листопада 2010 року він познайомився з відповідачкою [PERSON] 28 грудня 2010 року вони уклали шлюб, але через декілька днів припинили спілкування через сварки. [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] . Він був записаний батьком дитини. Однак він не є біологічним батьком цієї дитини, що підтверджує відповідачка. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 червня 2014 року шлюб між ними розірваний. Отже, посилаючись на відсутність спорідненості між ним і дитиною, позивач просить виключити відомості про нього як батька дитини з актового запису № 07 від 02.02.2011 року, складеного виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, про народження [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 25 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання, яке відбулося 21 березня 2025 року, сторони та представник третьої особи не з`явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій свій позов підтримав. Відповідач [PERSON] надала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в своєму листі проти позову заперечив, посилаючись на те, що актовий запис про народження дитини був складений виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області. Перший примірник актового запису про народження дитини знаходився на зберіганні в Лиманському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який знищено внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації м. Лиману. Другі примірники актових записів збереглися з 2014 року. Отже, вважає неможливим виключення відомостей з актового запису про народження. При цьому звертає увагу, що законодавством передбачена процедура поновлення актового запису з подальшим внесенням до нього змін (п. 1.2, 2.9 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених в Міністерстві юстиції України від 12.01.2011 № 96/5; п. 2.1.5 Інструкції ведення державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.07.2008 № 91/15382). Тому вважає, що батькам необхідно звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання для поновлення актового запису про народження дитини. Відповідно до\~частини 4\~статті 268\~ЦПК України\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або у\~разі розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи\~суд підписує\~рішення (повне\~або скорочене)\~без його\~проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі 28 грудня 2010 року. [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 02.02.2011 виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області на підставі актового запису № 07 від 02.02.2011, батьком дитини записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 червня 2014 року у справі № 236/1254/14-ц, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний. При цьому судом було установлено, що \~сторони припинили шлюбні відносини у листопаді 2013 року. Також відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Краснолиманського міського\~суду Донецької\~області від 20 лютого 2014 року у справі 236/421/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2014 до досягнення повноліття. 20 жовтня 2023 року відповідачка уклала новий шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У своєму позові позивач посилається на те, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON] , народженого відповідачкою [INFO] , у зв`язку з чим просить виключити відомості про нього як батька з актового запису про народження дитини. При розгляді справи суд виходить із того, що відповідно до статті 51 Конституції України, частини другої-третьої статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до\~статті 32 Конституції України\~ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Європейський суд з прав людини у справі «Йевремович проти Сербії» від 17 травня 2007 року зазначив, що відповідно до\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини. Відповідно до\~статті 121 Сімейного кодексу України\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Статтею 133 Сімейного кодексу України також визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і\~127\~цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Частиною 5 статті 136 Сімейного кодексу України визначено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до\~частини першої статті 123\~цього Кодексу. Отже, сімейне законодавство України встановлює презумпцію батьківства, тобто батьком дитини вважається визначена законом особа, зокрема чоловік матері дитини, з яким вона перебуває у шлюбі. Презумпція батьківства може бути спростована за позовом заінтересованої особи. При цьому законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є батьком, або не могла про це не знати. Згідно з частинами 1, 3\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальними правилами доказування, визначеними у статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому відповідно до частин 1, 2\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1, 2\~статті 77 ЦПК України\~визначено, що\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд звертає увагу, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною. Крім того, на особу, яка оспорює своє батьківство, покладається обов`язок довести, що в момент реєстрації себе батьком дитини вона не знала, що не є батьком дитини, або, що за встановленими обставинами справи не могла про це знати. Водночас позивач, звернувшись із даним позовом, не надав жодних доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між ним і дитиною, яка народжена відповідачкою 11 січня 2011 року. Твердження позивача у його позові про те, що він не є біологічним батьком дитини суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Калачева проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року). Отже, відсутність кровного споріднення між відповідачем і дитиною належними та допустимими доказами не доведена. Також суд не приймає визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання позову суперечить закону та порушує права та інтереси дитини. Суд враховує, що відповідачка народила сина [PERSON] у шлюбі з позивачем. З часу народження дитини та реєстрації позивача батьком дитини, а саме з 02.02.2011, ані позивач, ані відповідачка його батьківство щодо цієї дитини до вересня 2024 року, тобто понад тринадцяти років, не оспорювали. Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у справі «Міфсуд проти Мальти», яке набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року,\~\~звертав увагу, що хоча найважливіше завдання\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~- це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей. Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (справа ЄСПЛ «Келін та інші проти Румунії»). Аналіз наведених норм міжнародного та національного права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків. Тому визнання відповідачкою позову за відсутності інших доказів, які б доводили відсутність кровного споріднення між позивачем і дитиною, не може бути покладено в основу судового рішення та бути підставою для задоволення позову про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову відповідно до статті 141 ЦПК України понесені судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed