Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та відповідачем укладено Договір позики №555119403330. За договором позики №555119403330 відповідач отримав 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Договір позики №555119403330 був укладений в електронному вигляді шляхом його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» виконало свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та відсотків. Крім того, 25.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем укладено Кредитний договір №0278-7475. За кредитним договором №0278-7475 відповідач отримав 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Кредитний договір №0278-7475 був укладений в електронному вигляді шляхом його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та відсотків. Позивач просить стягнути загальну заборгованість за двома договорами, яка становить 15476,40 грн, з яких 9400,00 грн (6400,00 грн + 3000,00 грн) - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 6076,40 грн (4480,00 грн + 1596,40 грн) - за нарахованими процентами. В обґрунтування набуття права вимоги за грошовим зобов`язанням за договором позики №555119403330 від 17.12.2019 позивач посилається на те, що 18.12.2023 було укладено Договір факторингу №18/12-2023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №555119403330. Крім того, 28.10.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №02/10/2021, відповідно до п. 3.13. якого право вимоги переходить від Первісного кредитора (ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС) до Нового кредитора (ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників. 09.11.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було підписано Реєстр боржників №1, відповідно до якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відступив (передав) на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» своє право вимоги заборгованості за Кредитними договорами згідно реєстру, в тому числі за Кредитним договором №0278-7475 від 25.12.2019, Позичальником за яким виступає відповідач. Відтак, позивач набув права вимоги до відповідача за договорами №555119403330 від 17.12.2019 та №0278-7475 від 25.12.2019 на підставі вищезазначених договорів факторингу, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача вказану у позові заборгованість та судові витрати. Ухвалою судді від 06.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позовну заяву в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «закінчення встановленого терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відтак, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 17.12.2019 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та відповідачем у справі укладено Договір позики №555119403330 (далі - Договір позики), відповідно до п. 1.1 якого на підставі Заявки на позику від 17.12.2019, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти на суму у загальному розмірі 3000,00 грн на строк 30 календарних днів під 649,46% річних. Пунктом 1.2 Договору позики встановлено, шо частиною цього договору позики є «Загальні умови надання грошових коштів у позику ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», затверджені наказом директора ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» від 04 квітня 2019 року №20190404-1 (далі - загальні умови). Шляхом підписання цього договору Позичальник прийняв загальні умови у якості умов цього договору позики. Пунктом 3.1 Договору позики передбачено, що Позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до цього договору, є його невід`ємною частиною та підписується позичальником. Графік платежів розміщується в особистому кабінеті Позичальника на сайті системи). Розділом 4 Договору позики встановлено Відповідальність Сторін. Судом встановлено, що Договір позики №555119403330 від 17.12.2019, Додаток №1 до Договору позики, яким є Графік платежів №555119403330-1, Паспорт позики за Договором позики, Загальні умови надання грошових коштів у позику в редакції від 04.04.2019 підписані відповідачем шляхом накладення електронного підпису відповідно до вимог та в порядку, передбачених Законом України «Про електронну комерцію», що свідчить про повне ознайомлення відповідача з умовами обчислення загальної вартості кредиту, реальною річною процентною ставкою за споживчим кредитом та графіком платежів за вказаним договором. На підтвердження перерахування грошових коштів у сумі кредиту за договором позики №555119403330 від 17.12.2019 до позовної заяви доданий лист ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», згідно якого 17.12.2019 року було здійснено переказ грошових коштів на підставі договору позики №555119403330 на карту відповідача, маска карти [NUMBER] . Суд встановив, що згідно Довідки по договору позики №555119403330 від 17.12.2019 відповідачем не здійснювались платежі на перерахування відсотків за кредитним договором. 18.12.2023 було укладено Договір факторингу №18/12-2023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №555119403330. Так, згідно Витягу з Додатку №3 до Договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023, яким є Реєстр боржників, позивач набув право вимоги до відповідача за Договором позики №555119403330 від 17.12.2019 в сумі 4596,40 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 1596,40 грн - за нарахованими процентами. Крім того, 25.12.2019 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем укладено Кредитний договір №0278-7475 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого цей Кредитний Договір та Правила надання споживчих кредитів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - Правила) разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання Кредиту. Укладаючи цей Кредитний договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись усіх положень цього Кредитного Договору та Правил. Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальникові на умовах, передбачених Договором, грошові кошти (Кредит) в кредит у суму 8000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем комісію та проценти за користування Кредитом. Згідно п. 1.4 Кредитного договору строк Кредиту складає 70 календарних днів (10 тижнів). Кредит має бути повернений згідно Графіку платежів (додаток 1 до Кредитного Договору) до 03.03.2020. Пунктом 1.6 Кредитного договору встановлено, що протягом строку Кредиту, встановленого пунктом 1.4 Договору, розмір процентів за користування Кредитом складає 1% від початкової Суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. Розділом 4 Кредитного договору встановлено Відповідальність Сторін. Судом встановлено, що Кредитний договір №0278-7475 від 25.12.2019, Додаток №1 до Кредитного договору, яким є Графік платежів, Паспорт споживчого кредиту, затверджений наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №67-П від 25.11.2019, підписані відповідачем шляхом накладення електронного підпису відповідно до вимог та в порядку, передбачених Законом України «Про електронну комерцію», що свідчить про повне ознайомлення відповідача з умовами обчислення загальної вартості кредиту, реальною річною процентною ставкою за споживчим кредитом та графіком платежів за вказаним договором. На підтвердження перерахування грошових коштів у сумі кредиту за кредитним договором №0278-7475 від 25.12.2019 до позовної заяви додана довідка ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» від 13.06.2024 року, згідно якої 25.12.2019 було здійснено видачу грошових коштів на підставі договору №0278-7475 від 25.12.2019 на карту відповідача, маска карти 5375*76. Суд встановив, що 07.01.2020 відповідачем було одноразово здійснено платіж за кредитним договором у розмірі 2720,00 грн, що підтверджується документом, складеним ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» від 13.06.2024, - «Детальні щоденні нарахування та погашення по договору №0278-7475 від 25.12.2019, відповідно до якого надана фінансова послуга, станом на 09.11.2021». 28.10.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №02/10/2021, відповідно до п. 3.13. якого право вимоги переходить від Первісного кредитора (ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») до Нового кредитора (ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників. 09.11.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було підписано Реєстр боржників №1, відповідно до якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відступив (передав) на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» своє право вимоги заборгованості за Кредитними договорами згідно реєстру, в тому числі за Кредитним договором №0278-7475 від 25.12.2019, Позичальником за яким виступає відповідач. Додаток №1 до Договору факторингу №02/10/2021 від 28.10.2021 є Реєстром боржників, згідно якого позивач прийняв права вимоги до боржників, в тому числі і право вимоги до відповідача. Так, згідно Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №02/10/2021 від 28.10.2021, позивач набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором №0278-7475 від 25.12.2019 в сумі 10880,00 грн, з яких: 6400,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 4480,00 грн - за нарахованими процентами. Отже, розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів, що підлягає стягненню з позичальника станом на дату подачі позовної заяви, за користування кредитами за Договором позики №555119403330 від 17.12.2019 становить суму у розмірі 4596,40 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 1596,40 грн - за нарахованими процентами, та за Кредитним договором №0278-7475 від 25.12.2019 становить суму у розмірі 10880,00 грн, з яких: 6400,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 4480,00 грн - за нарахованими процентами. Станом на день розгляду справи зобов`язання за вищезазначеними договорами відповідачем належним чином не виконано, у зв`язку з чим позивач, вважаючи, що відповідач, як позичальник (споживач) зобов`язаний виконувати свій обов`язок щодо виконання грошових зобов`язань незалежно від того, що право вимоги за цим договором було відступлене іншому кредитору, звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначені порядок укладення електронного договору. Так, положеннями частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частин 7 та 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Судом встановлено, що між відповідачем та первісним кредитором укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Згідно з висновками, що викладені в Постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Укладення кредитного договору в електронній формі (відповідно до Закону України «Про електронну комерцію»), є таким, що укладений у письмовому вигляді. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 28.04.2021 року у справі №234/7160/20, від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20, від 18.06.2021 року у справі №234/8079/20. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 у справі №756/6038/20, незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на встановлені обставини, враховуючи вищевикладені правові норми, суд доходить висновку, що відповідно до вищевказаних договорів факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 та №02/10/2021 від 28.10.2021 до позивача перейшли права вимоги до відповідача за Договором позики №555119403330 від 17.12.2019 та Кредитним договором №02/10/2021 від 28.10.2021, боржником в яких виступає відповідач. Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ст.1077 ЦК України). Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Водночас, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову нового кредитора, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання зобов`язання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Отже, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Верховним Судом також було викладено висновок у постанові від 07 лютого 2018 року у справі №2-2035/11 (провадження №61-2449св18), згідно якого тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Суд звертає увагу, що відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12,13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. Станом на день розгляду справи борг за кредитними договорами відповідачем не повернуто, відзиву на позов на надано, розмір заборгованості не спростовано, альтернативного розрахунку суду не надіслано, тому суд вважає доведеним обов`язок відповідача і факт його невиконання по сплаті строкових платежів за Договором позики №555119403330 від 17.12.2019 та Кредитним договором №02/10/2021 від 28.10.2021. За таких обставин, враховуючи надані позивачем докази, суд вважає можливим стягнути на користь позивача заборгованість за Договором позики №555119403330 від 17.12.2019 в сумі 4596,40 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 1596,40 грн - за нарахованими процентами; за Кредитним договором №0278-7475 від 25.12.2019 в сумі 10880,00 грн, з яких: 6400,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 4480,00 грн - за нарахованими процентами. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.3 ч.1 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд зауважує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (ч.1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, оскільки стороною позивача було надано суду достатні докази їх фактичного понесення позивачем, а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн підлягає задоволенню Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 3028,00 грн.

Outcome: approved