Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

05.12.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява від представника АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 7344637652 від 31.03.2020, в розмірі 66 720,27 грн., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 30 344,80 грн.; - заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 5,23 грн. - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 36 370,24 грн., а також понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7344637652, надано кредит у розмірі 48 400,00 гривень, строком користування 36 місяці, з нарахуванням щомісячних відсотків - 3,00 % на місяць від суми кредиту та річних відсотків - 0,01% від суми боргу за договором. 07.10.2016 права вимоги за зазначеним кредитним договором були відступлені Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК», на підставі Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. У зв`язку з порушеннями виконання зобов`язань заборгованість позивача за кредитним договором № 7344637652 від 31.03.2020 року становить 66 720,27 гривень, яка складається з наступного: 30 344, 80 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 5, 23 грн. заборгованість по річним процентам; 36 370, 24 грн. - заборгованість по щомісячним процентам. Ухвалою судді від 17.12.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача а також за адресою, вказаною як постійне місце проживання скеровувались ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї. Поштові відправлення повернулись 13.02.2025 і 21.02.2025 на адресу суду із відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Відповідач відзив на позов не подав. Згідно ч. 2\~ст. 191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, 31.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 7344637652. (а.с. 6) У Паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4637652, який підписаний [PERSON] , вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника: сума/ліміт кредиту 48 400,00 грн., строк 36 місяців. Вказана інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, а саме: річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 3,00 % від суми кредиту; мета отримання кредиту будь-які законні цілі. Також узгоджено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення (графік платежів). [PERSON] підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування. За вказаним Паспортом кредиту, в межах строку дії кредитного договору, розмір платежів мав складати наступні показники і загальні розміри: по тілу кредиту 48 400,00 грн., річні проценти 7,76 грн. та щомісячні проценти 52 272,00 грн. (а.с. 6 зворот 7) Факт перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» грошових коштів, обумовлених договором, на користь [PERSON] підтверджується бухгалтерською довідкою, платіжною інструкцією та витягом з реєстру оплачених страховок, копії яких наявні у матеріалах справи. На підтвердження факту користування грошовими коштами [PERSON] надано виписки по особовому рахунку за період з 31.03.2020 по 08.11.2024. Виписки по рахунку, бухгалтерські довідки та платіжні доручення (платіжні інструкції) відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5,мають статус первинного документу, а отже є належними та допустимими доказами щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016. (а.с. 9-10) Зі змісту вказаного договору факторингу вбачається, що ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк», а новий кредитор набуває за плату належні йому права вимоги до позичальників, вказаними у реєстрі прав вимоги до договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 01.04.20220, зокрема, до відповідача [PERSON] . При цьому датою закінчення дії кредитного договору визначено 10.04.2023. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № 7344637652 від 31.03.2020, укладеному з позичальником [PERSON] станом на 08.11.2024, розмір загальної заборгованості становить 66 720,27 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 30 344,80 грн.; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена)- 5,23 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 36 370,24 грн. Як зазначалось вище строк дії договору визначено 36 місяців, тобто до 10.04.2023. Позивач згідно з наданим розрахунком просив стягнути, зокрема, заборгованість по річним процентам та щомісячним процентам за користування кредитом. Між тим, нарахування банківською установою відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування. Тобто нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним. Вказані висновки узгоджуються з висновками щодо можливості нарахування процентів, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18). При цьому факт неотримання боржником вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме по собі направлення вимоги, в якій вказано порядок і строк виконання зобов`язання, свідчить про те, що банк реалізував своє право вимоги на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів і пені, та в односторонньому порядку змінив умови договору (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 310/9979/15 (провадження № 61-11782св20). Перевіряючи правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, судом встановлено наступне: за твердженням позивача заборгованість за кредитним договором № 7344637652 від 31.03.2020 становить 66 720,27 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 30 344,80 грн.; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена)- 5,23 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 36 370,24 грн. Як вже зазначалося судом за наданим позивачем Паспортом кредиту, в межах строку дії кредитного договору, розмір платежів мав складати наступні показники: по тілу кредиту всього 48 400,00 грн., по річним процентам всього 7,76 грн. та по щомісячним процентам всього 52 272,00 грн., загальний платіж 100 679,76 грн. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У справі, яка переглядається, відповідачі не заперечували проти розміру заборгованості, не спростовували його. Маючи сумніви у визначенні дійсного розміру заборгованості за іпотечним договором, суди не визначили його відповідно до умов кредитного договору. З огляду на наведені правові позиції, суд, маючи сумніви у правильності розрахунку, наданому позивачем та, вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Із вказаного розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідачем, як в межах строку дії договору, так і після його закінчення сплачено в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту всього 18 055,20 грн., а отже заборгованість за тілом кредиту складає 30 344,80 грн. (48 400,00-18 055,20=30 344,80). Наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~свідчить про\~те,\~що в\~рахунок річних процентів відповідачем всього сплачено 16,24 грн., а отже заборгованість за даним критерієм відсутня взагалі і, фактично, наявна переплата в розмірі 8,48 грн. (16,24-7,76 = 8,48). Нарахування заборгованості по річних процентів поза межами строку дії кредитного договору, суперечить умовам такого договору. При цьому, згідно вказаного розрахунку, в рахунок погашення заборгованості по щомісячним відсоткам, як в межах строку дії договору, так і після його закінчення, відповідачем всього сплачено 43 524,33 грн., в той час як загальний розмір плати по щомісячним відсоткам за ввесь період дії кредитного договору мала б складати 52 272,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача зі сплати щомісячних процентів складає 8 747,67 грн. (52 272,00 43 524,33=8 747,67). Суд зауважує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості містить дані про нарахування банком заборгованості по щомісячним відсоткам поза межами строку дії кредитного договору, тобто після 10.04.2023. Отже, судом встановлено, що банком безпідставно нараховані відповідачу щомісячні відсотки в розмірі 27 588,00 грн. за період з 11.04.2023 по 08.11.2024. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7344637652 від 31.03.2020 підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 30 344,80 грн. та по щомісячним відсоткам в розмірі 8 747,67 грн. Вимоги про стягнення з відповідача заборгованості нарахованої відповідно до умов ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлено, даних про зміну терміну (строку) дії кредитного договору, не надано. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, судовий збір по даній справі сплачено позивачем в розмірі 3028 грн., то з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційний розмір судового збору в сумі 1514,00 грн.

Outcome: partial