Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилалося на те, що 31.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір №6917260 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором C7136. Згідно умов вказаного крудитного договору, відповідач отримала грошові кошти у сумі 25000 гривень строком на 360 днів, стандартна процентна ставка - 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, знижена процентна ставка - 1,89 % в день та застосовується у разі, якщо споживач до 06.08.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] , номер якої останньою було особисто вказано в заяві на отримання кредиту. 06.08.2023 року [PERSON] здійснила платіж оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 2835 грн. 75 коп. 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.05/2024-Ф. Згідно договору факторингу ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, включно і до [PERSON] . До ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором у розмірі 58830 гривень, з яких: сума кредиту - 25000 грн.; сума процентів за користування кредитом - 33830 грн. Крім того, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у період з 27.05.2024 року по 24.07.2024 року (за 59 календарних днів) було нараховано проценти в межах строку договору у розмірі 29352 грн. 50 коп. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №6917260 від 31.07.2023 року в розмірі 88182 грн. 50 коп., з яких: 25000 гривень - сума кредиту; 33830 гривень - сума процентів за користування кредитом; 29352 грн. 50 коп. - нараховані позивачем проценти. Також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. Ухвалою суду від 30.08.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07.02.2025 року судом було задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення. Заочне рішення по справі від 06.12.2024 року скасовано та призначено справу до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 20.02.2025 року судом витребувано докази. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні 05.03.2025 року позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що [PERSON] має статус дружини військовослужбовця, що передбачає певні гарантії захисту під час особливого періоду. Так, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» під час воєнного стану кредитні установи зобов`язані припинити нарахування відсотків за користування кредитами для військовослужбовців та членам їхніх сімей та списати нараховані відсотки або інші штрафні санкції. Тому стягнення заборгованості із нарахуванням відсотків та інших платежів у даній справі є протиправним та порушує права відповідача. У судове засідання 21.03.2025 року представник відповідача не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи (зокрема, дату судового розгляду було оголошено під час судового засідання, що зафіксовано на ВКЗ), про причини неявки суд не повідомила. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, суд виходив із наступного. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 п.1 статті). Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд розцінює такі дії представника відповідача, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи та визнає її неявку у судове засідання без поважних причин та вважає за можливе продовжити розгляд справи за її відсутності. При цьому суд враховує, що представником було надано пояснення по справі, а також в повній мірі реалізувала своє право на подачу доказів до суду. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 31.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №6917260, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 25000 гривень (п.1.3 договору) строком на 360 днів (п.1.4 договору). Відповідно до п.1.1 кредитного договору, сторони погодили, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ITC Товариства. Пунктом 1.5 передбачено тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить - 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. Знижена процентна ставка - 1,89 % в день та застосовується у разі якщо, споживач до 06.08.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (п.п.1.5.1, 1.5.2 договору). Пункту 2.1. договору передбачено, що кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача з використанням карти [NUMBER] . У додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту №6917260 від 31.07.2023 року, зазначено суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну процентні ставки (а.с.22). Договір та додаток №1 до договору підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С7136. Договір містить РНОКПП відповідачки, адресу, електронну адресу та номери мобільних телефонів. 31.07.2023 року на картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] надійшли грошові кошти у сумі 25000 гривень, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/4984 від 29.05.2024 року про здійснення успішного переказу 31.07.2023 о 0:33 на суму 25 000 гривень на карту № [NUMBER] (а.с.69зв.). Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-241018/37888 від 25.10.2024 року повідомлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 31.07.2023 року здійснено переказ коштів на суму 25 000 гривень. Інформація про платника відсутня (а.с.121). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши їй, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання не виконала, оскільки не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у [PERSON] утворилась заборгованість. Вказаний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю). 27 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зобов`язалось передати грошові кошти ТОВ «Авентус Україна» за плату, а ТОВ «Авентус Україна» відступити ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги зазначені в реєстрі боржників, який формується в додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.43-53). Згідно Витягу з реєстру боржників ТОВ «ФК «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право вимоги заборгованості до боржників, в тому числі боргу [PERSON] за кредитним договором №6917260 на загальну суму заборгованості в розмірі 58860 грн., з яких 25 000 грн. - за тілом кредиту та 33830 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 55). Згідно Картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) за договором №6917260 від 31.07.2023 року, вбачається, що станом на 26.05.2024 року [PERSON] має заборгованість на загальну суму 58830 гривень (а.с. 23-30). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення (а.с. 88). Відтак, матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за договором про споживчий кредит №6917260 на загальну суму заборгованості в розмірі 58860 грн., з яких 25 000 грн. - за тілом кредиту та 33830 грн. - заборгованість за відсоткамна користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" від 25.11.2024 року змінено найменування позивача на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал". Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Із дослідженого судом договору про споживчий кредит №6917260 від 31.07.2023 року встановлено, що оспорюваний договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, договір споживчого кредиту №6917260 від 31.07.2023 року укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписано сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі. Із копії вказаного договору також видно, що [PERSON] як позичальник та споживач за договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши Товариству свої персональні дані (РНОКПП - [NUMBER] , тел. [NUMBER] , банківський рахунок та відомості про електронну пошту). Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Факт одержання коштів [PERSON] підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.05.2024 року та листом АТ КБ «ПриватБанк» від 25.10.2024 року, відповідно до яких на рахунок [PERSON] було перераховано 31.07.2023 року грошові кошти у сумі 25000 гривень, (а.с.69зв., 121). Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, унаслідок чого у неї виникла заборгованість. Так, звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» посилалося на те, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і становить 88182 грн. 50 коп., з яких: 25000 грн. - тіло кредиту та 33830 грн. - сума процентів за користування кредитом, нараховані первісним кредитором, проценти за 59 календарних днів нараховані позивачем за період з 27.05.2024 року по 24.07.2024 року у розмірі 29352 грн. 50 коп. Представник відповідача у судовому засіданні із нарахованими відсотками не погодилася, вказуючи на те, що [PERSON] є дружиною загиблого військовослужбовця [PERSON] , а тому має право на пільги у вигляді не нарахування відсотків за договорами. Розглядаючи аргументи відповідача та його представника, суд керується правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного суду у справах №327/353/16-ц від 10.01.2019 року, №642/548/21 від 18.01.2023 року. Згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції від 18.05.2024 року норму Закону викладено наступним чином: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Вказані положення Закону зворотньої дії в часі не мають та застосовуються з 18.05.2024 року. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається із дослідженого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 28.02.2025 року, 25.02.2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №186 (а.с.26 Том 2). 03.09.2015 року шлюб між подружжям було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/6426/15 ц від 18.08.2015 року (а.с.26зв. Том 2). За змістом ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Таким чином, статус дружини має жінка, яка перебуває у зареєстрованому органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі. Проте, відповідач [PERSON] на час укладення договору про надання споживчого кредиту №6917260 та строку його дії у шлюбі із військовослужбовцем [PERSON] , який загинув [INFO] , не перебувала, а отже не була дружиною останнього. Тому, суд вважає аргументи представника відповідача безпідставними та відхиляє їх. Положеннями статей 1046,1049 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першоїстатті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, за умовами укладеного сторонами договору про споживчий кредит №6917260 від 31.07.2023 року ТОВ «Авентус Українп», як фінансова установа, надало [PERSON] грошові кошти, а остання зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі (п.1.2 договору). Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №6917260 від 31.07.2023 року, кредит [PERSON] надано строком до 25.07.2024 року. Відповідно до договору факторингу №27.05/2024-Ф від 27.05.2024 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» (клієнтом) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактором), фактор, у даному випадку позивач, набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п 1.1 договору). В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили такі розміри процентних ставок: стандартна ставка 1,99 % в день, знижена ставка - 1,89 % в день. Суд враховує, що частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла на час подання позову) передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023 року. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем вбачається, що за період з 31.07.2023 року по 05.08.2023 року первісним кредитором застосовувалась знижена відсоткова ставка за договором у розмірі 1,89%, з 07.08.2023 року по 13.10.2023 року застосовувалась стандартна відсоткова ставка у розмірі 1,99%, що відповідає наведеним вище положенням Закону. За вказаний період кредитором було нараховано до сплати заборгованість за відсотками у розмірі 58330 грн. 00 коп. (а.с.23-24 Том 1). З 14.10.2023 року по 26.05.2024 року нарахування процентів первісним кредитором не здійснювалось. Після переуступлення права вимоги правонаступникоми ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було здійснено нарахування процентів за договором за період з 27.05.2024 року по кінцевий строк кредитування 24.07.2024 року за стандартною процентною ставкою, погодженою сторонами в договорі, у розмірі 1,99% та нараховано відповідачу до сплати 29352 грн.50 коп. Проте, вказаний розрахунок заборгованості за відсотками, позивачем проведено із порушенням вимог п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», оскільки з 22.04.2024 року розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %. Таким чином, з відповідача за період часу з 27.05.2024 року по кінцевий строк кредитування 24.07.2024 року підлягають стягнення проценти, згідно проведеного судом розрахунку (25000 грн.*1,5%=375*59 днів), у розмірі 22125 гривень Отже, зважаючи на те, що відповідач порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилилася від сплати заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422 грн. 40 коп. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне: Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). Так, представником позивача до позовної заяви було долучено договір №17/07-2024 про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською дільністю, виданого Столітньому М.М., ордер на надання правничої допомоги від 17.07.2024 року, акт прийому-передічі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №17/07-2024 від 17.07.2024 року. Відповідно до вказаного акту адвокатом Столітнім М.М. були надані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» послуги адвоката у вигляді: зустріч адвоката та клієнта, для надання первинної консультації та аналізу даних - кількість вотраченого часу - 1 год., вартість - 1000 грн.; аналіз практики та правових позицій Верховного суду у даних правовідносинах, ознайомлення та аналіз норм чинного законодавства, необхідного для застосування при підготовці позовної заяви - кількість потраченого часу - 1 год., вартість - 1000 грн.; оформлення додатків до позовної заяви, підготовка та направлення адвокатського запиту - кількість потраченого часу - 3 год., вартість - 3000 грн.; підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №6917260 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , подання позовної заяви до Шевченківського районного суду м.Чернівці, підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів - кількість потраченого часу - 4 год., вартість - 4000 грн.4 підготовка адвоката до судових засідань, участь у судових засіданнях - кількість потраченого часу - 1 год., вартість - 1000 грн. Загальна вартість наданих послуг - 10000 гривень (а.с.90). Будь-яких клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до суду не надходило. Тому, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial