Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області 24.02.2025 із заявою звернулась [PERSON] , заінтересована особа: Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про встановлення факту смерті. Стислий виклад позицій учасників справи Позиція заявниці Заявниця [PERSON] у своїй заяві посилається на те, що [INFO] народила сина [PERSON] , у серпні 1981 року перебувала із дитиною в місцевій лікарні в м. Котовськ з діагнозом «гостра антропонозна повітряно-крапельна бактерійна інфекційна хвороба - кашлюк», [INFO] її дитина померла. Зазначає, що після цього тіло дитини було повернуто працівниками Котовської районної лікарні Одеської області для подальшого його поховання. Вказує, що свідоцтво про смерть сина відразу не отримала оскільки документів для поховання, які видали в міській лікарні було достатньо для здійснення захоронення тіла дитини на місцевому кладовищі, села Дібрівка Подільського (раніше - Котовського) району Одеської області. Зазначає, що у її мобільному застосунку «Дія» від нещодавно почало відображатись свідоцтво про народження [PERSON] , відповідно заявниця зрозуміла, що актового запису про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану не існує, і її син юридично за документах вважається живим. Позиція заінтересованих осіб Заінтересованою особою - Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), письмові заяви, клопотання, заперечення до суду не подано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Інші заяви та клопотання від учасників справи не надходили. Судовий розгляд справи здійснено у судовому засіданні 27.03.2025. Встановлені судом фактичні обставини Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Дослідження письмових доказів Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.04.1981, виданого Борщівською сільською радою Котовського району Одеської області, [PERSON] народився [INFO] , місце народження с. Дібровка, Котовського району Одеської області, батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до відомостей Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області згідно записів погосподарської книги за 1980-1982 року № 1, сторінка 89, особистий рахунок № [NUMBER] , в рядку де вказаний [PERSON] , [INFO] , зроблений запис про те, що він помер, похований на території Борщівського старостинського округу на кладовищі в селі Дібрівка (лист Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області № 18-30/75 від 17.02.2025). У судовому засіданні досліджено копію сторінок записів погосподарської книги за 1980-1982 року № 1, с. Дібрівка, у якій на сторінці 90 в графі [PERSON] зроблено позначку «умер». Згідно з листом КНП «Подільська міська лікарні» Подільської міської ради Подільського району Одеської області № 233 від 13.02.2025, амбулаторні карти померлих у 1981 році були визначені такими, що не підлягають зберіганню, єдиний запис щодо смерті [PERSON] наявний у Журналі списання. Згідно з листом Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області № 340/12.20-18 від 18.02.2025, який адресовано заявниці [PERSON] , за архівними книгами реєстрації актів цивільного стану Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не виявлено актового запис у про смерть [PERSON] , [INFO] , перевірка проводилася з 1981 року по 1982 рік за первинними актовими записами про смерть, з 1982 року по теперішній час за поновленими актовими записами про смерть. Також зазначено, що перевірка виявила відсутність актового запису про смерть [PERSON] в Державному реєстрі актів цивільного стану з 1981 року по теперішній час. Заявниці у листі роз`яснено, що відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для державної реєстрації смерті є: 1) документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Рекомендовано звернутися до Подільського відділу ДРАЦС та зареєструвати смерть сина лише за наявності одного з вищенаведених документів, що підтверджують факт смерті. Досліджено заяву [PERSON] , мешканця с. Борщі, який підтвердив факт смерті [PERSON] , зазначив, що тіло дитини забирав з моргу Котовської районної лікарні. У судовому засіданні досліджено фотографії надані заявницею із зображенням похоронної процесії [PERSON] , надгробного пам`ятника із написом «[PERSON] [INFO] Помним, скорбим» У судовому засіданні досліджені трудові книжки належні батькові [PERSON] - [PERSON] та свідку [PERSON] , відповідно до записів яких, вони станом на 1981 рік працювали в одній установі - Котовському СПТУ № 9. Пояснення заявника У судовому засіданні заявниця [PERSON] пояснила, що після народження дитині у віці 3 місяці зробили медичне щеплення, після цього фізичний стан дитини став погіршуватися. Заявниця разом із дитиною перебувала у лікарні в м. Котовськ, дитині було поставлено діагноз «кашлюк». [INFO] дитині стало погано, невдовзі її син помер у лікарні. Через відсутність головного лікаря на місця, в час коли тіло дитини забирали з моргу, лікарське свідоцтво про смерть не видали, повідомили, що відповідні документи перепадуть через місцевого фельдшера. Проте такі документи не передали. Окрім того, у зв`язку із моральною пригніченістю у заявниці не було змоги займатись оформленням документів. Показання свідків У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , [INFO] , який зазначив, що у 1981 році працював на одному підприємстві із батьком померлого [PERSON] - [PERSON] , в Котовському СПТУ № 9. Вказав, що спільно із [PERSON] забирав тіло дитини з моргу Котовської районної лікарні. Окрім того, зазначив, що був присутній на похоронній процесії малолітнього [PERSON] , впізнав себе на фотографіях, зроблених на похоронній процесії, які долучені заявницею [PERSON] до матеріалів заяви. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення: - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545. Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 13 постанови № 5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою (п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5). Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, вважає, що заявником належними та допустимими доказами доведено факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дібрівка Котовського району Одеської області, дата смерті [INFO] , місце смерті м. Котовськ Одеської області. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved