Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - позивач, ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 465184-КС-002 про надання кредиту від 12.06.2023 року, що становить 32260 грн.80 коп., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.06.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 465184-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 12.06.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 465184-КС-002 про надання кредиту, яку 12.06.2023 року відповідач прийняв на умовах, визначених офертою. Таким чином, 12.06.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 465184-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором, який направлено відповідачу на його мобільний номер телефону, зазначений останньою в анкеті, який відповідачем було введено/відправлено. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, перерахувавши на банківську картку позичальника грошові кошти в розмірі 10 000 грн. Зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 04.10.2024 року становить 32 260 грн. 80 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн. 00 коп.; суми прострочених платежів по процентах - 20 760 грн. 80 коп.; суми прострочених платежів за комісією - 1500 грн. 00 коп. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 30.10.2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про виправлення описки в позовній заяві. 23.12.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що не визнає факт укладення кредитного договору, вважає, що в матеріалах позовної заяви відсутні будь які докази укладення договору від 12.06.2023 № 465184-КС-002 між ним та позивачем та в матеріали справи не містять жодних доказів того, саме позивач будь-яким способом застосовував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора. 05.11.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначив, що 12.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 465184-KC-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 12.06.2023 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 465184-КС-002 про надання кредиту. 12.06.2023 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 465184-KС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-1610, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 12.06.2023 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 465184-KC-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». [PERSON] через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, ввійшов до особистого кабінету та з особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ITC) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку. Таким чином, позивач зазначає, що підписання договору за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Крім того, щодо перерахування Позивачем на рахунок Відповідача кредитних коштів в розмірі 10 000,00 грн. повідомляє, що до позовної заяви була додана довідка, сформована технологічним оператором платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн», який надає послуги Позивачу на підставі Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020. Номер картки для перерахування коштів за кредитним договором був вказаний відповідачем при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. На підтвердження вищезазначеного, до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи "анкета клієнта", відповідно до якого Позичальником був зазначений номер банківської картки № [NUMBER] для перерахування на нього коштів. Просив поновити позивачу строк для подання доказів у справі та долучити цю відповідь на відзив разом з усіма додатками до матеріалів справи. 12.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача до суду надійшли заперечення на клопотання про витребування додаткових доказів, щодо вимог заявлених в клопотанні відповідач заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити в задоволенні такого клопотання. 12.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про виключення документа з числа доказів, а саме, відповідач зазначає, що позивач направив до суду разом з відповіддю на відзив нові докази по справі, тому просив виключити дані документи з числа доказів по справі. Суд, розглянувши клопотання відповідача про виключення документа з числа доказів, вважає його таким, що підлягає задоволенню, оскільки, додані позивачем до відповіді на відзив нові докази по справі подано з пропуском процесуального строку, позивач не обґрунтував неможливість подання таких документів разом із позовною заявою, а тому документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд залишає без розгляду. Крім того, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.01.2025 року витребувано з АТ «Універсал Банк» (ЄДРПОУ: 21133352, місце знаходження: 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19) наступні письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме:- письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської карти № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) - письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для; -обслуговування банківської картки № [NUMBER] , інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] . 11.02.2025 року на адресу суду від Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 13.01.2025 року надійшла витребовувана інформація. Банк повідомив, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] та надано виписку по рахунку за період з 12.06.2023 року по 02.10.2023 року. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 12.06.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 465184-КС-002 про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», шляхом обміну електронними повідомленнями. Так, ТОВ «Бізнес Позика» 12.06.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 465184-КС-002 про надання кредиту. 12.06.2023 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 465184-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом надсилання позивачем одноразового ідентифікатору, який попередньо направлено відповідачу на його мобільний номер телефону, зазначений останнім в анкеті, а саме - [NUMBER] . У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, 12.06.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено Договір № 465184-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Договором та Правил надання грошових коштів у кредит. Умовами договору передбачено, що строк кредиту складає 16 тижнів, термін дії договору до 02.10.2023, стандартна процентна ставка за кредитом в день 1,50000000, фіксована, знижена процентна ставка за кредитом в день 1,16395000, фіксована, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 21 040 грн. 00 коп. Пунктом 3 Договору кредиту встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та 12.06.2023 року переказав відповідачу грошові кошти на загальну суму 10 000 грн. на платіжну карту [NUMBER] . Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, та, як вбачається з наданого представником позивача розрахунку, заборгованість відповідача, станом на 02.10.2024 року становить 32 260 грн. 80 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 20 760 грн. 80 коп.; суми прострочених платежів за комісією - 1 500 грн. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності доказів надання йому позивачем кредитних коштів і, як наслідок, виникнення кредитних зобов`язань. Так, вказані заперечення спростовані випискою з Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» по рахунку відповідача, з якої вбачається зарахування на рахунок відповідача суми в розмірі 10 000 грн. 12.06.2023 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що 12.06.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 465184-КС-002 та виникнення у відповідача кредитних зобов`язань. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У той же час, згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Як вбачається з матеріалів справи, нарахування відсотків за користування кредитом погоджено сторонами у Договорі № 465184-КС-002. Отже, проценти за договором позики (ст. 1048 ЦК України), зокрема за кредитним договором, потрібно розглядати як плату за користування коштами, оскільки кредитний договір є оплатним правочином. Що стосується стягнення комісії, то варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії у сумі 1500 грн. задоволенню не підлягає. Тобто, заборгованість яка підлягає стягненню з відповідача включає суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 20 760 грн. 80 коп. Враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № 465184-КС-002 від 12.06.2023 у розмірі 30 760 грн. 80 коп. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути також і понесені ними судові витрати у виді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial