Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до [PERSON] , Бобрицької сільської ради Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є.В. про визнання заповіту недійсним та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним. Свій позов мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 4,02 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах Чернишівської сільської ради. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 23.12.2008 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В., за яким вище вказану земельну ділянку заповідала позивачу [PERSON] .. Пізніше [PERSON] склала заповіт, посвідчений 23.05.2017 Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, який було зареєстровано в реєстрі за №10, згідно якого заповіла все своє майно відповідачу [PERSON] . Вважає вказаний заповіт недійсним (нікчемним), оскільки оспорюваний заповіт, який був складений та посвідчений секретарем Чернишівської сільської ради Канівського району Черкаської області 23.05.2017 не містить відомостей про місце і час його складання. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. На думку позивача, оспорюваний заповіт не містить відомостей про дату народження свідків, що є обов`язковою вимогою при посвідченні заповітів у присутності свідків. Крім цього, оспорюваний заповіт, не містить такої обов`язкової вимоги заповіту яка трактується як вільне волевиявлення особи заповідача, оскільки у змісті заповіту відсутній власноручний запис заповідача - [PERSON] про те, що заповіт записано з її слів, їй зачитано вголос в присутності свідків та підписано нею власноручно. Під час посвідчення заповіту 23 травня 2017 року секретарем Чернишівської сільської ради Канівського району Черкаської області, який було зареєстровано в реєстрі за №10, згідно якого заповідач [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] недотримано обов`язкових вимог щодо змісту заповіту, складеного ч.ч.5,6 ст. 1253 ЦК України, а також заповіт є нікчемним в силу прямої вказівки закону - ч.1 ст.1257 ЦК заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 №3306/5 «Про затвердження «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» (далі-Порядок 3306/5) затверджено форму посвідчувального напису на заповіті, посвідченому при свідках на бажання заповідача за формою 2 та формою 3, посвідчувальний напис на заповіті від імені особи, яка не може сама прочитати текст заповіту уголос. Посвідчувальний напис на оспорюваному заповіті, посвідченому секретарем Чернишівської сільської ради Канівського району Черкаської області 23 травня 2017 року не містить обов`язкових вимог, а саме: 1.Зі слів кого записано заповіт (відсутнє прізвище, ім`я, по батькові заповідача). 2.Відсутні відомості про причину з якої Заповідач не може особисто прочитати текст заповіту уголос; 3.Чи виконано в присутності особи, яка уповноважена посвідчувати заповіт, за його (її) дорученням, в присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним (нею) свідками із зазначенням їх прізвища, імена, по батькові. 4.Запис про те, що заповіт власноручно підписаний заповідачем (прізвище, ім`я, по батькові заповідача) та свідками у присутності особи, уповноваженої посвідчувати заповіти. 5.Особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до довідок №442 та №62/1 від 29.05.2018, виданих комунальним закладом «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» [PERSON] хворіла протягом останніх 5 (п`яти) років та станом здоров`я потребувала постійної сторонньої допомоги та нездатна була до самообслуговування. Діагноз хвороби: церебральний атеросклероз, стареча слабоумість, хронічна десциркуляторна енцефалопатія IIIII ступенів, вестибуло-атактичний цефалгічний синдром, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ-Ш ступенів. На думку позивача, внаслідок цих хвороб [PERSON] ніяк не могла розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними на час складання заповіту від 23 травня 2017 року, а тому складений останньою заповіт є недійсним, оскільки заповідач не мала вільного волевиявлення під час його укладення внаслідок своїх хвороб, а також не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У жовтні 2018 року позивач подав заяву до приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Стеблини Є.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, але отримав відмову, у зв`язку з тим, що є інший заповіт від 23.05.2017 складений на ім`я [PERSON] . За оспорюваним заповітом відповідачу було видано два Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які повинні бути визнані недійсними. Просить суд: визнати заповіт від 23 травня 2017 року, складений [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, недійсним; визнати недійсними Свідоцтво про право на спадщину за заповітом приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області - Стеблиною Є.В., яке зареєстроване в реєстрі № 1217 ННК № 169223 23 вересня 2018 року та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області - Стеблиною Є.В., яке зареєстроване в реєстрі № 1219 ННК № 169224 23 вересня 2018 року; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. У ході розгляду справ проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Г.С. від 15.11.2018 прийнято до розгляду справу, відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.12.2018, а також витребувано докази по справі. Ухвалою судді від 03.12.2018 витребувано докази по справі. 10.12.2018 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання позовні вимоги не визнала, вважає його необґрунтованим та безпідставним, а самого позивача неналежним позивачем по справі. При цьому виходила з того, що з тексту позовної заяви невідомо яке порушення було допущене секретарем Чернишівської сільської ради [PERSON] , яка [INFO] вчинила нотаріальну дію, а саме - посвідчення заповіту померлої [PERSON] , в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , не зазначено за яких підстав заповіт є нікчемним. За свого життя померла [PERSON] дійсно склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. 23.12.2008р., згідно якого заповіла [PERSON] земельну ділянку пощею 4.02 га. Після спливу певного часу, а саме 23.05.2017 [PERSON] склала заповіт, посвідчений 23.05.2017 секретарем Чернишівської сільської ради Сіранчук О.Ю., згідно якого заповіла все своє майно [PERSON] , яка її доглядала, та в будинку якої у с. Пішальники Канівського р-ну проживала останні 3 роки. Відповідач вважала, що посилання позивача на те, що у момент складання заповідачем заповіту [PERSON] не розуміла своїх дій та не могла керувати ними, нічим не підтверджується, а надана суду копія довідки № 1/62 від 29.05.2017 викликає сумніви у її достовірності, оскільки лікар [PERSON] на запитання відповідачки звідки взялася така довідка пояснив, що довідка була видана на прохання самого позивача, і саме на цю довідку позивач звертає увагу суду, як на один із доказів вчинення правочину заповідачкою, яка не розуміла своїх дій та не могла керувати ними під час вчинення правочину. У вересні 2017 року цим же складом лікарів було надано іншу довідку про стан здоров?я [PERSON] за N 4/172 від 01.09.2017, у якій вже відсутні посилання на старечу слабоумість, церебральний атеросклероз та інші хвороби. Вважала, що [PERSON] у даній справі є неналежним позивачем, оскільки не є спадкодавцем будь-якої черги та не відноситься до числа осіб права чи інтереси яких порушені, складенням заповідачкою заповіту (а.с.80-82 т.1). Ухвалою суду від 07.02.2019 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] 06.02.2019 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого остання позовні вимоги не визнала, вважає його необґрунтованим, таким, що не може бути задоволеним. Вказувала на те, що у заповідача мається рідна дочка [PERSON] , яка проживає в республіці Азербайджан, із якою відповідачка спілкувалася до останнього часу. Саме вона була визначена як першочерговий спадкоємець, але оскільки вона по законодавству є іноземкою, то спадкодавець і вирішила укласти заповіт та скласти заповіт на відповідачку, із якою останній час проживала, яка її доглядала і поховала за власні кошти. Стосовно твердження того, що заповідач [PERSON] на момент складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, вважала абсурдними та надуманими, такими, які не мають свого підґрунтя і є не чим іншим, як припущенням позивача. Позивач посилався на довідки медичного закладу, зокрема N442 та N62/1 від\~29.05.2017 видані КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради», звертала увагу на дату видачі цих довідок \~29.05.2017, в цей день [PERSON] не була в Каневі та не могла бути обстеженою ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради», тому ці довідки вважала підробленими та сфальсифікованими. В наданій позивачем копії довідки вона датована\~29.05.2017, містить N62/1 та підписи лікарів [PERSON] [PERSON] , [PERSON] . В той же час оригінал довідки з аналогічною інформацією про стан здоров?я [PERSON] містять підписи цих же лікарів, але N1/62 від 29.05.2017 має відмінність у змісті напису та власних підписах лікарів установи. Вважала, що оригінал довідки та її копія не є тотожними. Копія довідки N442 датована 29.05.2017, але невідомо з якою метою вона була видана і виконана на бланку дільничного дитячого лікаря-педіатра. Достовірність цих довідок викликає сумнів, тому що при зазначенні діагнозу у вищезгаданих довідках вказана стареча слабоумість, на що вказується у позовній заяві, як на один із доказів того, що при складенні заповіту спадкодавця не розуміла значення своїх дій. Разом з тим, звертала увагу на те, що вона (відповідач) оформляла офіційний догляд за свекрухою [PERSON] , у зв?язку з цим їй щорічно необхідно було отримувати довідку про стан здоров?я свекрухи для надання до районного Управління соціального захисту. Відповідна довідка N1/111 була отримана 22.07.2010, у остаточному діагнозі був відсутній запис про старечу слабоумість. Такий запис також відсутній у довідці N4/172 від 01.09 2017. Вважає позов [PERSON] безпідставним та просить відмовити в його задоволенні повністю (а.с.125-129, т. 1). 21.02.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що права позивача були порушені складенням оспорюваного заповіту, оскільки до цього мало місце складення померлою [PERSON] заповіту від 23.12.2008 на користь позивача (а.с.152-154 т.1). Ухвалами суду від 06.03.2019, 04.04.2019 витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 04.04.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 15.05.2019. 18.11.2019 ухвалою суду призначено по даній справі посмертну судово психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗ Черкаська обласна психіатрична лікарня", провадження у справі зупинено до одержання висновку експертів. Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 266 від 16.04.2020, у зв`язку із припиненням повноважень судді Русакова Г.С., та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 16.04.2020 було проведено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу про повторний авторозподіл від 16.04.2020, справу передано для подальшого розгляду судді [PERSON] . Після надходження висновку судово-психіатричного експерта, 01.06.2020 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Льон О.М. прийнято до провадження дану справу та поновлено провадження. Призначено справу до розгляду на 09.07.2020. Ухвалою суду від 09.07.2020 залучено до участі у справі правонаступника відповідача Чернишівської сільської ради - Бобрицьку сільську раду Черкаської області. Ухвалою суду від 28.10.2020 провадження у справі зупинено до розгляду та набрання законної сили судовим рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по цивільній справі №697/67/20 за позовом [PERSON] до Комунального закладу «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» про визнання висновку ЛКК Комунального закладу «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» незаконним та довідок недійсними (а.с.133-135 т.2). Ухвалою суду від 18.11.2021 провадження у справі поновлено, призначено судове засідання на 21.12.2021. Ухвалою суду від 29.06.2022 у задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено. (а.с. 53-56, т.3). Ухвалою суду від 10.08.2022 у задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено (а.с.84-87 т.3). Ухвалою суду від 25.10.2022 у задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи у зв`язку з новими обставинами відмовлено (а.с.157-160 т.3). Ухвалою суду від 08.11.2022 у задоволенні клопотання відповідача про відвід судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Льон О.М. від розгляду цивільної справи №697/2446/18 відмовлено (а.с.170-172, т. 3). 15.11.2022 ухвалою суду призначено по даній справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», провадження у справі зупинено до одержання висновку експертів (а.с.185-187, т.3). Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 31 від 10.04.2023, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, 10.04.2023 було проведено повторний автоматичний розподіл справи (а.с.198 т.3) Згідно протоколу про повторний авторозподіл від 10.04.2023, справу передано для подальшого розгляду судді Євтушенко Б.В. (а.с.199-200 т.3) Після надходження клопотання експерта, 01.05.2023 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Євтушенко Б.В. справу прийнято до провадження дану справу та поновлено провадження. Призначено справу до розгляду на 09.05.2023 (а.с.204-205 т.3). Ухвалою суду від 15.05.2023 клопотання експерта задоволено, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.217-218, т.3). 05.02.2024 на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 687 (а.с.241-249, т.3). Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області №181 від 22.10.2024, у зв`язку з відпусткою для догляду за дитиною судді [PERSON] , 22.10.2024 було проведено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу про повторний авторозподіл від 22.10.2024, справу передано для подальшого розгляду судді Деревенському І.І. (а.с.1256-257, т.3) Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. від 13.11.2024 справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.12.2024 (а.с. 258 т.3). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Хорошун О.В. Представник позивача адвокат Хорошун О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Посилаючись на те, що в ході розгляду даної справи було проведено дві судово-психіатричні експертизи згідно яких підтверджено психічний стан заповідача [PERSON] в момент складання нею заповіту 23.05.2017 та те що вона не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання оспорюваного заповіту, оскільки заповідач не мала вільного волевиявлення під час його укладення внаслідок своїх хвороб, а також не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, про що надала відповідну письмову промову у дебатах. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити у задоволені позову, зазначила, що довідки видані Канівським Центром первинної медико-санітарної допомоги від 29.05.2017, які були виготовлені лікарем [PERSON] є фіктивними. Крім того, в ході розгляду було з`ясовано, що [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебувала, не лікувалася, медична карточка відсутня. Стверджує, що в результаті змови позивача з лікарем [PERSON] , було виготовлено та видано позивачу три довідки №442, №1/62, № 62/1 про наявність ряду захворювань у тому числі і старечого слабоумства у [PERSON] , у результаті чого інформація з цих довідок стала основою висновків судових експертиз. Також стверджує, що представник позивача ввів суд в оману, оскільки позивач не перебував у родинних стосунках з [PERSON] та не здійснював догляд за останньою. Зазначає, що в основі даного позову знаходиться брехня, обман, виготовлення фіктивної медичної документації стосовно [PERSON] , про що надала відповідну письмову промову у дебатах. Представник відповідача Бобрицької сільської ради Черкаської області О. Штефан, у судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, згідно якої Бобрицька сільська рада не заперечує щодо задоволення позову, в разі встановлення судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які підтверджують викладені у позові обставини (а.с.17-18, т. 4). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є.В. у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.03.2018 повторно Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 02 (а.с.8, т. 1). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Чернишівської сільської ради, [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала в домоволодінні по [ADDRESS] із своїм сином [PERSON] до дня його смерті - [INFO] . Після смерті [PERSON] проживала в [ADDRESS] із своєю невісткою [PERSON] (а.с. 16, т.1) Відповідно до довідки N1/111, виданої [PERSON] , вбачається, що остання була обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 22.07.2016, з діагнозом «Хронічна атеросклеротична дисцикуляторна енцефалопатія II-III ст., виражений вестибуло-атактичний синдром. Деформуючий остеохондроз колінних та дрібних суглобів». За станом здоров?я потребує допомоги і стороннього догляду, нездатності до самообслуговування. Довідка видавалася терміном на 1 рік, (вих. №1/111 від 22.07.2016), підписана головою та членами ЛКК Ханько ЛС, [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с. 130). Згідно довідки N442, яка надавалася КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 29.05.2017, вбачається, що вказана довідка була видані [PERSON] , 1924 р.н., яка проживала в с. Черниші, Канівського р-ну, в тім, що вона дійсно хворіє на протязі 5-ти років та за станом здоров?я потребує постійноі сторонньої допомоги, та нездатна до самообслуговування. Вказано діагноз «Церебральний атеросклероз, стареча слабоумість. Хронічна атерослеротична та дисцикуляторна енцефалопатія, вестибуло-тактичний, цефалгічний синдром». Довідка була видана по місцю вимоги, підписана дільничним лікарем, лікарем загальної медицини [PERSON] (а.с. 11, т.1). Відповідно до довідки №1/62, яка була видана [PERSON] КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради», вбачається, що остання була обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 29.05.2017. Встановлено діагноз: «Церебральний атеросклероз, стареча слабоумість. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІП ст.. Вестибуло-атактичний, цефалгічний синдром. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ-В ст.». За станом здоров`я потребує стороннього догляду та нездатна до самообслуговування. Довідка видана для пред`явлення по місцю роботи, підписана головою ЛКК Ханько Л.С. та членами ЛКК Василегою НІ., [PERSON] (а.с. 132, т.1). Згідно довідки №62/1, вихідний №62/1 від 29.05.2017, виданої [PERSON] , вбачається, що вона була обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико- санітарної допомоги Канівської районної ради» 29.05.2017, встановлено діагноз «Церебральний атеросклероз, стареча слабоумість. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІП ст., вестибуло-атактичний, цефалгічний синдром. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ-В ст.», за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги та нездатності до самообслуговування терміном на 1 рік. Довідка підписана головою ЛКК Ханько Л.С., членами ЛКК [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12, т.1). Відповідно до довідки №1/62, виданої [PERSON] , вбачається, що вона обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 29.05.2017 з діагнозом «Церебральний атеросклероз, стареча слабоумість. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІП ст., вестибуло-атактичний, цефалгічний синдром. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ-В ст.», за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги та нездатності до самообслуговування терміном на 1 рік. Вихідний №1/62 від 29.05.2017р. Довідка підписана головою ЛКК Ханько Л.С., членами ЛКК [PERSON] , [PERSON] (а.с. 132, т.1). Згідно копії довідки №4/172, виданої [PERSON] , вбачається, шо остання була обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 01.09.2017 (вих.. №4/172 від 01.09.2017) з діагнозом «Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія з вираженим вестибуло-атактичним синдром. Деформуючий остеохондроз колінних суглобів III ст. Ішемічна хвороба серця Атеросклеротичний кардіосклероз СН-2». За станом здоров`я потребує сторонньої допомоги, стороннього догляду та нездатності до самообслуговування. Довідка видавалася терміном на 1 рік, була підписана головою ЛКК [PERSON] , членами ЛКК [PERSON] , [PERSON] (а.с. 94, т.1). З листа від 23.11.2018 за №4496/0103 направленого Канівською центральною районною лікарнею, вбачається, що [PERSON] померла на дому, у зв`язку з чим лікарське свідоцтво про смерть було видане Канівським центром ПМСД, інша юридична особа - головний лікар [PERSON] , у володінні даного закладу знаходиться амбулаторна карта [PERSON] . За даними обліку перебування хворих у стаціонарах, [PERSON] на стаціонарному лікуванні в Канівській ЦРЛ з 2013 по 2018 роки не перебувала (а.с. 73, т.1). Також на запит суду з КНП «Канівська ЦПМСД» надійшла відповідь за №1521/01-03 від 05.12.2018, до суду направлено додаток до амбулаторної медичної картки 3314, а також зазначено, що амбулаторна медична картка в КНП «Канівський ЦПМСД» - відсутня (а.с.79, т. 1). З інформації, яка надалася фельдшером с.Черниші та Піщальники Канівського р-ну, вбачається, що у фельдшерських пунктах в с. Черниші та Піщальники амбулаторної карти на ім`я [PERSON] , [INFO] , в наявності немає (а.с.171, т.1). Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена 21.03.2018 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. за №15/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі сформованим 21.03.2018 за № 51303247 (а.с.15, т.1) та копією спадкової справи № 15/2018 (а.с.26-72, т.1). За життя [PERSON] було складено два заповіти. Згідно заповіту, складеного 23.12.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 5584, посвідченого приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В., [PERSON] , [INFO] , попередньо ознайомлена з правовими наслідками недодержання при вчиненні вимог закону, усвідомлюючи природу даного правочину та значення своїх дій перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, не обмежена у встановленому порядку, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належне їй на праві особистої приватної власності майна, що складається з земельної ділянки, площею 4,02 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах Чернишівської сільської ради. Канівського району, Черкаської області господарства, заповіла [PERSON] , [INFO] . У зазначеному заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] , заповіт до підписання прочитаний вголос заповідечем [PERSON] і власноручно підписаний нею об 11-ій годині 00 хвилин у присутності нотаріуса (а.с.9, т.1). Крім того, 23.05.2017 [PERSON] було складено оскаржуваний заповіт. Відповідно заповіту, складеного 23.05.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 10, посвідченого секретарем Чернишівської сільської ради Канівського району Черкаської області Сіранчук О.Ю., [PERSON] , [INFO] , розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і психічного на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє рухоме і нерухоме майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, що вона за законом буде мати, заповіла [PERSON] , 1954 року народження. У зазначеному заповіті також вказано про те, що у зв`язку з тим, що [PERSON] не може сама прочитати текст заповіту заповіт посвідчений в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] . Заповіт підписаний власноручно [PERSON] та вголос прочитаний свідками та підписаний ними. Особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність їх перевірено (а.с.47, т. 1). Згідно матеріалів спадкової справи вбачається, що 21.03.2018 із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , до нотаріуса звернувся позивач [PERSON] (заява №51), який зазначив, що спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] він приймає (а.с.28, т. 1), крім того 22.08.2018 із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , до нотаріуса звернулася відповідач [PERSON] (заява №161), яка також зазначила, що спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] вона приймає (а.с.44, т. 1). Відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №257/02-31 від 16.10.2018 виданої приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В., у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу [PERSON] на земельну ділянку площею 4,0195 га., кадастровий номер 7122089200:01:001:0062, цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Канівський район, Чернишівська сільська рада, яка залишилася після смерті [INFO] [PERSON] відмовлено, у зв`язку з тим, що останній заповіт, посвідчений Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, 23.05.2017, за реєстровим №10, був складений на все рухоме і нерухоме майно, попередній заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В., 23.12.2008, за реєстровим № 5584, скасовується. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, нотаріусом 19.09.2018 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4.0195 га., кадастровий номер 7122089200:01:001:0062, цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Канівський район, Чернишівська сільська рада, згідно волі спадкодавця на ім`я відповідача [PERSON] (а.с.13-14, т. 1). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі №1217, виданого 19.09.2018, вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, яка складається, з земельної ділянки площею 1.1900 га., кадастровий номер 7122089200:01:001:0403, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Черкаська область, Канівський район, Чернишівська сільська рада, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №299128, виданого Канівською районною державною адміністрацією, 22.09.2010 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011078600075, 15.10.2010. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-02031722018, виданого Канівською районною державною адміністрацією Черкаської області, 13.09.2018, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1051, не зареєстровані. Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Експлікація земельних угідь: сіножаті - 1,1900 га. (а.с.92, т.1). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі №1219, виданого 19.09.2018, вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, яка складається, з земельної ділянки площею 4.0195 га., кадастровий номер 7122089200:01:001:0062, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Черкаська область, Канівський район, Чернишівська сільська рада, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №168375, виданого Канівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №8, 27.09.2004. Реєстрація права власності [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 17.09.2015 Канівським міськрайонним управління юстиції, право власності зареєстровано за № 11276519, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 731007871220. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 0002031672018, виданого Канівською районною державною адміністрацією Черкаської області, 13.09.2018, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1051, не зареєстровані. Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Експлікація земельних угідь: рілля - 4,0195 га.(а.с.90, т.1). Згідно заяви відповідача про злочин по факту шахрайства та підробки медично довідки, вбачається, що з липня\~2016\~року після смерті чоловіка вона доглядала свою 93-річну свекруху [PERSON] та отримувала соціальну допомогу до догляду. 07.07.2017 їй повідомили, що вона має поновити довідку, у зв`язку з чим звернулася до дільничого терапевта [PERSON] , який заявив, що зазначена довідка за № 1/62 по протоколу №69 була отримана 29.05.2017 [PERSON] , який пред`явив оригінал заповіту на себе від заповідача [PERSON] .. Діагнози, які вказані у зазначеній довідці, не відповідають дійсності, зроблені без огляду лікарів і консультації спеціалістів, а саме психіатра. Довідка була отримана депутатом селищної ради Табачним В.М., яка потрібна йому для здійснення шахрайських дій, а саме визнання заповіту від 23.05.2017, посвідченого секретарем Чернишівської сільської ради в присутності двох свідків, нікчемним. Просила перевірити факти шахрайства та підробки медичної довідки, якими отримувач [PERSON] та лікарі комісії ЛКК [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] намагалися зробити за поставленим діагнозом «стареча слабоумість» абсолютно неспроможність особи у момент вчинення правочину 23.05.2017 розуміти значення своїх дій. В діях комісії вбачала ознаки злочину, передбаченого ст.366 КК України - як службове підроблення (а.с. 158, т.1). З листа від 03.08.2017 за вих.№20-Т-773кц направленого ГУНП в Черкаській області Табачній Л.О., вбачається, що за відомостями вказаними у зверненні відповідача Канівським ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області проводилася перевірка відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». В ході перевірки слідчим відділом Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП ознак кримінального правопорушення не виявлено і підстав внесення іформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається, оскільки порушені у зверненні питання не відносяться до компетенції органів Національної поліції, їх вирішення можливе лише в судовому порядку, так як мають місце цивільно-правові відносини. Також проінформували відповідачку, що вона має право на ознайомлення з матеріалами перевірки за зверненням, звернувшись до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, та в разі незгоди з результатами проведеної перевірки та прийнятими рішенням, оскаржити його в порядку передбаченому ст.ст. 303-308 КПК України (а.с.159, т. 1). Предметом позову в даній справі є недійсність заповіту, складеного [PERSON] 23.05.2017, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Згідно із частиною другою\~статті 1257 ЦК України\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За правилами\~статті 1223 ЦК України,\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі\~статтею 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, відповідно\~статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Частиною 2 цієї статті визначено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207\~цього Кодексу цього\~Кодексу. С \~ \~ \~ \~удом встановлено, що заповіт складений 23.05.2017 підписаний [PERSON] , а також враховуючи те, що [PERSON] не могла сама прочитати текст заповіту, згідно ст. 1253 ЦК України, він був посвідчений в присутності двох свідків та підписаний ними. Відповідно до вимог частини першої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою-п`ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі\~шостій ЦК\~немає відповідного правила. Згідно зі\~статтею 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього кодексу. Стаття 1257 ЦК України\~передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3\~статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. У постанові Верховного Суду від 14.05.2018 в справі №756/14304/15-ц (провадження №61-11896св18) зроблено висновок щодо застосування частини другої\~статті 1257 ЦК України\~та зазначено, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених\~ЦК України». Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у\~статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті\~за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Наявність вільного волевиявлення може бути піддана сумніву через припущення відсутності у заповідача здатності повноцінного усвідомлювання значення своїх дій та керування ними, через наявність органічного ураження головного мозку, тобто через наявність таких психічних розладів здоров`я, які абсолютно унеможливлюють здатність керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення. Правила\~статті 225 ЦК України\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). За змістом положень статей\~102,\~103 ЦПК України\~для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (стаття 105 ЦПК України). Тобто, для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 368/953/19. Пунктом 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7\~визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. У постанові від 30 серпня 2023 року в справі №317/1029/20 (провадження №61-11588св22) Верховний Суд зазначив, що «за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої\~статті 225 ЦК України\~може бути абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. У вказаній справі, за клопотанням представника позивача було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1. чи страждала за життя померла [INFO] [PERSON] на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання? 2. чи усвідомлювала за життя померла, [INFO] [PERSON] значення своїх дій та чи могла керувати ними під час укладання заповіту 23.05.2017 на ім`я [PERSON] , посвідченого Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі №10. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №139 від 17.03.2020, експертна комісія прийшла до висновку, що на час укладення заповіту \~23.05.2017 у [PERSON] виявлялися прояви органічного психічного розладу: амнестичної форми судинної деменції (недоумства) - через що на вказаний період часу вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. До такого висновку експертна комісія прийшла, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, надавши професійну оцінку отриманій інформації. При цьому, у висновку також зазначено про те, що згідно вкладишу до амбулаторної карти №3314\~17072016 відмічалися скарги скарги підекспертної на загальну слабкість, головний біль, головокрутіння, втрату пам?яті. Покази свідка [PERSON] про те, що за 2 роки до смерті у підекспертної було, шо вона йшла із дому і син шукав її. Ще її (підекспертну) переймала її (свідка) мати. З\~2016\~по\~2018\~роки бачила [PERSON] , коли були вибори, за неї голосував її син, «... розказувала, що якісь хлопці покрали у неї піджаки». Згідно пояснень [PERSON] , підекспертна бувало, що блукала по селу, не знала як дійти до своєї хати, одного разу зустріла її на іншому кінці села і вивела її на дорогу, де вона вже знала куди йти, «.. заблужувалася і блукала по селу». Згідно пояснень [PERSON] , було що [PERSON] йшла по дорозі від своєї хати, нічого не казала, нічого не пояснювала і він відволив її додому. Згідно пояснень свідка [PERSON] , люди із села (а село у них маленьке) приводили її додому, бо вона блукала, запитували у неї чи знає де вона, а вона казала, що не знає. Згідно показів свідка [PERSON] , коли вона працювала продавцем у магазині, то син підекспертної намагався проходити без черги, бо не міг залишити матір саму дома. Був випадок, коли «побачила як вийшла баба [PERSON] ( [PERSON] ). Знаючи, що дядя [PERSON] шукає її, завернула і сказала, що треба вертатися по дорозі додому. Вона не розуміла куди йде. Казала, що вона (Видай) її няня і веде її додому». Повідомляла, що син підекспертної «на 5 хвилин не міг вийти на город», що цього було досить, щоб підекспертна втекла з дому, що вона була «потеряною», у неадекватному стані. Згідно пояснень свідка [PERSON] , коли син закривав підекспертну у хаті, вона вибивала двері, кричала, щоб пустили. Покази листоноші [PERSON] про те, що син показував підекспертній, де розписуватися за пенсію, що вона плуталася у купюрах. Наведені покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] клінічно достовірно вказують на хворобливі порушення регуляції поведінки підекспертної, про виражені зміни її психіки, які досягали рівня деменції (недоумства) з грубими розладами пам?яті, проявами амнестичної дезорієнтації, з маячними ідеями обкрадання (говорила, що якісь хлопці покрали у неї піджаки), називала продавщицю магазину своєю няню, яка веде її додому, про грубі розлади її адаптаційних можливостей і соціального функціонування. Експертна комісія критично відноситься до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , що сама підекспертна була ініціатором посвідчення заповіту, що вона обговорювала з дочкою питання відносно заповіту на землю, що це була «старенька, слабенька жінка, завжди охайна, усміхнена, привітна». У наведених показах [PERSON] та [PERSON] відмічені характерні для судинних хворих елементи зовнішньої збереженості впорядкованої поведінки у звичних домашніх умовях, що маскувало прояви психічних розладів. Також судово-психіатрична експерта комісія критично відноситься до довідок лікарняно-консультивної комісії Канівського центру первинної медико-санітарної допомоги, які надавалися 22.07.2016 до складання заповіту та 29.05.2017 і 01.09.2017 після його складання. У зв?язку з тим, що вказані у довідках діагнози, в тому числі «стареча слабоумість», були встановлені без обстеження підекспертної лікарями ЛКК та лікаря загальної практики сімейної медицини, та без опису її психічного стану, окрім скарг на головний біль, головокрутіння, втрату пам?яті, які відмічені у вкладиші до амбулаторної карти N3314 від 22.07.2016 до складання оспорюваного заповіту. Тому, судово-психіатрична експертна комісія не використовувала вказані довідки ЛКК для аргументації діагностичних даних і експертних висновків (а.с.76-82, т. 2). У зв`язку з незгодою з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у цивільному провадженні, відповідачем було заявлено клопотання про призначеня потворної посмертної судово-психіатричної\~\~експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1. На\~\~ які\~\~ загальні\~\~ захворювання\~\~ страждала [PERSON] , яка померла [INFO] в момент складання заповіту 23.05.2017? 2. Чи вплинули можливі у [PERSON] , яка померла [INFO] загальні захворювання на можливість здійснення нею активних цілеспрямованих дій на момент складання заповіту 23.05.2017, чи могла [PERSON] [INFO] підписувати документи, чути та розуміти прочитаний вголос текст? 3. Чи страждала [PERSON] на будь-який психічний розлад в момент складання заповіту 23.05.2017? 4.Чи могло вплинути погіршення зору у [PERSON] з урахуванням\~\~віку на її здатність орієнтуватися в\~\~просторі на місцевості? 5. Чи знаходилася [PERSON] в стані абсолютної неспроможності розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення правочину, тобто під час складення та посвідчення заповіту 23.05.2017? Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №687 від 03.07.2023, експертна комісія надала наступні відповіді на питання постановлені в ухвалі суду від 15.11.2022, а саме: Відповіді на питання №1, 2, 4 знаходиться поза межами компетенції судово психіатричного експерта; Відповідь на питання №3: у період часу, до якого відноситься складання заповіту 23.05.2017 [PERSON] виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 0.9 за МКХ-10); Відповідь на питання №5: у період часу, до якого відноситься складання заповіту 23.05.2017, [PERSON] за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, у висновку також зазначено про те, що згідно наданої медичної документації підекспертна тривалий час перебувала під спостереженням сімейного лікаря з приводу атеросклеротичного ураження судин головного мозку 15.07.2016\~оглядалась лікарем на дому, при цьому надавала скарги на загальну слабкість, головні болі, запаморочення, втрату пам?яті; з діагнозом: «Хронічна атеросклеротична дисциркуляторна енцефалопатя другого-третього ступеню, виражений вестибуло-атактичний синдром, деформуючий остеоартроз колінних і дрібних суглобів» вона направлялася на лікарсько-консультаційну комісію, якою, відповідно до наданого протоколу ЛКК №76, оглядалась 22.07.2016 та їй встановлювався діагноз: «Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія другого-третього ступеню, виражений вестибуло-атактичний, цефалгічний синдроми, деформуючий остеоартроз колінних і дрібних суглобів», було видано довідку терміном на один рік, що за станом здоров?я вона потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування. Повторно оглядалась лікарем на дому 31.08.2017\~та їй встановлювався діагноз: «Хронічна атеросклеротична дисциркуляторна енцефалопатія другого-третього ступеню, виражений вестибуло-атактичний синдром. Деформуючий остеоартроз колінних та дрібних суглобів. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Серцева недостатність, друга стадія». Відповідно до протоколу засідань ЛКК №121 від 01.09.2017\~встановлювався вищезазначений діагноз та видавалась довідка, що вона за станом здоров?я потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування. Клінічна картина дисциркуляторної енцефалопатії другого-третього ступеню визначається наявністю когнітивних, мнестичних, дискоординаційних поорушень. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] узгоджуються із зазначеними вище даними медичної документації та клінічно достовірно вказують на хворобливі регуляції поведінки підекспертної з грубими розладами пам?яті, проявами амнестичної дезорієнтації, втратою здатності до самообслуговування та соціального функціонування. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про відсутність у підекспертної розладів психічної діяльності не узгоджуються з даними медичної документації, наданої для проведеекспертизи. Таким чином, згідно даних медичної документації, з урахуванням клініко-експертних уявлень діяльності (грубі мнестичні розлади, дезорієнтування, безпорадність, які супроводжувалися неврологічними порушеннями у вигляді вестибуло-атактичного синдрому), зокрема, дані про те, що вищенаведені порушення мають хронічний та постійний характер, дозволяють зробити висновок, що у період часу, до якого відноситься підписання нею заповіту 23.05.2017, [PERSON] виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 0.9 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.242-249, т.3). Крім того, суд звертає увагу на те, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта чи судом, що доручив проведення експертизи; висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, у висновку має також бути зазначено опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом. За вказаних обставин, оцінюючи висновки посмертних судово-психіатричної експертиз, суд вважає такий доказ допустимим, належно обґрунтованим та аргументованим, що узгоджується з іншими наявними у справі доказами, а тому береться судом до уваги. Результати експертизи містять чіткий, конкретний та категоричний висновок щодо психологічного стану заповідача на час складання заповіту, відповідно до якого в момент посвідчення заповіту [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, за результатами посмертних судово-психіатричних експертиз зроблено категоричний висновок про неспроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент складання нею заповіту, що є достатньою підставою для визнання складеного заповіту недійсним з урахуванням приписів ч.1\~ст. 225 ЦК України. За таких обставин, суд повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши та проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин цієї справи, встановив, що за своїм психічним станом [PERSON] , яка померла [INFO] , під час укладення 23.05.2017 заповіту, який був посвідчений Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за № 10, виявляла ознаки органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 0.9 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним є належно обґрунтованими. Щодо позовної вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1301 ЦК Українисвідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27», відповідно до статті 1301\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У зв`язку з тим, що заповіт, складений 23.05.2017 [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області підлягає визнанню недійсним тому свідоцтва про право на спадщину за заповітом підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Таким чином [PERSON] не мала права на спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 №916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Щодо тверджень відповідача, що позивач не є членом родини, а тому не може бути спадкоємцем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Щодо тверджень відповідача, що експертний висновок від 17.03.2020 №139 виконаний на підставі медичних довідок та вкладишу до медичної картки померлої, які рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.07.2021 визнано такими, що оформлені та видані з порушенням, суд звертає увагу на таке. Дані твердження відповідача, суд оцінює критично, оскільки довідки, які рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.07.2021, залишено без змін постаново Черкаського апеляційного суду від 20.10.2021 - визнано такими, що видані з порушенням їх оформлення, а також були критично оцінені судовими експертами в експертному висновку від 17.03.2020. Вкладиш до амбулаторної картки №3314, який було досліджено експертами при проведенні судово-психіатричної експертизи не був предметом оскарження цивільної справи №697/67/20 за позовом [PERSON] до Комунального закладу «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» про визнання висновку ЛКК Комунального закладу «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» незаконним та довідок недійсними, що перебувала на розгляді у Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області. Оскільки, в судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала та визнала, що вищевказаний вкладиш до амбулаторної картки померлої [PERSON] було виготовлено на її особисте прохання в медичному закладі. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 1473, 20 грн., що підтверджується\~платіжними інструкціями № 31 від 13.11.2018 на суму 704, 80 грн. та дублікатом платіжної інструкції № 0.0.1260240789.1 від 06.02.2019 (а.с.1, 142, т.1). Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1473,20 грн.. 21.03.2025 в судовому засіданні представником позивача адвокатом Хорошун О.В. було заявлено клопотання про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, представнику позивача адвокату Хорошун О.В. необхідно подати докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved