Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

11\~грудня 2024\~року позивач\~ [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Луцької міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовує тим, що вона являється бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьком якого є її син відповідач у справі [PERSON] . Матір [PERSON] [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо дитини відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2024. За рішенням суду малолітню дитину передано Органу опіки та піклування Луцької міської ради для подальшого влаштування до сімейних форм виховання. На даний час малолітній [PERSON] перебуває у Волинському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Позивач вказує, що вона як бабуся приймає активну участь в житті дитини. Батько [PERSON] дитиною не цікавиться, не спілкувється з ним, не приймає жодної участі у його житті та вихованні. На підставі\~наведеного,\~позивач просить\~позбавити [PERSON] \~ батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Від позивача надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Виконавчий комітет\~Луцької міської\~ради як\~орган опіки\~та піклування подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до\~\~п.1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2024 року матір дитини [PERSON] ухвалено позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що позивач [PERSON] являється бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області від 12.03.2025 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1ст.17\~Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час не бере участі у вихованні сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує його необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з сином, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі ст.ст. 164, 166, 196 СК України,

Outcome: approved