Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У грудні\~2024\~до Малиновського\~районного суду\~міста Одеси\~через підсистему\~«Електронний суд»\~надійшла позовна\~заява Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ "СУПЕРІУМ"\~до [PERSON] ,\~у якій\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~на свою\~користь заборгованість за кредитними договорами № 96169201000 від 10.02.2020 року та № 96764138000 від 14.09.2020 року у загальному розмірі 88861 грн. 97 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~422 грн. 40 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 10.02.2020 року між АТ «УРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 96169201000, сума кредиту за договором становить 49960 грн., строк кредитування 24 місяці з дати встановлення ліміту кредитування (з можливістю подальшої пролонгації). В подальшому, як зазначено позивачем, 14.09.2020 року між АТ «УРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №96764138000, сума кредиту за договором становить 49358 грн. 55 коп. За доводами позивача, відповідно до п. 1.1. договору, підписуючи договір, позичальник погодився з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі - Правила), які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» № 105, 09.06.2017 р. (із усіма змінами і доповненнями): - умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення; - умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Як зазначено позивачем, 27.10.2021 року та 30.08.2021 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» було укладено договори факторингу №223 та №219, відповідно до яких АТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Суперіум» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами. Позивач підсумував, що внаслідок неналежного виконання умов вказаних договорів у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість у загальному розмірі 88861 грн. 97 коп., яка складається за першим договором № 96169201000 у розмірі 54856 грн.10 коп., з яких заборгованість за основним договором 43068 грн. 52 коп., заборгованість за відсотками 11787 грн. 58 коп., за другим договором №96764138000 у розмірі 37005 грн. 87 коп., яка відповідачем не погашена. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 19.12.2024 року у справі №521/20143/24 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СУПЕРІУМ" залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. 30.12.2024 року на адресу суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 19.12.2024 року. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 02.01.2025 року у справі №521/20143/24 було відкрито провадження, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін. 12.02.2025 року від [PERSON] до суду надійшов відзив (вх. 8982), в якому відповідач заперечує проти позовних вимог позивача та зазначає, що позивачем не доведено та не надано суду підтвердження наявності заборгованості та його розмір, позивач не надав первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в довідці є правильними. Окрім цього, за доводами відповідача, ним ставляться під сумнів обставини укладення кредитних договорів та договорів факторингу, які мають на переконання відповідача суттєві виправлення. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, за вимогами доданого до позовної заяви клопотання представник позивача просив суд розглядати справу без його участі. Розглянувши заяву представника позивача про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення та вирішив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Малиновського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. 10.02.2020 року між АТ «УРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 96169201000, сума кредиту за договором становить 49960 грн., строк кредитування 24 місяці з дати встановлення ліміту кредитування (з можливістю подальшої пролонгації). 14.09.2020 року між АТ «УРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №96764138000, сума кредиту за договором становить 49358 грн. 55 коп. Відповідно до п. 1.1. договорів, сторони погодили між собою, що підписуючи їх, позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі - Правила), які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» № 105, 09.06.2017 р. (із усіма змінами і доповненнями): - умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; - умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Відповідно до п. 2.1. Договору, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. 27.10.2021 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» було укладено Договір факторингу № 223, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Суперіум» права грошової вимоги до Боржника за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №223 від 27.10.2021 року ТОВ «ФК «Суперіум» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у в розмірі 54856 грн.10 коп., з яких заборгованість за основним договором 43068 грн. 52 коп., заборгованість за відсотками 11787 грн. 58 коп. 30.08.2021 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» було укладено Договір факторингу № 219, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Суперіум» права грошової вимоги до Боржника за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №219 від 30.08.2021 року ТОВ «ФК «Суперіум» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 37005 грн. 87 коп. З платіжних доручень від 27.10.2021 року №21 та від 30.08.2021 року №558 вбачається, що позивач, як фактор сплатив на користь Банку кошти на виконання умов договорів факторингу у розмірі 6000531 грн. 94 коп. та 605011 грн. 88 коп. відповідно. 07.10.2024 року та 14.10.2024 року ТОВ «ФК «Суперіум» на адресу [PERSON] було направлено досудові вимоги, в яких повідомлено, проте, що АТ «Укрсиббанк» на підставі договорів факторингу відступило право вимоги на користь ТОВ «ФК «Суперіум», а останній набув право вимоги до Позичальника та стало новим кредитором за вищевказаними договорами. Як зазначено\~у вказаних\~досудових вимогах,\~позичальник не виконав свої зобов`язання перед Банком, з огляду на що, останній має перерахувати на рахунок фактора заборгованість за кредитними договорами на вказані позивачем реквізити. Окрім наведеного, у матеріалах справи наявні: довідка ТОВ «ФК «Суперіум» від 10.12.2024 року №10/12/24-8/1 про заборгованість [PERSON] за договором №96169201000 від 02.10.2020 року, відповідно до якої заборгованість за основним боргом складає 43068 грн. 52 коп., за відсотками 11787 грн. 58 коп., загальна сума заборгованості 54856 грн. 10 коп.; довідка ТОВ «ФК «Суперіум» від 10.12.2024 року №10/12/24-8/2 про заборгованість [PERSON] за договором №96764138000 від 09.14.2020 року, відповідно до якої заборгованість за основним боргом складає 37005 грн. 87 коп., загальна сума заборгованості 35505 грн. 87 коп. Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно спірних правовідносин, наявних між сторонами, зокрема виписок по рахунку, обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем або первісним кредитодавцем, довідок про перерахування коштів на банківські рахунки відповідача, матеріали справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача заборгованості за кредитними договорами у нарахованому позивачем розмірі. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог. Частиною 1 ст.\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.\~11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~ст. 16 ЦК України. Статтями\~10,\~81\~ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, згідно п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно положень ст. 1077 ЦК України, За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як вбачається\~з матеріалів\~справи, ТОВ «ФК «Суперіум», звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитними договорами, посилається на те, що відповідач умови договорів перед кредитодавцем належним чином не виконував, внаслідок чого, відповідно до Реєстру боржників від 27.10.2021 року до Договору факторингу №223 від 27.10.2021 року ТОВ «ФК\~«Суперіум» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 54856 грн.10 коп., з яких заборгованість за основним договором 43068 грн. 52 коп., заборгованість за відсотками 11787 грн. 58 коп. та Реєстру боржників від 30.08.2021 року до Договору факторингу №219 від 30.08.2021 року ТОВ «ФК\~«Суперіум» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 37005 грн. 87 коп. Водночас, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, надані позивачем, суд зазначає, що доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого\~ст. 12 ЦПК України. Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами кредиту наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. При цьому, обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказані факти. Суд зазначає, що у правовій позиції Верховного Суду у справі №278/2177/15-ц від 17.12. 2021 року суд касаційної інстанції вказав, що заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним, договором. У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц також зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У справі, що наразі розглядається судом, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано лише копії укладених з відповідачем договорів споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, а також копії договорів факторингу, реєстри боржників та довідки заборгованості, які містять відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, загального розміру відсотків, нарахованих позивачем за користування кредитними коштами. Проте, в силу вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» такі довідки заборгованості не є документами первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім документом позивача про встановлені ним суми, які на його переконання мають бути стягнуті, відтак свідчать лише про волевиявлення та дії однієї сторони (стягувача). Аналогічний висновок щодо оцінки односторонніх документів банку наявний у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 та Верховного Суду України від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15). Тобто,\~у даному\~випадку,\~наявність роздрукованих\~довідок заборгованості\~за кредитними\~договорами є\~неналежним та\~недостатнім доказом\~для задоволення\~позовних вимог\~позивача наряду\~з відсутністю\~у матеріалах\~цивільної справи\~інших первинних\~бухгалтерських документів\~(довідок\~кредитора про\~перерахування на\~банківські рахунки\~позичальника кредитних\~коштів,\~виписок по\~рахункам позичальника\~тощо),\~оскільки самі\~довідки про\~наявність заборгованості\~позичальника перед\~кредитодавцем,\~є односторонніми\~внутрішніми документами\~позивача та\~не містять\~відомостей,\~що дозволили\~б суду\~перевірити,\~чи видавалися\~кредитні кошти\~взагалі,\~чи здійснювалася\~відповідачем будь-яка\~оплата заборгованості,\~як та\~за який\~період нараховувалися\~відсотки позивачем\~за користування\~відповідачем кредитними\~коштами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"\~та\~п. 2.1.1 Постанови Національного банку України "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України" від 30 грудня 1998 року №566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75\~встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Як зазначено вище, позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог, надано лише копії укладених з відповідачем договорів споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, а також копії договорів факторингу, реєстри боржників та довідки заборгованості, які містять лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту. Відтак, доводи відповідача, зазначені ним у відзиві на позовну заяву знаходять своє підтвердження щодо відсутності первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили фактичне виконання кредитних договорів первинним кредитодавцем у вигляді надання відповідачу кредитних коштів, використання цих коштів позичальником, відсутність або наявність обставин виконання останнім кредитних зобов`язань. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами не тільки факт отримання відповідачем кредитних коштів у відповідних розмірах, а і розрахунки заборгованості, яка наявна у відповідача перед позивачем. Таким чином,\~зважаючи на\~те,\~що доведеність\~наявної суми\~заборгованості за\~договорами про\~надання споживчого\~кредиту,\~є обов`язком\~позивача,\~суд виснує,\~що він\~не довів\~належними та\~допустимими доказами\~її розміру,\~з огляду\~на що\~у задоволенні\~позовних вимог Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ "СУПЕРІУМ"\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, сплачену суму судового збору слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed