Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просила: 1) визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки «Nissan» моделі «МАХІМА» 2005 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип: легковий седан, повна маса: 2097 кг, об`єм двигуна: 3498 куб.см В, реєстраційний № [NUMBER] , набуте за договором купівлі- продажу, укладеним 11.08.2022 року за адресою: 02140, м. Київ, вул. Софії Русової, буд. З, між нею, як покупцем, та [PERSON] , як продавцем; 2) зняти арешт з легкового автомобіля марки „NISSAN" моделі „MAXIMA" 2005 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип: легковий седан, повна маса: 2097 кг, об`єм двигуна: 3498 куб.см В, реєстраційний № [NUMBER] , накладений постановами „Про арешт майна боржника" у таких виконавчих провадженнях (ВП): - ВП № 62220438, відкрите 02.06.2020 року, що перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича про стягнення з боржника [PERSON] коштів на користь стягувача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»; - ВП № 63843935, відкрите 24.12.2020 року, що перебуває у провадженні державного виконавця Ігнатьєвої Ольги Іванівни Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення з боржника [PERSON] штрафу у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху на користь стягувача: Департаменту патрульної поліції; - ВП № 69918213, відкрите 22.09.2022 року, що перебуває у провадженні державного виконавця Борисенко Любові Петрівни Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення з боржника [PERSON] штрафу у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху на користь стягувача: Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції; - ВП № 65415595, відкрите 03.06.2021 року, що перебуває у провадженні державного виконавця Ігнатьєвої Ольги Іванівни Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення з боржника [PERSON] коштів на користь держави на користь стягувача: Головного управління державної податкової служби у Херсонській області; - ВП № 39717991, відкрите 12.09.2013 року, що перебуває у провадженні державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення з боржника [PERSON] коштів на користь стягувача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС». В обґрунтування позову вказала, що у серпні 2022 року прийняла рішення про придбання для себе легкового автомобіля, з метою чого здійснювала пошук прийнятних пропозицій, переглядаючи оголошення в мережі Інтернет. Серед прийнятних для неї пропозицій була й пропозиція [PERSON] про продаж легкового автомобіля марки „NISSAN" моделі „MAXIMA" 2005 року випуску сірого кольору за ціною продажу 2700,00 доларів США, що було дешевше ніж у інших продавців. В подальшому, оглянувши автомобіль вона погодилася на придбання автомобіля за ціною продажу 2700 доларів США, при цьому [PERSON] її повідомив про те, що зазначена ціна продажу спірного автомобіля встановлена ним з тих підстав, що намір укладати договір купівлі-продажу автомобіля він не бажає, та фактично передає їй автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію після передання нею грошових коштів у розмірі 2700 доларів США. 11.08.2022 року біля будинку [ADDRESS] , в присутності громадян [PERSON] та [PERSON] , між нею та [PERSON] було укладено та виконано договір купівлі-продажу спірного автомобіля за ціною продажу 2700,00 доларів США, на виконання якого нею було передано [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті а саме у розмірі 2700,00 доларів США, а [PERSON] було передано їй спірний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію спірного автомобіля, а також власноруч написану письмову розписку про отримання грошових коштів, після чого фактично передав їй спірний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію спірного автомобіля, тобто право власності на спірний автомобіль, на документальне підтвердження укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, істотних умов укладеного договору, з одночасним виконанням сторонами договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Після придбання спірного автомобіля вона протягом десяти днів користувалась ним, а також надавала його у користування своєму знайомому [PERSON] 21.08.2022 року у місті Борисполі, керуючи з її дозволу спірним автомобілем, [PERSON] був зупиненим поліцейськими патрульної поліції, які перевірили свідоцтво про реєстрацію спірного автомобіля, після чого повідомили [PERSON] , що на спірний автомобіль накладено арешт органом державної виконавчої служби, після чого поліцейськими патрульної поліції було затримано спірний автомобіль та доставлено на евакуаторі на спеціальний майданчик у с. Проліски Київської області та передано на зберігання. Після того як 21.08.2022 року [PERSON] повідомив її про те, що він був зупиненим поліцейськими патрульної поліції, вона невідкладно зателефонувала [PERSON] та повідомила про зазначені вище події, на що він повідомив про те, що дійсно, відносно нього, як боржника, станом на цей час відкрито декілька виконавчих проваджень, з огляду на що на все належне майно Відповідача, в тому числі й на спірний автомобіль, вірогідно накладено арешт постановою державного чи приватного виконавця у зазначених вище виконавчих провадженнях, яких є декілька. Ознайомившись із відповідною інформацією про [PERSON] , на інтернет-ресурсах Міністерства юстиції України: „Автоматизована система виконавчого провадження та „Єдиний реєстр боржників Міністерства юстиції України нею було встановлено, що відносно [PERSON] , як боржника, органами державної виконавчої служби та приватним виконавцем відкрито 5 (п`ять) виконавчих проваджень. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12.04.2024 року через Електронний суд представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову та провести розгляд справи у відсутність представника. Вказала, що зі змісту позовної заяви та доданих документів вбачається, що [PERSON] передав 11.08.2022 року позивачці спірнее майно та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, передав лише право користування та володіння спірним майном, адже сторонами не вчинено жодних дій та не складено жодних документів, направлених на отримання позивачкою можливості в подальшому здійснювати розпорядження таким майном на власний розсуд, в тому числі відчужувати. Договір купівлі-продажу спірного майна було укладено між сторонами у простій письмовій формі шляхом складання відповідної розписки, без дотримання порядку укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а відтак такий договір є неукладеним та за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. Більш того, як вказано в позовній заві та підтверджено доданими до неї документами, станом на 11.08.2022 року (дата укладення за твердженнями позивачки договору купівлі-продажу) [PERSON] був обмежений у здійсненні свого права власності щодо спірного майна шляхом накладення арешту, а тому не мав права його відчужувати. Разом з тим, як зазначає позивачка у своєму позові, в межах виконавчих проваджень, розпочатих у 2013, 2020, 2021 роках, уповноваженими особами у визначеному порядку було накладено арешти на спірне майно, які станом на 11.08.2022 скасовані не були. Таким чином, враховуючи наявність на дату передання транспортного засобу позивачці на спірному майні арештів, накладених виконавцями у певних виконавчих провадженнях, позивачка не є добросовісним набувачем в розумінні наведених положень чинного законодавства, а отже й не могла набути право власності на таке майно. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.06.2024 року замінено третю особу відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на належних: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); витребувано докази, підготовче засідання відкладено. 28.06.2024 року Корабельним відділом державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та 18.07.2024 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на виконання ухвали суду від 05.06.2024 року надано листи. 14.08.2024 року та 26.08.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. на виконання ухвали суду від 05.06.2024 року надано копію постанови про арешт майна боржника від 05.06.2020 р. винесену у виконавчому провадженні №62220438. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не прибули, в матеріалах справи наявні заяви представника позивачки, представника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про розгляд справи у відсутність. Представник Департаменту патрульної поліції просила проводити розгляд справи у відсутність, про що зазначила у відзиві на позов. Інші сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини не явки суд не повідомляли. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 02.07.2005 року видано на право власності транспортним засобом NISSAN" моделі „MAXIMA" 2005 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип: легковий седан, повна маса: 2097 кг, об`єм двигуна: 3498 куб.см В, реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] . 11 серпня 2022 року [PERSON] складено розписку про те, що він передав авто та право власності громадянці [PERSON] та отримав кошти в розмірі 2700 доларів. Вказана розписка не містить відомостей щодо місця її укладення та ідентифікуючих ознак авто, яке було передано (марка, дата випуску, тощо). З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 21.08.2022 року складеного поліцейським взводу 2 роти 2 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП поліцейським поліції Жук О., вбачається, що здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу NISSAN MAXIMA [NUMBER] для доставлення на зберігання на спеціальний майданчик за адресою: Київська область, с. Проліски, вул. Броварська, 4. Огляд та затримання транспортного засобу здійснено на підставі ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження". Зазначено відповідальну особу або яка керувала транспортним засобом Кохно Н.В. Листом №47157 від 27.06.2024 р. Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), повідомив суд, що за відомостями АСВП при проведені виконавчих дій по виконавчому провадженню №69918213 (постанова серії БАБ №533432 видана 17.07.2022 року УПП в Дніпропетровській області про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 340 грн) державними виконавцями постанова про арешт майна [PERSON] не виносилася. З листа Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.07.2024 р. №35931 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №39717991 з примусового виконання виконавчого листа №666/1388/13-ц виданого 28.05.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» боргу у розмірі 10363,14 грн. 12.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] . Відповідно до моніторингу АСВП у межах ВП №65415595, №63833935 державними виконавцями постанови про арешт майна боржника не виносились. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні від 12.09.2013 року ВП №39717991 при примусовому виконанні виконавчого листа №666/1388/13-ц виданого 28.05.2013 року Дніпровським районним судом м. Херсона про стягнення боргу з [PERSON] у сумі 10363,14 грн. на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 10363,14 грн.; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 05.06.2020 року ВП №62220438 при примусовому виконанні виконавчого листа №666/5956/13-ц виданого 14.01.2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона про стягнення достроково з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість у розмірі 314729,64 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2515633,98 грн. за кредитним договором №804/6/09/2008/840к/3142 від 16.09.2008 р., накладено арешт на транспортні засоби NISSAN, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] та DAIHATSU, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2767821,58 грн. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частинами першою, третьою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правове регулювання відносин, пов`язаних із купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), та Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів. Відповідно до\~частин першої-четвертої\~статті 34\~Закону України\~«Про дорожній\~рух» у\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин,\~державна реєстрація\~транспортного засобу\~полягає у\~здійсненні комплексу\~заходів,\~пов`язаних\~із перевіркою\~документів,\~які є\~підставою для\~здійснення реєстрації,\~а також\~відсутності будь-яких\~обтяжень,\~у тому\~числі за\~даними Державного\~реєстру обтяжень\~рухомого майна,\~звіркою і,\~за необхідності,\~дослідженням ідентифікаційних\~номерів складових\~частин та\~оглядом транспортного\~засобу,\~оформленням і\~видачею реєстраційних\~документів та\~номерних знаків.\~Державній реєстрації\~та обліку\~підлягають призначені\~для експлуатації\~на вулично-дорожній\~мережі загального\~користування транспортні\~засоби усіх\~типів:\~автомобілі,\~автобуси,\~мотоцикли всіх\~типів,\~марок і\~моделей,\~самохідні машини,\~причепи та\~напівпричепи до\~них,\~мотоколяски,\~інші прирівняні\~до них\~транспортні засоби\~та мопеди,\~що використовуються\~на автомобільних\~дорогах державного\~значення.\~Державна реєстрація\~та облік\~автомобілів,\~автобусів,\~мотоциклів та\~мопедів усіх\~типів,\~марок і\~моделей,\~самохідних машин,\~причепів та\~напівпричепів до\~них,\~мотоколясок,\~інших прирівняних\~до них\~транспортних засобів\~здійснюються територіальними\~органами Міністерства\~внутрішніх справ\~України. У разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб. Згідно з частинами четвертою, шостою статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Абзацами четвертим, шостим пункту 12 Порядку № 1200 передбачено, що оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України. Абзацом першим пункту 8 Порядку № 1388 встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Також пунктом 8 Порядку № 1388 визначено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів і є підставою для їх реєстрації за новим власником. Такими документами є, зокрема, оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ України та центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах Міністерства внутрішніх справ України транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідно до абзацу першого пункту 33 Поряду № 1388 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.. Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Верховний Суд у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 662/397/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 761/18330/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 380/11122/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 607/14107/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 301/1434/18, від 23 вересня 2020 року у справі № 161/16800/15-ц виклав такі правові висновки. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нормами матеріального законодавства передбачена можливість визнавати у судовому порядку нікчемні договори дійсними, зокрема на підставі частини другої статті 220 ЦК України. За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17 викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц зазначено про те, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що розписка надана [PERSON] про передачу авто та права власності [PERSON] та отримання ним коштів в розмірі 2700 доларів США не є договором купівлі-продажу або взагалі будь-яким договором, який би підтверджував відчуження та набуття права власності на спірний транспортний засіб, оскільки взагалі не містить жодних умов, притаманних договору. Законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Тому сторони мали можливість здійснити перереєстрацію спірного автомобіля з використанням інших, передбачених Порядком № 1388, способів реєстрації, зокрема шляхом особистої явки до органу реєстрації транспортних засобів. При цьому суд не може підміняти орган, уповноважений здійснювати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб і перебирати на себе повноваження, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. Оскільки суд може визнати дійсною лише угоду, яка за законом підлягала нотаріальному посвідченню, і сторони не дотрималися умов укладення договору, щодо його державної реєстрації в територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України згідно з Порядком № 1388, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання за позивачкою права власності на спірний автомобіль, оскільки його не було знято з обліку в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України та він зареєстрований за [PERSON] , продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), що не було виконано сторонами. З матеріалів справи встановлено, що арешт на спірний автомобіль був накладений постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні від 12.09.2013 року ВП №39717991 (стягувач ПрАТ «СК «АХА Страхування») та постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 05.06.2020 року ВП №62220438 (стягувач ПАТ «КБ «Надра» ). Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Вимоги позивачки про зняття арешту з майна задоволенню не підлягають, оскільки вказана вимога є похідною від визнання права власності на спірний транспортний засіб та судом не встановлено набуття позивачкою права на транспортний засіб або її володіння на підставі закону чи договору або іншій законній підставі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові судові витрати відносяться на рахунок позивачки. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 26.03.2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed