Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за: - кредитним договором №2001125231201\~від 11.09.2018у розмірі 22 413,58 грн, - кредитним договором №1001933605501\~від 29.07.2021у розмірі 39 372,81 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитні договори, відповідно до умов яких відповідач отримала грошові кошти, які у строк не повернула. У зв`язку з ухиленням останньої від взятих на себе зобов`язань її загальна заборгованість склала 61 783,39 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. 07.01.2025 [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала. Посилалась на безпідставне збільшення банком кредитного ліміту та відсутність первинних документів, які можуть бути доказами отримання кредитних коштів. 20.01.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якому посилаються на необґрунтованість заперечень відповідача. Сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.09.2018 [PERSON] звернулася до ПУМБ з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала заяву №2001125231201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої підтвердила, що приймає Публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті, так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі, через дистанційні канали обслуговування. З заяви також вбачається, що банком було відкрито на ім`я відповідача поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт в сумі 1000грн, з реальною процентною ставкою 57,83 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 1249,57 грн. Цього ж дня відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви. Отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується випискою/особовим рахунком, згідно якого [PERSON] активно користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення кредитної заборгованості. Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів. До заяви №2001125231201 банк додав Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, пунктом 2.2.5 Розділу І якої передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору він ознайомився з повним його текстом (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма його умовами. За пунктами 5.1.4, 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати банку сплачені ним кошти, зокрема заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені договором. За невиконання, неналежне виконання своїх обов`язків сторони несуть відповідальність, передбачену умовами договору та чинним законодавством України (п.6.1 Розділу І публічної пропозиції). Станом на 09.09.2024 заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором №2001125231201 становить 22 413,58 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 13 698,12 грн, заборгованість за процентами 8715,46 грн. 28.07.2021 [PERSON] звернулася до ПУМБ з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала заяву №1001933605501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої підтвердила, що приймає Публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті, так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі, через дистанційні канали обслуговування. З заяви також вбачається, що банк надав відповідачу кредит на загальні споживчі цілі в сумі 30 949,25 грн, з процентною ставкою 0,01% річних, строком на 48 місяці, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99%. Цього ж дня відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви. Відповідно до платіжної інструкції від 29.07.2021 на кредитний рахунок [PERSON] перераховано 30 949,25 грн кредитних коштів за договором №1001933605501 від 28.07.2021. Отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується випискою/особовим рахунком. Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів. До заяви №1001933605501 банк додав Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, пунктом 2.2.5 Розділу І якої передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору він ознайомився з повним його текстом (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма його умовами. За пунктами 5.1.4, 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати банку сплачені ним кошти, зокрема заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені договором. За невиконання, неналежне виконання своїх обов`язків сторони несуть відповідальність, передбачену умовами договору та чинним законодавством Українип (п.6.1 Розділу І публічної пропозиції). Станом на 09.09.2024 заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором №1001933605501 становить 39 372,81 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 27 791,35 грн, заборгованість за процентами 7,15 грн та заборгованість за комісією 11 574,31 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) від 09.09.2024 рекомендованим листом про погашення заборгованості по кредитним договорам. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківські виписки з карткових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. За змістом ч.2\~ст.1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Підписанням заяв відповідач беззастережно підтвердила, що прийняла Публічну Пропозицію ПУМБ, розміщену на його офіційному сайті. Матеріали справи містять підписані відповідачем заяви про приєднання, які недійсними не визнавалась, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку\~ст.1051 ЦК України\~не оскаржувались. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). З огляду на наведене, суд вважає, що між [PERSON] та банком правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. Перед укладенням договорів відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування в банку, з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, порядком погашення по кредиту (графіком) вона була ознайомлена, погодилася з ними та прийняла їх. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона, підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Оскільки сторони у цій справі досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитних договорів ЦК України та уклали ці договори, у яких передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надала суду докази, які б спростовували факт надання кредитів в розмірі, визначеному кредитними договорами. Правильність наданих позивачем суду розрахунків заборгованості в частині стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів відповідачем також не спростована. Також доказів про добровільне виконання зобов`язань відповідачем суду не надано. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. За відсутності доказів погашення відповідачем заборгованості, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів за договорами. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] має перед позивачем заборгованість за комісією в розмірі 11 574,31 грн за договором №1001933605501. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 5 умов заяви №1001933605501 від 28.07.2021 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами, передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99%. Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10.06.2017 набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ст.12). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст.215 ЦК). З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ст.ст.11,12 Закону України «Про споживче кредитування». Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes), він не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. В пункті 5 умов заяви №1001933605501 від 28.07.2021 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачем, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». За вищенаведених обставин, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту 4 кредитного договору, укладеного сторонами у цій справі, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними. А відтак, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за договором №1001933605501, задоволенню не підлягає. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною ексапертною комісією серфї 12 ААГ № 077744,\~ [PERSON] встановлена друга група інвалідності\~загального захворювання з 06.01.2023 року. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, про що вказано у постанові ВСУ від 01.03.2017 року по справі№ 6-152цс17 та абз. 2 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Таким чином, обов`язок відповідача щодо відшкодування позивачу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2422,4 грн., в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» переходить до держави і має бути здійснений у встановленому законом порядку. Статтею 7 ЗУ «Про судовий збір» врегульовані питання повернення судового збору. За змістом даної статті закону передбачено, що, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (тотожне за змістом правило передбачено і ч. 1 ст. 142 ЦПК). Процедурні аспекти порядку повернення суми сплаченого судового збору врегульовані наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів». З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 2422,4 грн задоволенню не підлягають, а компенсуються за рахунок держави в повному обсязі.

Outcome: partial