Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, в розмірі 126800 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що на примусовому виконанні Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), перебуває виконавче провадження № 61131020, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] щомісячно, в розмірі 1/3 частини його доходу. Вказаний виконавчий лист було направлено за місцем його роботи, де й проводилось стягнення. Проте, з 03.03.2022 [PERSON] став на захист України, долучився до лав ЗСУ за мобілізацією та проходив службу у в/ч [NUMBER] , в зв`язку з чим, не мав можливості повідомити державного виконавця про місце служби. З цього часу, державний виконавець почав нараховувати йому заборгованість по аліментах, розмір якої складає 208184,61 грн. В рамках зазначеного вище виконавчого провадження, державний виконавець винесла постанови про арешт коштів боржника, звернення стягнення на заробітну плату, а 02.05.2024 виніс постанову про накладення штрафу, в сумі 40116,77 грн. 26.08.2024 начальником відділу ДВС було проведено перевірку і винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою було визнано дії головного державного виконавця такими, що вчинені з порушенням вимог ст.9, ч.4 ст.27,ч.1 ст.45, ч.8 ст.48, ч.9, 11 та 12 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження за № 61131020; скасовано розпорядження №61131020 від 26.06.2024, про направлення виконавчого збору; зобов`язано головного державного виконавця вжити заходів щодо повернення коштів виконавчого збору, перерахованого на підставі розпорядження № 61131020 від 26.06.2024; зобов`язано головного державного виконавця провести дії в ВП № 61131020 в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, рішенням Миколаївського окружного суду від 02.09.2024, було визнано протиправними дії державного виконавця Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Катерини Габун у ВП 61131020 щодо стягнення з [PERSON] виконавчого збору, у розмірі 20058,36 грн. та зобов`язано Перший відділ ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підготувати та направити подання щодо повернення з Державного бюджету України виконавчого збору у сумі 20058,36 грн., як помилково або надміру стягнутого. До того ж, ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.10.2024, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) Габун Катерини Сергіївни від 02.05.2024 року, винесену при примусовому виконанні судового наказу № 2-н/484/428/18, виконавче провадження № 61131020, про накладення на боржника [PERSON] штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості, а саме 40116 грн. 77 коп. Разом з тим, рішення судів державним виконавцем Габун К.С. не виконані, більш того, 14.10.2024 державний виконавець, попри перевірку начальника відділу ДВС, без винесення постанови про стягнення виконавчого збору та без сплати основної заборгованості, повторно стягнула з [PERSON] виконавчий збір та штраф. Після звернення [PERSON] до державного виконавця за розрахунком заборгованості по аліментах, державний виконавець повідомила, що цей штраф був зарахований в основну суму заборгованості, а тепер нібито вона вправі стягувати його знову і постанову скасовувати не буде. Крім того, 24.06.2024 з банківського рахунку [PERSON] було списано 70105,79 грн., з яких 40116,77 грн. було направлено на рахунок стягувача як штраф, 20058,36 грн. було зараховано як виконавчий збір і 9930,66 грн. було зараховано в рахунок погашення заборгованості по аліментам. В той же час, державний виконавець жодним чином не повідомила військову частину [NUMBER] про те, що вона списала ці грошові кошти, не направила нової Постанови про звернення стягнення на заробітну плату з новим розміром заборгованості, внаслідок чого у військовій частині [NUMBER] рахується заборгованість по аліментам у розмірі 90358,16 грн. Отже, під час примусового виконання вказаного рішення державний виконавець Габун К.С. допустила бездіяльність, яка призвела до того, що банківські рахунки [PERSON] були арештовані весь цей час, і він не мав взагалі засобів до існування, і наразі у зв`язку з вчиненням постійних протиправних дій державним виконавцем, йому приходиться займати кошти на професійну правничу допомогу і постійно доводи протиправність рішень та дій державного виконавця в суді, у зв`язку з чим йому заподіяна моральна шкода. Позивач та його представник стверджували, що саме протиправні рішення, дії та бездіяльність відділу ДВС перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з отриманням позивачем моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, від безпідставного позбавлення грошового забезпечення з 12.08.2023 по 16.01.2024, що призвело до постійних переживань, розпачу, емоційної напруги, психологічного дискомфорту, необхідності вжиття додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму життя та тривалого відновлення свого права на отримання коштів. Розмір заподіяної моральної шкоди, позивач оцінює у 126800 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць. В судовому засіданні представник позивача адвокат Васильченко Г.І. повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Начальник Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Крецу Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених у відзиві, при цьому зокрема наголосив, що позивачем та його представником не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю відділу ДВС з заподіяною позивачу моральною шкодою і доказів цьому не надано, а письмові пояснення побратимів позивача не можуть бути належними доказами цього, в зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні позову. Від представника третьої особи Державної казначейської служби України Калашникова С. до суду надійшли письмові пояснення у яких зокрема представник зазначив, що позивачем не надано медичних документів, які б підтверджували наявність моральних страждань, до того ж, вважав, що невиконання державною виконавчою службою рішення суду не є підставою для висновку про наявність причинного зв`язку та завданою шкодою і має бути доведено позивачем належними доказами, а наявність рішення Миколаївського окружного суду від 02.09.2024, не може слугувати безумовною умовою стягнення моральної шкоди. Розгляд справи просив провести за відсутності представника Казначейства. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, заяви по суті представників сторін, письмові пояснення представника третьої особи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що на підставі судового наказу, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 09.08.2019, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з 13.09.2018р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Габун К.С. від 04.02.2020, було відкрите виконавче провадження № 61131020 (а.с.40). Вказану постанову було направлено виконавцем за місцем його роботи [PERSON] , де з його заробітної плати відраховували аліменти та направляли стягувачу. Проте, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф [PERSON] став на захист нашої Батьківщини, а саме з 03.03.2022 він доєднався до лав ЗСУ та почав проходити військову службу за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується його військовим квитком серії [NUMBER] від 24.05.2022 (а.с.23,24). З того періоду у Скаржника не було можливості повідомити виконавця про проходження ним військової служби і виконавець почав нараховувати йому заборгованість по аліментам. Постановами від 03.04.2024 та 12.08.2023, державним виконавцем було звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] та направлено до військової частини [NUMBER] для виконання (а.с.41,42). 02.05.2024 державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу, в сумі 40116,77 грн.(а.с.43). 26.08.2024 начальником відділу ДВС було проведено перевірку, за результатами якої винесено постанову, якою було визнано дії головного державного виконавця Габун К.С. такими, що вчинені з порушенням вимог ст.9, ч.4 ст.27,ч.1 ст.45, ч.8 ст.48, ч.9, 11 та 12 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження за № 61131020; скасовано розпорядження №61131020 від 26.06.2024, про направлення виконавчого збору; зобов`язано головного державного виконавця вжити заходів щодо повернення коштів виконавчого збору, перерахованого на підставі розпорядження № 61131020 від 26.06.2024; зобов`язано головного державного виконавця провести дії в ВП № 61131020 в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.37,38). Рішенням Миколаївського окружного суду від 02.09.2024 було визнано протиправними дії державного виконавця Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Катерини Габун у ВП 61131020 щодо стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 20058,36 грн. та зобов`язано Перший відділ ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підготувати та направити подання щодо повернення з Державного бюджету України виконавчого збору у сумі 20058,36 грн, як помилково або надміру стягнутого та констатовано передчасність стягнення державним виконавцем виконавчого збору з [PERSON] (а.с.57-59). Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.10.2024 було визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) Габун Катерини Сергіївни від 02.05.2024 року, винесену при примусовому виконанні судового наказу № 2-н/484/428/18, виконавче провадження № 61131020, про накладення на боржника [PERSON] штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості, а саме 40116 грн. 77 коп., аргументуючи її неправомірність (а.с.53-56). Разом з тим, рішення судів державним виконавцем Габун К.С. не виконані. Відповідно до положень\~статті 129-1 Конституції України, обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону\~та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Статтею 23\~ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. Рішенням Миколаївського окружного суду від 02.09.2024, ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.10.2024 та постановою начальника Першого відділу ДВС від 26.08.2024, неодноразово визнавалась протиправною бездіяльність державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Габун К. та протиправність прийнятих нею рішень при проведенні виконавчих дій у ВП № 61131020, а тому [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, на підставі п.2 ч.1 ст.23 ЦК України. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, які зазнав позивач, у зв`язку з арештом його рахунків та безпідставним позбавленням грошового забезпечення з 12.08.2023 по 16.01.2024, значний період тривалості цих страждань, інші обставини, які мають істотне значення, та, зважаючи при цьому на вимоги розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] , у розмірі 50000 грн. Такий розмір моральної шкоди, на думку суду, відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеню вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ч.10 ст.\~141\~ЦПК України, беручи до уваги, що позов подано через підсистему «Електронний суд», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог, тобто в розмірі 25,36% від суми сплаченого судового збору. Оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу суду на час постановлення рішення невідомий, то таке питання відповідно до ч.8 ст.141 ЦПУ України підлягає вирішенню після ухвалення судом рішення протягом п`яти днів, після подачі позивачем доказів на підтвердження понесених витрат.

Outcome: partial