Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

31.10.2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшли вищевказані матеріали позовної заяви, у яких позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами №С02.196.72174 від 13.10.2016 року та №С-607-007557-19-980 від 10.06.2019 року у розмірі 128 667,77 грн; судовий збір у розмірі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн Позов обґрунтовано тим, що 13.10.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С02.196.72174 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти на підставі якого встановлюється максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн та встановлюється доступний кредит у розмірі 28 900,00 грн, проте відповідач свої зобов`язання по виконанню умов договору не виконала щодо повернення грошових коштів. В подальшому 10.06.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №С-607-007557-19-980 згідно умов якого, банк відкрив позичальнику кредитну лінію та обслуговування кредитної карти де встановив кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн та надав позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн, а відповідач зобов?язалася повернути надані кредитні кошти. Однак відповідач своїх зобов?язань по виконанню вказаного кредитного договору не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Після чого, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право вимоги за кредитними Договорами та угодами №C02.196.72174 від 13.10.2016 року, № C-607-007557-19-980 від 10.06.2019 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Внаслідок чого у позивача виникло право звернутися до суду із вимогою про стягнення боргу з відповідача. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 135). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 10.12.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що позивачем на підтвердження розміру заборгованості по кредитному договору №С02.196.72174 від 13.10.2016 року надано лише виписку по рахунку про рух коштів, що є неналежним доказом наявності у відповідача заборгованості, внаслідок чого позивач не надав до суду розрахунку заборгованості на підтвердження своїх вимог. Окрім цього надані позивачем до суду довідки-розрахунки заборгованості не можуть бути належними та допустимими доказами, які б достовірно підтверджували наявність дійсної заборгованості відповідача за кредитним договором та відповідно не містять всіх достатніх даних, які б суд мав можливість перевірити. При цьому виписка по рахунку від 19.12.2023 року також не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки у ній міститься певні недостовірності щодо цифрового значення, що не відповідає номеру поточного рахунку, який було відкрито на ім?я відповідача, а також зазначені у ній номери карт не доводять те, що вони були видані на ім?я відповідача. Також відповідач не погоджується із розміром розрахунку по кредитному договорі №С-607-007557-19-980 від 10.06.2019 року. Відповідач вважає, що оскільки сторони за договором №C02.196.72174 від 13 жовтня 2016 року уклали третейське застереження, то вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором №C02.196.72174 від 13 жовтня 2016 року підлягає розгляду виключно Третейським судом при Асоціації українських банків. Щодо розміру заявленої суми професійної правової допомоги, то відповідач із ним також не погоджується, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким що не є співрозмірним зі складністю справи (а.с. 138-150). 10.12.2024 року відповідачем подано до суду клопотання про залишення без розгляду вимог в частині за кредитним договором №C02.196.72174 від 13 жовтня 2016 року, вважає, що в цій частині позов має розглядатися тритейським судом (а.с. 152-155). 27.01.2025 року у від представника позивача надійшли пояснення на відзив, вважає, що позовні вимоги є цілком обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на те, що зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача підтверджується випискою з його рахунку, отже, з моменту зарахування кредитних коштів визначеному кредитним договором розмірі на поточний рахунок клієнта банк вважається таким, що виконав свої зобов?язання за кредитним договором. Надані банком виписки за картковим рахунком позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснювало видачу кредитних коштів, так і не здійснювало нарахування заборгованості за кредитним договором, як відповідно до вище зазначеного Договору факторингу до останнього перейшло тільки право вимоги за уже сформованим боргом по кредитному договору. В розумінні положень п. 13 та 19 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України строк позовної давності продовжується на період дії карантину та на період дії воєнного стану, перебіг такого строку зупиняється, а тому строк позовної давності по даній справі не є пропущеним. Підтвердження переказу коштів є копія договору та виписки по рахунку, надана інформація відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджує факт отримання відповідачем суми коштів (а.с. 157-163). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.06.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду №C02.196.72174 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки, відповідно до умов якого, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня операції за яким можуть здійснюватися за дебето-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MacterCard World терміном на 2 роки з моменту її випуску (а.с. 6-10). Також договором встановлені наступні умови, а саме: п. 3.1. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн.; п. 3.2. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладання Угоди, становить 28 900,00 грн. Враховуючи, що зобов?язання Банку щодо встановлення ліміту Кредитної лінії є для нього відкличними та без ризиковими, визначення суми Кредитної ліні, що може бути доступна Клієнту, протягом строну дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється Банном в межах встановленого угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень; п. 3.3. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48.0000% річних; п.3.4. розмір обов?язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами Банку. Дата оплати обов?язкового мінімального платежу за Кредитною лінією, за попередній Розрахунковий період - до останнього Операційного дня Платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього Розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов?язковий щомісячний платіж, Банк щомісячно інформуватиме Клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер Клієнта, вказаний ним в Заяві на приєднання; п. 4. Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування Кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та Договором здійснюватимуться згідно умов Договору, Типового графіку та Розрахунку сукупної вартості кредиту, а також Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою www.ideabank.ua. Підписанням Угоди Клієнт підтверджує, що ознайомлений з Тиловим графіком і розрахунком сукупної вартості Кредиту. 10.06.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С-607-007557-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карткию, відповідно до умов якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операцій за якими можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що використовувались в рамках угоди та договору (а.с. 12-15). Згідно п. 2. Договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн (п.п. 2.1.); ліміт кредитної лінії, доступнйи клієнту на момент укладення угоди, становить 7 000,00 грн (п.п.2.2.); згідно п.2.3., за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 24% річних. Згідно п. 4 Договору та Закону України «Про споживче кредитування» реальна процента ставка становить 127,6%. Відповідач відповдіно до умов угоди, зобов?ялася повернути кредитні кошти разом із платежами (відповідно до тарифів Банку, які розміщені на сайті банку за адресою: www.ideabank.ua, про що йдеться у п. 4 Угоди клієнт ознайомлений з умовами угоди, ДКБО, тарифами банку та іншими умовами обслуговування, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку www.ideabank.ua, та які йому роз?ясненні та зрозумілі та з якими він цілком згідний. Згідно виписки рахунку з 13.10.2016 року по 19.12.2023 рік, вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами по договору №C02.196.72174 від 13.10.2016 року та перший транш кредиту видано 13.10.2016 року (а.с. 16-58). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості станом на 19.12.2023 року по кредитному договору №C02.196.72174 від 13.10.2016 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 108 084,39 грн, яка складається із: заборгованість за основним боргом - 37 028,16 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 71 056,23 грн (а.с. 59). Також згідно виписки по рахунку з 10.06.2019 року по 19.12.2023 рік, відбулося перше надання траншу згідно додаткової угоди №С-607-007557-19-980 від 10.06.2019 рік до кредитного договору №С-607-007557-19-980 від 10.06.2019 р. у розмірі 2 000,00 грн (а.с. 60-78). Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 19.12.2023 року по кредитному договору №С-607-007557-19-980 від 10.06.2019 р. загальна сума заборгованості у відповідача у розмірі - 20 583,38 грн, яка складається із: заборгованість за основним боргом 6 957,91 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13 625,47 грн (а.с. 79). 29.07.2024 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до [PERSON] із досудовими вимогами вих.№ 7916048/2024 та вих.№7912016/2024 про дострокове повернення кредиту на суми 198 084,39 грн та 20 583,38 грн (а.с. 80-85). 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023 року, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТМА ФАКТОРИНГ», який приймає права вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ Оптіма Факторинг» отримав право вимоги до [PERSON] по кредитному договору №C02.196.72174 від 13.10.2016 року у розмірі 108 084,39 грн та по кредитному договорі №С-607-007557-19-980 від 10.06.2019 р. у розмірі 20 583,38 грн. (а.с. 97-102). 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу №22/12-2023 згідно умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором № С02.196.72174 від 13.10.2016 року, № C-607-007557-19-980 від 10.06.2019 року. Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розподження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за кредитними Договорами та угодами №C02.196.72174 від 13.10.2016 року, №C-607-007557-19-980 від 10.06.2019 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , що підтверджується також реєстрами боржників (а.с. 110-115). Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеним договором, боржником за якими є відповідач. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Відповідач у порушення умов вказаних кредитних договорів, допустила порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів, про розмір на порядок нарахування яких він був обізнаний, що підтверджується умовами та пунктами вказаних договорів, а також підписами відповідача. Що стосується вимоги відповідача про передачу справи до третейського суду по кредитному договорі №C02.196.72174 від 13 жовтня 2016 року, слід зазначити наступне. Згідно п. 9. Угоди, Всі вимоги, які виникають при виконанні даної Угоди або у зв?язку з нею, або випливають з неї та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, є невід?ємною частиною даної третейської угоди. Умови Угоди, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Угоди. Клієнт підписанням цієї Угоди засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Частиною першою статті 5 Закону України Про третейські суди юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Приписами статті 2 Закону визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Статтею 12 Закону встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Проте у матеріалах справи відсутня третейська угода, укладена між сторонами кредитного договору №C02.196.72174 від 13 жовтня 2016 року. Відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Внаслідок чого, вказана вимога відповідача не підлягає до задоволення. У свою чергу відповідач належним чином не спростувала обставини невиконання умов вказаних кредитних договорів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна заборгованості у розмірі 128 667,77 грн. Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: договором про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 року; додаткова угода №1/1 до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 року, де визначено додаткову фіксовану винагороду у розмірі 7 000,00 грн за проведення консультації; акт №1 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 року, датований 01.07.2024 р.; акт №1 прийому-передачі правової допомоги від 05.09.2024 року; платіжна інструкція від 05.09.2024 року на суму 182 000,00 грн. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial