Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. 28 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області з позовною заявою, сформованою в системі "Електронний суд", до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором від 29.11.2023 року № 2283971123 у розмірі 91500,00 грн. , у тому числі -заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 10000,00 грн. заборгованість за відсотками - 81500,00 грн , а також стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Позивач зазначає, що кредитні кошти були надані позичальнику шляхом перерахунку на його банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. та/або 1.5. цього Договору, його додатків. Договором встановлена Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" - 1,99 % на день (726,35 % річних); Процентна ставка Позаакційна (базова) - в день 2,99% на день (1091,35% річних) фіксована. Строк повернення кредитних коштів 30 днів. Позичальник надав відповідачу вказану суму шляхом її зарахування на картковий рахунок позичальника. Однак, відповідач умови договору не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість у вказаній сумі. Розрахунок процентів зроблений за Позаакційною (базовою) ставкою з першого дня дії договору і припинений моментом заявлення позову, тобто на 21.10.2024 р. 2. Аргументи позивача. У своїй позовній заяві ТОВ "Іннова Фінанс" вказує, що 29.11.2023 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 2283971123, за умовами якого клієнту надані кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. шляхом перерахування їх на його банківський рахунок (банківську картку) В обгрунтування виникнення права вимоги до відповідача ТОВ "Іннова Фінанс" посилається на те, що Кредитний договір від 29.11.2023 року між сторонами було укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Закон «Про електронну комерцію» передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. Позивач вказує, що відповідно до п. 1.9. договору Позики, Договір підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов Позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти Договір. На вказану Позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Договору, що згенерований під час проходження Позичальником процедури укладення Договору. Позичальник, приймаючи пропозицію Позикодавця укласти Договір, підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки "підписати". Сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на Договір. Після підписання такими електронними підписами Договору його умови вважаються прийнятими, а Договір є укладеним. Зазначені умови договору Позики повністю відповідають вимогам ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". На підтвердження укладання договору Позики між Кредитодавцем та Позикодавцем в додатку до позовної заяви позивач додає роздруківку з електронної пошти позивача - support@finsfera.ua, з якою відправлено на електронну пошту відповідачу - denistorohtij819@gmail.com одноразові ідентифікатори для підпису договору позики No2283971123 та паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також в договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами. Вказує, що договором кредитування передбачені таки процентні ставки, - Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" - 1,99 % на день (726,35 % річних); - Процентна ставка Позаакційна (базова) - в день 2,99% на день (1091,35% річних),фіксована. Дисконтна процентна ставка в розмірі 1,99% (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", Правил акції ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" "Повторний кредит") від суми Позики застосовується за кожний день користування Позикою. У межах строку Позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п.1.3. цього Договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між Сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням Строку Позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між Сторонами та відображаються Позичальнику в особистому кабінеті. У випадку користування Позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99 % на день (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", Правил акції ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" "Повторний кредит") перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка у розмірі 2,99% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою з першого дня дії Договору. Також, Товариством враховані встановлені законодавчі обмеження щодо денної процентної ставки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування» із змінами внесеними Законом No 3498 від 22.11.2023, а також враховуючи користування Позикою понад встановлений Договором строк, нарахування процентів за користування Позикою здійснювалось за процентною ставкою в розмірі 2,5 % в день. 3. Позиція відповідача Позицію відповідача викладено у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив. Відповідач заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим, та просить суд повністю відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на наступне. 1) відсутність обґрунтованого розрахунку стягуваної заборгованості Посилається на те, що у тексті Договору, зокрема у пп.1.3.1 та 1.3.2. п.1.3., зазначені дати надання та повернення позики, ними є: 29.11.2023 року та 29.12.2023 року відповідно; у п.1.2. Договору також зазначено строк позики (строк дії Договору) - 30 днів. Підкреслює протиправність нарахування відсотків поза межами строку дії договору. Відповідач не погоджується з правильністю обрання ставки для нарахування процентів за користування кредитними коштами і посилається на п.1.4. Договору, згідно якому нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1.99% від суми позики за кожний день користування позикою, що застосовується у відповідності до Програми лояльності позикодавця та правил акції ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» «Повторний кредит». Натомість в позові позивач зазначає про розрахунок ним заборгованості (окрім тіла кредиту) за іншою ставкою: 2.5% в день, за 326 днів по 21.10.2024 року включно. Також відповідач вважає зміну процентної ставки порушенням вимог ч.4 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає, що якщо договором про споживчий кредит передбачена змінювана процентна ставка, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача, поручителя та інших зобов`язаних за цим договором осіб про зміну такої ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Таке повідомлення має містити підставу зміни розміру процентної ставки, нову процентну ставку та зазначення дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Зазначає, що в позовній заяві та у додатках до неї не надано доказів письмового повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. Відповідача вказує, що згідно ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» виключно банківським установам дозволяється під час оформлення споживчих кредитів у формі кредитування банківського рахунку або кредитної лінії встановлювати у відповідних договорах умову про автоматичну пролонгацію (продовження) строку дії договору. Одак, позивач не є банківською установою, отже згідно ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. З урахуванням цього правила, позивачем, всупереч встановленого для нього тягаря доведення обставин, не доведено і заперечується відповідачем факт укладання додаткового договору про продовження строку користування кредитом за Договором № 2283971123 про надання грошових коштів у позику від 29.11.2023 року, зі строком дії з 29.11.2023 року по 29.12.2023 року, а якби у основному Договорі і існувала умова одностороннього продовження строку кредитування - вона в силу ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у наведеній вище редакції є нікчемною. 2) Відповідач вважає необгрунтованим посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року, Справа No 910/17048/17, оскільки у цьому судовому рішенні йдеться про стягнення заборгованості за договорами про відкриття кредитної лінії № 119 від 22 вересня 2011 року та № 120 від 22 вересня 2011 року, а не за договором про надання грошових коштів у позику. Тому посилання позивача по постанову Великої Палати Верховного Суду не є релевантним. При цьому відповідач також поилається на пункт 111 вказаної постанови, в якому констатується, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 3) Відповідач посилається на порушення позивачем вимог частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті (формула для розрахунку денної процентної ставки), не може перевищувати 1 %. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Виходячи з наведеного, відповідач вважає, що розмір заборгованості не може перевищувати 13000,00 (тринадцять тисяч) гривень, 00 копіок: 10000,00грн х 1% х 30=13000,00 грн. 4) ненадання доказів перерахування позивачем відповідачу грошових коштів На підтвердження перерахування грошей за Договором No 2283971123 про надання грошових коштів у позику від 29.11.2023 року позивач надав квитанцію до платіжної інструкції No19690-1354-73827911 від 29.11.2023 року на суму 10 000,00грн. Ця квитанція до платіжної інструкції №19690-1354-73827911 від 29.11.2023 року на суму 10 000,00грн, на думку відповідача, не є належним й достатнім доказом перерахування коштів відповідачу [PERSON] . 5) Вважає неукладеним (нікчемним) Договір № 2283971123 про надання грошових коштів у позику від 29.11.2023 року з огляду на те, що порядок та послідовність дій щодо порядку укладання договору суперечить вимогам ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», адже вона імперативно визначає можливість підписання електронного правочину із використанням кваліфікованого електронного підпису усіма сторонами цього правочину, а не однією з них. Стверджує, що всі надані позивачем документи не були підписані згідно вимог ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», відтак у позивача не існує жодних правових підстав вимагати виконання умов Договору № 2283971123 про надання грошових коштів у позику від 29.11.2023 року щодо сплати відсотків, та інших платежів. Відповідач робить висновок, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. 4. Процесуальні питання, пов`язанні з розглядом справи. 28.10.2024 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області надійшла позовна заява ТОВ "Іннова Фінанс" «про стягнення заборгованості», в якій також просить рзглянути справі без участі представника позивача 28.10.2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям цивільну справу № 208/12310/24 передано в провадження судді Гречаній В. Г 06.11.2024 до суду надійшли відомості Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське за № 19/15742, вдповідно до яких, відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 07.11.2024 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 14.12.2024 р. від представника відповідача адвоката Івах Є. В. через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позов. 19.12.2024 р. позивачем надана відповідь на відзив. 19.12.2024 р. від позивача надійшло клопотання про витребування доказів з АТ "Сенс Банк". 20.12.2024 р. відповідачем через систему "Електронний суд" надані заперечення на відповідь на відзив. 15.01.2025 р..ухвалою Заводького районного суду м. Дніпродзержинськ направлено запит до АТ "Сенс Банк" про витребування доказів. 07.02.2025 р. судом отримано відповідь від АТ «Сенс Банк» щодо рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , суми, перерахованої на рахунок відповідача, а також виписку та деталізацію по рахунку. 5. Обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 29 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" та [PERSON] , було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2283971123. Як вбачається із змісту Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затв. 17.10.2022 р. складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений -договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". За умовами зазначеного договору клієнту надані кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. шляхом перерахування їх на його банківський рахунок (банківську картку) На підтвердження укладання договору Позики між Кредитодавцем та Позикодавцем додано роздруківку з електронної пошти позивача - [INFO] , з якою відправлено на електронну пошту відповідачу - denistorohtij819@gmail.com одноразові ідентифікатори для підпису договору позики №2283971123 та паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також в договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами. Договором кредитування передбачені таки процентні ставки, П. 1.1.4. договору: Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" - 1,99 % на день (726,35 % річних); П. 1.1.5. договору: Процентна ставка Позаакційна (базова) - в день 2,99% на день (1091,35% річних),фіксована. Дисконтна процентна ставка в розмірі 1,99% (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", Правил акції ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" "Повторний кредит") від суми Позики застосовується за кожний день користування [PERSON] договору: У межах строку Позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п.1.3. цього Договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між Сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням Строку Позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між Сторонами та відображаються Позичальнику в особистому кабінеті. П. 1.5. договору: У випадку користування Позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99 % на день (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", Правил акції ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" "Повторний кредит") перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка у розмірі 2,99% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою з першого дня дії Договору. Також, Товариством враховані встановлені законодавчі обмеження щодо денної процентної ставки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування» із змінами внесеними Законом № 3498 від 22.11.2023, а також враховуючи користування Позикою понад встановлений Договором строк, нарахування процентів за користування Позикою здійснювалось за процентною ставкою в розмірі 2,5 % в день. Кінцевий строк поверненя кредиту - 29.12.2023 р. (п. 1.3.2 договору). Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів. Також, згідно до відповіді, отриманої на запит суду від АТ «Сенс Банк», [PERSON] було відкрито картку № [NUMBER] , на яку 29.11.2023 року було зараховано 10000,00 гривень. Позичальник свої зобов`язання не виконав , в результаті чого створилаь за боргованість за тілом кредиту в сумі 10000,00 грн. і заборгованість за процентами з початку дії кредитного договору (29.11.2023 р) до 21.10.2024 р. в сумі 81500,00 грн. Розрахунок виконаний за процентною ставкою 2,5 % за кожний день. Правомірність нарахування процентів за кожний день користування позикою, позивач підтверджував судовою практикою, яка зазначена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 р. у справі № 910/17048/17. В зазначеній справі ВП ВС дійшла наступних висновків: "У кредитних договорах сторони унормували питання сплати процентів за користування кредитом (п. 121 Постанови). Відповідно до пункту 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 119 та аналогічного пункту у договорі № 120 нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів із розрахунку 360 днів у році, їх нарахування починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів (п. 122 Постанови). Тобто нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів (п. 123 Постанови). Підстав для неврахування зазначеного, що стало наслідком узгодження сторонами договірних умов, не вбачається, про що судами зроблено правомірний висновок (п. 124 Постанови)" Адвокат Івах Є.В., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , в судовому засіданні 25.03.2025 року заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. При винесенні рішення просив суд звернути увагу на те, що позивач в своєму позові просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором 91500,00 грн., з яких 10000,00 грн. - тіло кредиту, 81500,00 грн- заборгованість за процентами. На думку позивача, стягненню підлягає лише тіло кредиту, оскільки договір кредитування, а саме: перший розділ данного договору містить різні типи процентних ставок. Не зрозуміло, за якою формулою відбувалось нарахування процентів, який період було взято при цьому. Не зрозумілим є і розмір відсоткової ставки, за якою були нараховані проценти. З наданого позивачем розрахунку не зрозуміло, з якої дати відбувалось нарахування процентів за звичайною відсотковою ставкою 1,99%, а з якої дати відбувалось застосування підвищеної ставки. Звернув увагу на те, що п.1.3 договору передбачає строк дії договору та дату повернення позики з 29.11.2023р. по 29.12.2023 року. В зв`язку з чим, просив суд звернути увагу на те, що позивачем здійснено нарахування відсотків не лише в період дії договору, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, нараховано було відсотки до 24.10.24 року. Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що якщо договором про споживчий кредит передбачена змінювана процентна ставка, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача, поручителя та інших зобов`язаних за цим договором осіб про зміну такої ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Таке повідомлення має містити підставу зміни розміру процентної ставки, нову процентну ставку та зазначення дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Разом із повідомленням кредитодавець зобов`язаний надати споживачу новий графік платежів, у якому визначається кількість платежів, що залишаються до сплати після вступу в дію нової ставки, та у разі зміни кількості та періодичності платежів - інформацію про їх нову кількість та періодичність. Разом з тим, зазначив адвокат, в позовній заяві та у додатках до неї не надано доказів письмового повідомлення відповідача про зміну процентної ставки; не додано до позову та не надано доказів надання споживачу нового графіку платежів, у якому ю зазначалась кількість платежів. В якості обґрунтування нарахування відсотків поза межами строку Договору, встановленого пп.1.3.1 та 1.3.2. п.1.3. Договору, автоматичної пролонгації Договору, позивач досить вибірково посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, проте, вказана постанова не є релевантною до цієї справи, оскільки позивачем у вказаній постанові значиться банківська установа. У справі, що наразі розглядається, позивач не є банківською установою, а є фінансовою установою яка надає фінансові послуги крім страхування та пенсійного забезпечення. По -друге, виключно банківським установам дозволяється під час оформлення споживчих кредитів у формі кредитування банківського рахунку або кредитної лінії встановлювати у відповідних договорах умову про автоматичну пролонгацію (продовження) строку дії договору. Позивачем не доведено факт укладання додаткового договору про продовження строку користування кредитом за Договором № 2283971123 про надання грошових коштів у позику від 29.11.2023 року, зі строком дії з 29.11.2023 року по 29.12.2023 року, а якби у основному Договорі і існувала умова одностороннього продовження строку кредитування - вона в силу ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у наведеній вище редакції є нікчемною. По - третє, в зазначеній постанові йдеться про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії, а не за договором про надання грошових коштів у позику, відтак посилання позивача по постанову Великої Палати Верховного Суду не є релевантним. До того ж, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року, Справа № 910/17048/17, Велика Палата зазначила: « Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Представник відповідача наголошує, що підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19). Так, матеріалами справи не підтверджено, та позивачем не надано доказів виконання ним власних обов`язків згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно п.5.4. Договору «збільшення розміру процентних ставок без годи Позичальника поза умов цього Договору не допускається» Відтак у відповідності до положень ч.6 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» позивач не має права вимагати від споживача сплати платежів згідно з новим графіком платежів, розрахованим на підставі підвищеної процентної ставки, зокрема згідно підвищеної ставки у розмірі 2.99%. А згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Представник відповідача звернув увага суду, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Як вбачається з умов п.п.1.1.4., 1.1.5 п.1.1. Договору -передбачено дисконтну знижену процентну ставку у розмірі 1.99% на день, та базову процентну ставку у розмірі 2.99% на день, що значно вище законодавчо визначений ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір 1%. При ухваленні рішення адвокат просив врахувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, справа № 917/1739/17. Також, зазначив, що укладення спірного договору не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», оскільки договір не підписаний, як того вимають норми зазначеного закону. Вислухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувались. 6. Правова площина розв`язання спору та висновки суду щодо заявлених вимог. Розв`язуючи цей спір, суд виходить з наступного. Суд приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Це право закріплено і у частині 1 статті 15 ЦК України і гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 5 ЦПК України регламентуються способи захисту, які застосовуються судом. Ця норма, зокрема, передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Позивачем обраний способ захисту своїх інтересів, що передбачений пунктом 8 частини другої статті 16 ЦКУ: "відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди". Відповідно статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 13 Цивілього процесуального кодексу передбачається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд виходить з принципу, встановленому частиною першою статті 81 ЦПК: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд керується принципом, встановленим Європейським судом з прав людини, в якому вказується, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. У даному випадку повинні дотримуватися вимоги статей 77-79 ЦПК: належність, допустимість та достовірність доказів. Основними питаннями, вирішення яких забезпечує обгрунтованість і законність судового рішення у цієї справі, є: 1) доведеність факту укладання між сторонами кредитного договору; 2) встановлення факту отримання позичальником грошових коштів від позивача на виконання цього договору; 3) дослідження оставин, підтверджуючих виконання (невиконання) відповідачем умов кредитного договору; 4) обгрунтованість розрахунку суми позовних вимог; 5) відповідність такого розрахунку вимогам діючого законодавства. По першому питанню судом встановлено, що кредитний договір від 29.11.2023 р. № 2283971123 укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису і з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію» і підтверджується фактичними обставинами: наданиям позичальником своїх особистих відомостей кредитодавцеві, у тому числі, номеру банківської картки, електронної адреси, інших персональних даних; використання відповідачем наданого йому одноразового ідентифікатора, отримання грошей. По другому питанню в якості доказів суд приймає квитанцію до платіжної інструкції No19690-1354-73827911 від 29.11.2023 року, за якою на адресу банку "Сенс Банк" ТОВ "Іннова Фінанс" перерахувало суму 10 000,00 грн. для переказу на поповнення картки Mastercart [NUMBER], [NUMBER] , надане АТ "Сенс Банк" підтвердженя про здійсненя операції з переказу вказаної суми на банківську картку [PERSON] , виписку з його особистого рахунку. У відзиві на позов і запереченнях на відповідь на відзив відповідач не прямо погоджується з фактом отримання ним кредитної суми, але посилається на недостатність наданих позивачем тому доказів. Оцінюючи докази стосовно третього питання, суд виходить з того, що з інформації позивача слідує висновок про невиконання позичальником платежів з погашення отриманого кредиту. Також сам відповідач не спростовує цю обставину і наводить свій розрахунок потенційної загальної заборгованості, входячі із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000,00 грн. Щодо нарахування процетів за кредитним договором (питання чотирі), то суд виходить з наступного. Позивачем нарахування процентів здійснено за період з 29.11.2023 р. по 21.10.2024 р. виходячи із розміру процентної ставки 2,5 % в день. При цьому позивач посилається на постанову Великої Плати Верховного Суду від 18.01.2022 р. у справі №910/17048/17. В зазначеній справі ВП ВС дійшла наступних висновків: "У кредитних договорах сторони унормували питання сплати процентів за користування кредитом (п. 121 Постанови). Відповідно до пункту 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 119 та аналогічного пункту у договорі № 120 нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів із розрахунку 360 днів у році, їх нарахування починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів (п. 122 Постанови). Тобто нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів (п. 123 Постанови). Підстав для неврахування зазначеного, що стало наслідком узгодження сторонами договірних умов, не вбачається, про що судами зроблено правомірний висновок (п. 124 Постанови)". Суд критично відноситься до такого розповсюдження висновків вказаної постанови ВП ВС до спірних правовідносин, що склались між сторонами за договором позики від 29.11.2023 р. Позивачем використані лише фрагменти цієї постанови без врахування решти обставин, які роблять не тотожніми правовідносини, що розглянуті у постанові ВП ВС і правовідносинами між сторонами у даній справі. Предметом спору, що розглядався Великою Палатою, були відносини сторін, які грунтуються на відкритті позичальнику кредитної лінії. У пункті 29 постанови наводиться зміст пункту 11.3 договорів № 119 (та № 120), згідно до якого договір № 119 набирає чинності з дати його підписання банком та позичальником, скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору. А пунктом 6.2 Договорів сторони погодили, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цих договорів із розрахунку 360 днів у році. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахування процентів. У справі ж, що розглядається, предметом спору є договір надання разового кредиту. І ніяких застережень типу пункту 11.3 та пункту 6.2. договору № 119 (№ 120), які були предметом рзгляду ВП ВС, у кредитному договорі від 29.11.2023 між ТОВ "Іннова Фінанс" та [PERSON] не міститься, а лише вказаний строк дії договору - до 29.12.2023 р. Тобто, ВП ВС розглянула справу, в якій строк договору не співпадає зі строком виконання зобов`язання. З цього приводу Велика Плата Верхового Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 надала таки роз`яснення. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Розділом 4 кредитного договору від 29.11.2023 р. "Пролонгація договору позики": встановлено, що після кожного оформлення Пролонгації, на електронну адресу Позичальника, яку Позичальник зазначив як контакту при реєстрації на сайті та/або в особистому кабінеті та/або смс повідомленням, Товариство направляє повідомлення з інформацією про оформлену Позичальником Пролонгацію, що містить інформацію щодо: нового строку Позики, кінцевої дати строку Позики, розміру заборгованості до моменту повернення позичальником (п. 4.6. договору). Цей розділ договору не містить права Позикодавця ініціювати пролонгацію, це - прерогатива позичальника. За час дії договору його пролонгація не відбувалась. Позивачем залишено без уваги зміст пункту 111 постанови ВП ВС, яка наголошує: " Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Стала практика Верховного Суду щодо неправомірності нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, якщо цей строк збігається зі строком виконання зобов`язання, підтверджується Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічну позицію викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 202/4404/16-ц, від 04.07.2018 р. № 310/11534/13-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Позивачем вказується, що приймаючи до уваги положення Закону України "Про споживче кредитування" ним застосовується процентна ставка у розмірі 2,5 %. Однак, така позиція суперечить положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті (формула для розрахунку денної процентної ставки), не може перевищувати 1 %. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Неправомірність зробленого позивачем нарахуваня процентів за ставкою 2,5 % також витікає з положень статей 6 та 627 Цивільного кодексу. Так, частина 3 статті 6 ЦКУ наголошує, що Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. А стаття 627 ЦКУ (Свобода договору) передбачає: 1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, денна ставка за споживчими кредитними договорами не може перевищувати 1 %. Велика Палата Верховного Суду у пункті 88 своїй постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила: « Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - ЦЕ ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ ОБОВ`ЯЗОК СУДУ». З урахуванням наведених положень законодавчих норм суд визначає, що позовні вимоги ТОВ "Іннова Фінанс" підлягають частковому задоволенню, з урахування строку дії кредитного договору і строку виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором, у розмірі 13000,0 гривень, виходячи з такого розрахунку: 10000,0 грн. х 1% х 30 дн. = 13000,0 грн. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що сторонами не було надано розрахунку судових витрат і не заявлялось про їх стягнення з іншої сторони. А тому, суд керується положенями частини 1 статті 141 ЦПК, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ "Іннова Фінанс" задоволені у розмірі 14,2 % від заявленої суми позовних вимог (91500,00 грн.). Отже, з відповідача підлягає стягненню в дохід бюджету 2422,40 грн х 14,2 % = 344,0 грн. Виходчи з вищенаведених норм матеріального права і

Outcome: partial