Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , згідно якого просить суд розірвати шлюб між сторонами та залишити дитину, [PERSON] , [INFO] , проживати з нею. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами припинені шлюбні стосунки, примирення є неможливим, шлюб існує формально, а тому просить суд розірвати шлюб між сторонами. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, 10.03.2025 подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить розгляд справи проводити без його участі. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 04.08.2007, актовий запис №1259, сторони зареєстрували шлюб 04.08.2007. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 25.12.2012, актовий запис № 3446, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є сторони у справі. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб, ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За приписами частини 1\~статті 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3\~статті 105 СК України,\~шлюб, припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. Стаття 112 СК України\~передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3\~ст. 109 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачем позову, а також те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2\~статті 114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з абзацом 2 частини 3\~статті 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, щодо вимоги позивачки про залишення дитини проживати з нею суд зазначає таке. Чинний Сімейний кодекс України містить поняття можливого спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачка зазначає, що дитина проживає з нею. Зі змісту ст.161 СК України вбачається, що місце проживання неповнолітньої дитини визначається судом виключно в разі наявності спору між батьками. Відповідно до заяви відповідача та фактичних обставин справи, встановлених судом, сторони проживають окремо, місце проживання дитини подружжям визначено в добровільному порядку, оскільки дочка [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Отже, спір між сторонами з цього приводу відсутній. Таким чином, вимога позивачки про залишення дитини проживати з нею не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З врахуванням даних вимог процесуального кодексу 605 грн 60 коп. підлягають поверненню позивачці з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позовної вимоги про розірвання шлюбу, а решта витрат в розмірі 605 грн 60 коп. покладається на відповідача, у зв`язку із задоволенням позову.

Outcome: partial