Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного нотаріуса Перекопської І.С. та просить суд зобов`язати відповідача виконати обов`язок з надання доступу до інформації договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності її на користь третіх осіб в натурі та надати їй належним чином засвідчені копії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача на користь третіх осіб. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що вона звернулась до відповідача з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та отримала на частину, а на земельні ділянки для сільськогосподарських потреб площею 1,7837 га за кадастровим номером 1225887700:06:001:0082 і площею 9,2837 га за кадастровим номером 1225887700:06:001:0083, які розташовані на території Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, відповідач не видає свідоцтва, оскільки в зговорі з невідомими особами. Вона оскаржила постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у рамках розгляду справи № 210/3282/22, де постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року скасовано постанови приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської Ірини Степанівни від 22 жовтня 2018 року про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на земельну ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7837 га за кадастровим номером 1225887700:06:001:0082 яка розташована на території Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,2837 га за кадастровим номером 1225887700:06:001:0083, яка розташована на території Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області. Вона неодноразово зверталась до відповідачки з пропозицією укласти мирову угоду та видати їй свідоцтва і внести інформацію в Реєстр, однак приватний нотаріус Перекопська І.С. відмовляється. Тому вона має намір подати позов про відшкодування збитків від не отриманої оренди та інш. Вона зверталась до приватного нотаріуса Перекопської І.С. щодо надання їй, як клієнту, копії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса на користь третіх осіб, відповідачка ж не розмістила в себе в офісі копію вказаного договору та заявила про категоричну відмову надати вказаний договір. При черговому візиті до приватного нотаріуса Перекопської І.С. вона видала частину копій матеріалів спадкової справи і супровідний лист, в якому вона відмовляється надати інформацію про договір страхування цивільно-правової відповідальності. Тому на підставі статей 27, 28, 50 Закону України «Про нотаріат» просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 13 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На виконання\~вимог ухвали\~суду відповідачем\~приватним нотаріусом\~Криворізького міського\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області\~Перекопською І.С.\~подано відзив\~на позов,\~вобґрунтування якого зазначено посилання на висновки, викладені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 14.01.2025 у цій справі та не правильно обраний спосіб захисту позивачкою, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог. [PERSON] звертаючись до суду з позовом просить надати їй доступ до інформації договору обов`язкового страхування з надання копії цього договору, що при вказівці її щодо подання позову до приватного нотаріуса Перекопської І.С. про відшкодування збитків, завданих діями та бездіяльністю, слід подавати в порядку ст. 84 ЦПК України клопотанням про витребування доказів. Зазначено щодо перебування в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу цивільної справи № 210/3881/24 за позовом [PERSON] до неї про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, де судом за результатами розгляду справи відмовлено у задоволенні вимог. Тобто позивачка звертаючись до суду з цим позовом фактично мала на меті витребувати докази для долучення їх в іншу справу, хоча закон не надає права збирати докази для подання позовних заяв чи під час розгляду їх в суді шляхом подання до суду окремої позовної заяви. Оскільки вказана позовна заява є фактично процесуальною дією щодо витребування доказів, у задоволенні вимог слід відмовити. При зверненні до нотаріуса з вказаною заявою, [PERSON] просила надати, зокрема, копію страхового договору, тоді як у заяві взагалі не було викладено суть порушеного питання, не наведені жодні обґрунтування наявності підстав для отримання нею вказаного договору. Факт настання страхового випадку встановлюється на підставі судового рішення, що набрало законної сили або визнаної страхувальником та погодженої страховиком письмової вимоги (претензії) третьої особи. Полстанова Дніпровського апеляційного суду від 14.05.2024 переглядається у Верховному Суді, рішення суду, яким би дії нотаріуса було визнано неправомірними та зобов`язано вчинити певні нотаріальні дії, відсутнє, а тому у нотаріуса авідсутній обов`язок надання договору стороною якого не виступає позивачка [PERSON] без надання доказів виникнення обставин, які підпадають під дії укладеного відповідачем договору. Позивачка [PERSON] не довела наявність безпосереднього інтересу у витребуванні інформації про договір страхування нотаріуса, оскільки не надала суду доказів, що при зверненні до нотаріуса та при зверненні з вказаним позовом, її права та інтереси порушені діями нотаріуса, а тому даний позов про витребування інформації є недоведеним належними та допустимими доказами, що є наслідком для відмови у задоволенні вимог. Доповнено про неодноразове подання [PERSON] позову до неї про відшкодування шкоди, згодом про виконання обов`язку в натурі, що свідчить про зловживання правом [PERSON] і просить відмовити у задоволенні вимог. Дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Як установлено судом, на звернення позивача [PERSON] приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І.С. листом від 31.05.2024 № 364/02-16 повідомлено про видачу копії документів зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , які відносяться до вчинюваних для [PERSON] нотаріальних дій, розяснено, що надання копії страхового договору нотаріуса особам, відносно яких нотаріусом вчинено нотаріальні дії, законом не передбачено (а.с. 6 копія листа). Згідно з частиною другою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15\~ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою, другою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням цих положень правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункти 110-113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23)). В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що вона подала позов до приватного нотаріуса Перекопської І.С. про відшкодування збитків, завданих її діями та бездіяльністю, без залучення страховика, тому просить в порядку\~забезпечення позову витребувати від приватного нотаріуса Перекопської І.С. чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса на користь третіх осіб, щоб переконатися,\~що такий\~договір існує (а.с. 3). Разом з тим, позивачем не зазначено, а судом не встановлено, як надання інформації про наявність спірного договору та його копії з метою переконання, що цей договір існує, захистить належним чином порушені (на думку позивача) права [PERSON] , з огляду на відсутність вимоги до відповідача про відшкодування шкоди, завданої в результаті непрофесійної діяльності нотаріуса. До того ж, до суду позивачем надано лише лист відповідача про відсутність підстав для надання страхового договору нотаріуса особам, відносно яких нотаріусом вчинено нотаріальні дії, однак наявність рішення (чи іншого акту) про встановлення порушень в професійній діяльності приватним нотаріусом Перекопською І.С. відносно [PERSON] матеріали позову не містить, підстави для звернення позивача до страховика у тексті позовної заяви не зазначено, що не позбавляє права [PERSON] в разі наміру звернення до суду з відповідним позовом звернутися до суду із заявою в порядку ст. 16 ЦПК України із заявою про забезпечення доказів до подання позову до суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16 (пункт 77), від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (пункт 52), від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 (пункт 148)). Згідно частини 1-3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки такі вимоги є неефективним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed