Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Представник [PERSON] -адвокат Статівка О.Є. звернувся до суду з заявою, Заінтересована особа: Харківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, в якій просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця села Дзигівка Ямпільського району Вінницької області (паспорт серії [NUMBER] , виданий 20.01.2012 року Харківським РВ ГУДМС України в Харківській області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ), який помер [INFO] в місті Митищі Московської області російської федерації. В обґрунтування заяви зазначає, що [INFO] громадянин [PERSON] , [INFO] , перебуваючи на території російської федерації, помер в місті Митищі Московської області. 12.12.2023 року заявниця [PERSON] звернулися до Харківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, з заявою, в якій просила внести до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про смерть [INFO] у місті Митищі Московської області російської федерації громадянина [PERSON] , [INFO] , та видати їй свідоцтво про смерть її батька. Листом від 16.12.2023 року за вих. № 19540/1117-32.20-23-32-20/32.20 Харківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п. 1 розділу І та п. 1 розділу ІІ «Правил державної реєстрації цивільного стану в Україні» від 18.10.2000 року № 52/5, відмовив заявниці [PERSON] у внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомостей про смерть [INFO] у місті Митищі Московської області російської федерації громадянина [PERSON] , [INFO] , та відмовив у видачі свідоцтва про смерть її батька [PERSON] у зв`язку з тим, що Державний реєстр актів цивільного стану громадян функціонує виключно на території України та відповідно до Реєстру вноситься інформація з актових записів, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні та, в окремих випадках, дипломатичними представництвами та консульськими установами України. Приймаючи до уваги, що вищевказаний орган реєстрації актів громадського стану відмовив заявниці [PERSON] у реєстрації смерті її батька [PERSON] , заявник звернулась до суду. В письмових запереченнях начальник Харківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Локойда Я. заперечувала проти заяви [PERSON] . Зазначила, що 01 грудня 2022 року Законом України № 2783-ІХ «Про вихід із Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року» зупинено дію дії Мінської конвенції, а тому до документів виданих на території росії та білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем, згідно з Конвенцією 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка є чинною у відносинах України з росією та білоруссю. Підстави для повторної реєстрації факту смерті особи на території України відсутні, оскільки в силу положень Конвенції, свідоцтво, видане на території іноземної держави, за умови його засвідчення апостилем, буде дійсне й на території України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку окремого позовного провадження. Заявник та його представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, в клопотанні представник заявника просив розгляд справи провести без його участі та участі заявника. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, в заяві розгляд справи просив провести без її участі. Інших заяв та клопотань не надійшло. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.10.1989 року Борковською селищною радою Нововодолазького району Харківської області, заявниця [PERSON] народилася [INFO] в селі Липковатівка Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження 10.10.1989 року зроблено запис за № 22. Батьками заявниці [PERSON] є мати - [PERSON] , та був батько - [PERSON] , факт смерті якого 22.06.2023 року просить встановити заявниця [PERSON] у судовому порядку. [INFO] громадянин [PERSON] , [INFO] , перебуваючи на території російської федерації, помер в місті Митищі Московської області, що підтверджується, зокрема, копією свідоцтва про смерть № [NUMBER] , виданої 26.06.2023 року муніципальним бюджетним закладом «Багатофункціональний центр надання державних та муніципальних послуг округу Митищі». 12.12.2023 року заявниця [PERSON] звернулися до Харківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, тобто до національного органу реєстрації актів цивільного стану України, з заявою, в якій просила внести до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про смерть [INFO] у місті Митищі Московської області російської федерації громадянина [PERSON] , [INFO] , який народився у с. Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, паспорт серії [NUMBER] , виданий 20.01.2012 року Харківським РВ ГУДМС України в Харківській області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , який постійно проживав та місце проживання якого з 21.09.2004 року та до теперішнього часу зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , та видати їй, [PERSON] , свідоцтво про смерть її батька [PERSON] , [INFO] . Листом від 16.12.2023 року за вих. № 19540/1117-32.20-23-32-20/32.20 Харківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п. 1 розділу І та п. 1 розділу ІІ «Правил державної реєстрації цивільного стану в Україні» від 18.10.2000 року № 52/5, відмовив заявниці [PERSON] у внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомостей про смерть [INFO] у місті Митищі Московської області російської федерації громадянина [PERSON] , [INFO] , та відмовив у видачі свідоцтва про смерть її батька [PERSON] у зв`язку з тим, що Державний реєстр актів цивільного стану громадян функціонує виключно на території України та відповідно до Реєстру вноситься інформація з актових записів, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні та, в окремих випадках, дипломатичними представництвами та консульськими установами України. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 1 та 2\~статті 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження. Відповідно до частини 1\~статті 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частинами 3, 4, 6\~статті 294 ЦПК України\~передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Пунктом 5 частини 2\~статті 293 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Пунктом 8 частини 1\~статті 315 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті. При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 478/1072/21, провадження № 61-1370св22. За положеннями\~статті 49 ЦК України\~актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як передбачено у частині 1\~статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За пунктом 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5\~документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором. У\~статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. 10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції. Частинами 1, 2 статті 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. В силу статті 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. Статтею 3 наведеної Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. В силу вимог статей 4, 5 Конвенції передбачений статтею 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (ConventiondelaHayedu 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою. Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення. Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах передбачено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року\~зупинено дію Мінської конвенції 1993 року. Отже, наразі у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України передбачено застосування положень Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та їх засвідчення апостилем згідно з Конвенцією. Звертаючись до суду в порядку окремого провадження, заявник просить встановити факт смерті її батька [PERSON] , який помер на території РФ, про що видано вказаною державою відповідні документи. Оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої помер батько заявниці, то до нього підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року, а тому підстави для встановлення факту смерті [PERSON] в порядку окремого провадження та видачі повторного свідоцтва відсутні. Заявник не позбавлена можливості використовувати свідоцтво про смерть свого батька, видане компетентними органами іноземної держави при вирішенні питань щодо оформлення спадщини та здійсненні інших юридично значущих дій тощо. За таких обставин відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] .

Outcome: dismissed