Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, посилаючись на наступні обставини. позивач по справі [PERSON] має у володінні земельну ділянку загальною площею 0,0996 га, кадастровий номер якої 1220310100:03:186:0106, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), вказана земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належала [PERSON] , яка рішенням Виконавчого комітету Апостолівської міської Ради народних депутатів Апостолівського району Дніпропетровської області від 30 грудня 1993 року була надана [PERSON] у приватну власність для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору купівлі-продажу НА0810240 від 30 липня 1997 року, реєстровий № 2545 в Апостолівському нотаріальному окрузі, вищевказана земельна ділянка була придбана [PERSON] . Згідно довідки про визначення нормативної ціни земельної ділянки № 01/15-1295 від 26.05.2004 року нормативна ціна складала 28971, 65 грн. В 2004 році, позивач [PERSON] придбав зазначену земельну ділянку у громадянки [PERSON] . Оскільки [PERSON] не мала змоги оформляти документи, зробила на [PERSON] довіреність від 27 квітня 2004 року, якою уповноважила розпоряджатися земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських приміщень розміром 0,0996 га, що знаходиться в [ADDRESS] , належної їй на праві приватної власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю (серія АП № 000198), виданого Апостолівською міською радою 31 липня 1997 року та надала [PERSON] право представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями у відповідних органах. Станом на 2004 рік позивач [PERSON] фактично придбав земельну ділянку, що належала [PERSON] за 10000 гривень, що підтверджується відповідною письмовою розпискою. Таким чином, Позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користується земельною ділянкою з 2004 року Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача, а саме: Виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі\~ст. 5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, позивач по справі [PERSON] з 2004 року користується і фактично володіє земельною ділянкою загальною площею 0,0996 га, кадастровий номер якої 1220310100:03:186:0106, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),вказана земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вперше власником земельної ділянки був [PERSON] , який отримав її у приватну власність на підставі рішення Виконавчого комітету Апостолівської міської Ради народних депутатів Апостолівського району Дніпропетровської області від 30 грудня 1993 року для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору купівлі-продажу НА0810240 від 30 липня 1997 року, реєстровий № 2545 в Апостолівському нотаріальному окрузі, вищевказана земельна ділянка була придбана [PERSON] . Згідно довідки про визначення нормативної ціни земельної ділянки № 01/15-1295 від 26.05.2004 року нормативна ціна складала 28971, 65 грн.. В 2004 році, позивач [PERSON] придбав спірну земельну ділянку у громадянки [PERSON] . Договору купівлі продажу укладено не було, [PERSON] , зробила на позивача [PERSON] довіреність від 27 квітня 2004 року, якою уповноважила останнього розпоряджатися земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських приміщень розміром 0,0996 га, що знаходиться в [ADDRESS] , належної їй на праві приватної власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю (серіяАП № 000198), виданого Апостолівською міською радою 31 липня 1997 року та надала позивачу право представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями у відповідних органах. Станом на 2004 рік позивач [PERSON] фактично придбав земельну ділянку, що належала [PERSON] за 10000 гривень, що підтверджується відповідною письмовою розпискою. Таким чином, Позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користується земельною ділянкою з 2004 року. [PERSON] померла, в неї залишились спадкоємці, але вони, ще до повномасштабного вторгнення військ Російської Федерації на територію України, виїхали з країни та проживають до теперішнього часу в Державі Південна Корея. Спадкоємці до цього часу не ініціювали питання про повернення вказаної земельної ділянки чи витребування її з володіння позивача, оскільки, як мені стало відомо, не претендують на неї та й взагалі повертатися на Україну не мають наміру. Факт передачі і сплати коштів за земельну ділянку Позивачем [PERSON] підтверджується письмовою розпискою про отримання грошей [PERSON] . Як доказ судом допускається копія довіреності виданої власницею [PERSON] на позивача [PERSON] , згідно якої, останній має право розпоряджатися земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 449/570/19 (провадження № 61-3711св21) зазначено, що «згідно із\~статтею 328ЦК України\~набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які я повинен довести саме як позивач, є: -законний об`єкт володіння; -добросовісність володіння; -відкритість володіння; -давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Оціночна вартість земельної ділянки відповідно нормативно-грошової оцінки складає 101200 гривень. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та доведено позивачем, його добросовісне, відкрите, безперервне володіння об`єктом нерухомого майна земельною ділянкою\~загальною площею\~0,0996\~га,\~кадастровий номер\~якої 1220310100:03:186:0106,\~з цільовим\~призначенням:\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка),\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] більше 10 років. На підставі викладеного та

Outcome: approved