Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на підставі договору дарування від 25.06.2004 року належать 51/100 частин квартири [ADDRESS] . В січні 2016 року він вирішив продати належну йому частину квартири та 19.05.2016 року за попередньою домовленістю з покупцем квартири, а саме: [ADDRESS] , де четверо невідомих чоловіків із застосуванням насилля заволоділи пакетом, в якому знаходились оригінали документів на квартиру. З приводу цього, він 20.05.2016 року звернувся до правоохоронних органів та СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області до ЄРДР за №12016040690002238 було внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України. Після поновлення паспорту, він звернувся до нотаріуса, який посвідчував договір дарування для отримання його дублікату та дізнався, що 09.06.2016 року згідно договору дарування належній йому 51/100 частин квартири [ADDRESS] були подаровані невідомій особі [PERSON] . З вказаного приводу він також звернувся до Кіровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та за його заявою до ЄРДР за №12016040670002487 було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Весь цей час позивач був зареєстрований за адресою спірною квартири: [ADDRESS] . Крім нього квартирою ніхто не користувався. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська було відновлено його право власності, визнано недійсним договір дарування від 09.06.2016 року, скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] , на 51/100 частину квартири [ADDRESS] . Однак, після цього позивачу стало відомо, що на підставі начебто заяви нової власниці квартири [PERSON] він був знятий з реєстрації в квартирі, а [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Шатковською І.Ю. Згідно одержаної інформації від нотаріуса Шатковської І.Ю. нею був посвідчений договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] , що набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.09.1996 року. На запит приватного нотаріуса була отримана інформація з КП «ДМБТІ» ДОР, згідно якої в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору дарування від 24.09.1996 року, посвідченого П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1951 та реєстрацію бюро в реєстраційній книзі 38п за реєстраційним №25. Крім іншого, за [PERSON] , яка подарувала спірну квартиру позивачу, було зареєстровано право власності на 51/100 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19.10.2000 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, зареєстрованого КП «ДМБТІ» за реєстровим №27-53 в книзі №38п, реєстраційний №6344040; а також право власності на підставі свідоцтва про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , виданого 24.02.1994 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №5/305-94, зареєстроване в бюро та записане в книгу №38п за реєстровим №27-52. Згідно отриманої інформації право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] у різний час та згідно різних правовстановлюючих документів. Однак, згідно інформації, що була надана на запит суду КП «ДМБТІ» за №15246 від 06.11.2017 року, станом на 31.12.2021 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за [PERSON] на 51/100 частин на підставі дублікату договору дарування від 04.12.2006 року, виданого приватним нотаріусом Крючковою Т.В. за реєстровим №2390, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №6344040. Право власності на 51/100 частин квартири [ADDRESS] вперше було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.10.2000 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №5/305-94, зареєстрованого в бюро та записано в реєстрову книгу №38п за реєстровим №27-52. КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась реєстрація права власності за [PERSON] чи за іншою особою на окрему квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24.02.1994 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядженнят№5/305-94, зареєстрованого в бюро та записаного в реєстрову книгу №38п за реєстровим №27-52. к На підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2018 року по справі №203/475/18, позивач повторно був зареєстрований в квартирі. Згідно одержаної інформаційної довідки з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради є єдиним власником 51/100 частин квартири [ADDRESS] . Однак, згідно одержаної інформаційної довідки на даний час власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON] , право власності якої було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кейтельгіссер О.М. 28.04.2018 року за реєстровим №435. В зв`язку із цим, а також чиненням йому перешкод у користуванні квартирою, він звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, рішенням якого від 08.12.2020 року було усунуто йому перешкоди в користуванні квартирою та зобов`язано [PERSON] звільнити 51/100 частин квартири [ADDRESS] і передати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири. В рішенні суду також було встановлено, що договір дарування від 24.09.1996 року, за яким [PERSON] нібито подарувала квартиру [PERSON] , є нікчемним, оскільки на день його укладення [PERSON] не набула права власності на цю квартиру. Оскільки рішення суду про усунення перешкод [PERSON] не виконувала, позивач звернувся до суду з вимогою про його вселення. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.07.2024 року по справі №203/772/22 його позовні вимоги до [PERSON] було задоволено та зобов`язано останню усунути перешкоди в користуванні 51/100 частинами квартири [ADDRESS] , шляхом вселення до квартири та передачі ключів від неї. Вказане рішення було виконано 21.10.2024 року. Проте, відповідачка продовжує чинити перешкоди, погрожує змінити замки на вхідних дверях, перешкоджати у доступі до квартири, мотивуючи це наявністю нескасованого права власності на квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 28.04.2018 року, індексний номер 40872976, щодо державної реєстрації прав власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , з припиненням права власності останньої на цю квартиру. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.11.2024 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Під час підготовчого судового засідання та у вступному слові під час розгляду справи по суті позивач зазначив про підтримання позову. В подальшому позивач та його представник надали заяву, в якій просили провести судове засідання, призначене на 24.03.2025 року за їх відсутності, задовольнивши заявлені позовній вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки під час підготовчого судового засідання та у вступному слові, просив вирішити питання на розсуд суду. В наданій в подальшому заяві просив здійснити розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника. Третя особа за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, пояснень по суті справи не надала. За вказаних обставин, враховуючи стадію судового розгляду та положення ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, їх представників та третьої особи, без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, заслухавши пояснення учасників під час вступного слова та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням судів у цивільних справах №203/475/18, №203/638/19, №203/772/22, які набрали законної сили, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.10.2000 року виконкомом міської ради народних депутатів згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження №5/240-2000 від 19.10.2000 року, [PERSON] набула у власність 51/100 частин квартири [ADDRESS] . На підставі вказаного свідоцтва КП «ДМБТІ» було внесено відповідний запис про реєстрацію права власності у реєстрову книгу за №38п за реєстровим №27-53. В подальшому згідно дублікату договору дарування від 04.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , за останнім КП «ДМБТІ» в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №6344040 було зареєстровано право власності на 51/100 частин квартири [ADDRESS] . 09.06.2016 року за реєстровим №553 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. було посвідчено договір дарування 51/100 частин квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . З вказаного договору та наданих під час його посвідчення документів вбачається, що особу продавця [PERSON] було встановлено за паспортом серії [NUMBER] , виданим 30.01.2004 року Ленінським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що держана реєстрація права власності на квартиру на підставі договору дарування від 09.06.2016 року була проведена 09.06.2016 року о 17:15:33. Поряд з цим, з копії паспорту серії [NUMBER] , що надавався нотаріусу вбачається, що фотокарточка у паспорті належіть не позивачу [PERSON] , а іншій особі. Згідно довідки ПАТ «Дніпротяжмаш» від 30.08.2016 року позивач працює на вказаному підприємстві з 26.04.2016 року та 09.06.2016 року згідно графіку роботи з 06-36 г. по 19-27 г., тобто в період посвідчення оспорюваного договору дарування та проведення реєстраційних дій, знаходився на підприємстві. За фактом викрадення паспорту та інших документів у позивача 19.05.2016 року, останній звернувся з відповідною заявою до Новокодацького (Ленінського) ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. За вказаною заявою 20.05.2016 року до ЄРДР за №12016040690002238 було внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України. Крім того, за фактом заволодіння квартирою шляхом шахрайства Кіровським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою [PERSON] 09.08.2016 року було внесено відповідні відомості до ЄРДР за №12016040670002487 та розпочато досудове розслідування за ч.2 ст.190 КК України. 13.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. за реєстровим №3955, було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за останньою було зареєстровано право власності на вказану квартиру. З вказаного договору та документів, що надавались при його посвідченні, вбачається, що зазначена квартира належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською Ю.І. за реєстровим №1861, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану квартиру. В свою чергу з договору купівлі-продажу від 26.11.2016 року вбачається, що останній було укладено між [PERSON] та [PERSON] , якому квартира належала на підставі договору дарування, посвідченого 24.09.1996 року П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1951 та зареєстрованим в ДМБТІ 20.12.1996 року у реєстровій книзі №38п за реєстровим №25. З договору дарування від 24.09.1996 року, вбачається, що останній було укладено між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), якій квартира [ADDRESS] належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.02.1994 року виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №5/305-94, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентар бюро та записаного в реєстрову книгу за №38п за реєстровим №27-52. Разом з тим, згідно інформації КП «ДМБТІ» від 06.11.2017 року вбачається, що в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на 51/100 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.10.2000 року, а також про подальшу реєстрацію права власності на вказану частку квартири за [PERSON] на підставі дублікату договору дарування від 04.12.2006 року. Також в інвентаризацій справі за даними КП «ДМБТІ» містяться відомості про реєстрацію права власності на 19/100 частин квартири [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , а також на 30/100 частин за [PERSON] та [PERSON] . Реєстрація права власності за [PERSON] чи за іншою особою на окрему квартиру [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994 року КП «ДМБТІ» не проводилась. Встановивши вказані обставини, що свідчили про укладення договору дарування від 09.06.2016 року належних позивачу 51/100 частин квартири [ADDRESS] від імені останнього іншою особою, за відсутності відповідних повноважень та поза волею позивача, Кіровський районний суд м.Дніпропетровська заочним рішенням від 07.09.2018 року у цивільній справі №203/475/18, яке набрало законної сили, частково задовольнив позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва О.С., [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу, свідоцтва про право власності на житло, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності. Зокрема, вказаним вище заочним рішенням було визнано недійсним договір дарування 51/100 частин квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 09.06.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. за реєстровим №553; скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 51/100 частин квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 946755212101, номер запису про право власності 14948590, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.06.2016 року, 18:13:43, індексний номер 30031291). Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.12.2020 року у цивільній справі №203/638/19, яке набрало законної сили, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, зобов`язання вчинити певні дії. Встановивши, що договір дарування квартири [ADDRESS] від 24.09.1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] є нікчемним, оскільки на момент його укладення [PERSON] не була власником цього майна та приватизувала спірні житлові приміщення за чотири роки після цього 19.10.2000 року, а також, що свідоцтво про право власності на житло від 24.02.1994 року виконкомом міської ради народних депутатів за розпорядженням №5/305-94 насправді не видавалось, суд частково задовольнив позовні вимоги [PERSON] щодо усунення йому перешкод в користуванні власністю, зобов`язавши відповідачку [PERSON] звільнити 51/100 часток квартири [ADDRESS] і передати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.07.2024 року у цивільній справі №203/772/22, яка набрала законної сили, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] 51/100 частинами квартири [ADDRESS] шляхом його вселення до даної квартири та передачі ключів від неї. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2018 року у цивільній справі №203/475/17, за [PERSON] скасовано державну реєстрацію права власності на квартир [ADDRESS] , що була проведена на підставі визнаного недійсним договору дарування 51/100 частин квартири [ADDRESS] , посвідченого 09.06.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. за реєстровим №553 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявний запис про державну реєстрацію права власності на 51/00 часток квартири [ADDRESS] за [PERSON] на підставі дублікату договору дарування від 04.12.2006 року. Також згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. від 28.04.2018 року, індексний номер 40872976 було здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності 25941443, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1096690912101). Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, посвідчений 28.04.2018 року вказаним нотаріусом за реєстровим №435. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Суд враховує, що з огляду на нікчемність договору дарування квартири [ADDRESS] від 24.09.1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , подальші договори відчуження вказаної квартири, у т.ч. і договір купівлі-продажу від 28.04.2018 року, на підставі якого право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за відповідачкою, є недійсними та не створюють будь-яких юридичних наслідків. Оскільки саме позивач є законним власником 51/100 часток квартири [ADDRESS] , складової якої є і квартира [ADDRESS] , реєстрація права власності на цю квартиру, як окремий об`єкт нерухомого майна за відповідачкою, яка право власності на неї у встановленому законом порядку не набула, створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні належним йому майном. За вказаних обставин, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. В зв`язку з цим, слід скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2018 року, індексний номер 40872976, щодо державної реєстрації прав власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1096690912101) та припинити право власності [PERSON] на цю квартиру, зареєстроване за нею на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кейтельгіссер О.М. 28.04.2018 року за реєстровим №435 (номер запису про право власності 25941443). Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved