Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі-ТОВ «ФК «ЄАПБ»), від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник Какун А.С., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за: кредитним договором № 103914635 в розмірі 11950,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5500,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 1450,00 грн - заборгованість за комісією та кредитним договором № 13714-01/2022 в розмірі 8360,00 грн, з яких: 4400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3960,00 грн - сума заборгованості за відсотками, суму судового збору просять покласти на відповідача. Позовні вимоги\~обґрунтовуються тим,\~що 15.01.2022\~року між\~Товариством з\~обмеженою\~відповідальністю «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»\~(далі-\~ТОВ «ФК»\~ІНВЕСТРУМ»)\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ 13714-01/2022\~шляхом його\~підписання електронним\~підписом позичальника,\~відтвореним шляхом\~використання одноразового\~ідентифікатора,\~який був\~надісланий на\~номер мобільного\~телефону відповідача,\~зазначений в\~розділі 7\~вказаного Кредитного\~договору,\~проте,\~свої зобов`язання\~за кредитним\~договором відповідач\~порушив,\~внаслідок чого\~в нього\~виникла заборгованість.\~31.01.2023\~між ТОВ\~«ФК «ІНВЕСТРУМ»\~та ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~укладено Договір\~факторингу №\~31012022,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «ФК\~«ІНВЕСТРУМ» відступає,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~приймає належні\~ТОВ «ФК\~«ІНВЕСТРУМ» права\~вимоги до\~боржників,\~вказаними у\~реєстрі боржників\~до договору\~факторингу №\~31012022,\~згідно з\~якими ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~набуло права\~грошової вимоги\~до відповідача\~за договором\~№13714-01/2022\~в розмірі\~8360,00\~грн,\~з яких:\~4400,00\~грн,\~-\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~3960,00\~грн -\~сума заборгованості\~за відсотками.\~Також,\~26.01.2022\~року між\~ТОВ «МІЛОАН»\~та відповідачем\~ [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№103914635. Кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору, порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників від 16.07.2024 року до договору факторингу № 16072024, згідно з якими ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №103914635 в розмірі 11950,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5500,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 1450,00 грн, - заборгованість за комісією. З моменту отримання права вимоги до відповідача нарахування жодних штрафних санкцій позивачем не здійснювалося. Посилаючись викладене, у зв`язку з неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.\~ 17.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Лихачова Р.Б., який діє на підставі ордеру, надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладене заперечення проти позовних вимоги, посилаючись на: відсутність доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача; недоведеність факту укладення договору саме з відповідачем, зокрема відсутність доказів використання ним одноразового ідентифікатора; відсутність підтвердження дійсності договорів факторингу, а також факту оплати позивачем вартості відступлення права вимоги. Окрім того, заперечення аргументовані посиланням на нікчемність умов щодо стягнення комісії відповідно до закону «Про захист прав споживачів»; необхідності звільнення військовослужбовців від відповідальності за кредитними зобов`язаннями під час воєнного стану; спливом строку позовної давності щодо частини вимог (зокрема, щодо стягнення відсотків). 23.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Ільїна А.Є., який діє на підставі довіреності, надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечував проти доводів сорони відповідача щодо відсутності заборгованості та аргументував свою позицію посилаючись на наступне. Щодо перерахування кредитних коштів: Позивач стверджує, що первинні документи про фінансові операції (зокрема, виписки про переказ коштів) є банківською таємницею та зберігаються в установі банку, який видавав кредит. Позивач не має доступу до цих документів, оскільки він не є первинним кредитором, а отримав права вимоги за договорами факторингу. Щодо переходу права вимоги до відповідача, представник позивача зазначає, що наявність договорів факторингу, підписаних між фінансовими компаніями, є достатньою підставою для правомірності набуття позивачем права вимоги. Щодо наявності кредитного договору: позивач наголошує, що відповідач підписав договір електронним підписом, погодився з його умовами, а отже, кредит був наданий та має бути повернутий. Сам факт укладення договору, на думку позивача, підтверджує отримання коштів відповідачем. Щодо військового статусу відповідача, представник позивача зазначає, що відповідач не надав доказів свого статусу військовослужбовця та не звертався до фінансової установи для припинення нарахування відсотків і штрафних санкцій відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо строку позовної давності: позивач зазначає, що вимоги про стягнення неустойки (штрафів і пені) у позові відсутні, а тому доводи відповідача про сплив строку позовної давності є безпідставними. На підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився. У відзиві представник позивача Ільїн А.Є. просив суд проводити розгляд справи без участі представника позивача. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.\~ Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лихачов Р.Б. у судове засідання не з`явились, про місце, день та час розгляду справи були повідомлений судом. Причини неявки суду невідомі. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази доходить наступного висновку. Згідно з матеріалами справи 15.01.2022 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту №13714-01/2022 (далі-Договір №13714-01/2022). 15.01.2022 року [PERSON] підписав графік платежів та паспорт споживчого кредиту (додаток № 1 до договору №13714-01/2022) де підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. Відповідно до п. 1.1 Договору №13714-01/2022 ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» надало відповідачу кредит на загальну суму 4400,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити процента за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором Згідно з положеннями розділу І Договору №13714-01/2022; тип кредиту: кредит; мета - отримання кредиту на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 10 днів, тобто до 24.01.2022; строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. За користуванні кредитом клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Надання кредиту та зміна суми кредиту надається на основі оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) клієнта, на власний розсуд Товариства. Клієнту, який не пройшов первинний скорниг Товариства при подачі заявки, Товариство має право запропонувати інші умови кредитування, які клієнт може прийняти або відмовитись. Кредит таким клієнтам надається за стандартною процентною ставкою 3% на добу в межах суми 2000 грн та на них не розповсюджуються умови п, 1.5, та п. 1.6 цього Договору (п.п. 1.2-1.4 Договору №13714-01/2022). Згідно з п.п. 1.7, 1.8 Договору №13714-01/2022 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.zecredit.com.ua. Відповідно до п. 4.2 Договору №13714-01/2022 у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1,2. цього Договору та/або в Додатку (ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день аористу ванна кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору. Відповідно до п.п. 6.1-6.4, 6.7 Договору №13714-01/2022 цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у ряді неповідомлення-несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. Всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використаних« одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору. Підписанням цього Договору Клієнт дає свою згоду на те, щоб графік платежів розміщувався а електронному вигляді в особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці Товариства - https://www.zecredit.com.ua. Підписанням цього Договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Клієнт підтвердите, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену а частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Підписання Договору № 13714-01/2022 [PERSON] здійснив 15.01.2022 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «W2025». 26.01.2022 року ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] уклали кредитний договір № 103914635 (далі - Договір № 103914635). 26.01.2022 року [PERSON] підписав графік платежів (додаток № 1 до договору №103914635) та паспорт споживчого кредиту (додаток №2 до договору №103914635) де підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором; отримання інформації про право кредитодавця залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію у разі невиконання мною зобов`язань за договором про споживчий кредит, про встановлені законодавством вимоги щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки), про право на звернення до Національного банку України у разі недотримання таких вимог кредитодавцем та/або колекторською компанією, а також про право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі врегулювання простроченої заборгованості; повідомлення про передбачену статтею 182 Кримінального кодексу України відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про третіх осіб, персональні дані яких передані кредитодавцю. Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 Договору № 103914635 кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн (п. 1.2). Кредит надається строком на 15 днів з 26.01.2022 (строк кредитування) (п.1.3). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 10.02.2022 (п.1.4). Відповідно до пп. 1.5.1- п.1.7 Договору № 103914635 комісія за надання кредиту: 1450,00 грн. яка нараховується за ставкою 29,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом: 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Згідно з п.2.1. Договору № 103914635, кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.. Пунктом 6 Договору № 103914635 регулюється порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. Так, цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.п. 6.1 п. 6 Договору). За змістом п.п. 6.3 п. 6 Договору приймаючи пропозицію ТОВ «МІЛОАН» про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та надає підтвердження пункту 6.3. договору. Підписання Договору № 103914635 здійснено [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «L50527» (підписано: 26.01.2022 о 03:00). Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до\~ч.ч.\~4-6\~ст.\~11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію»\~пропозиція\~укласти електронний\~договір\~(оферта)\~може\~бути\~зроблена шляхом\~надсилання\~комерційного\~електронного повідомлення,\~розміщення\~пропозиції\~(оферти)\~у\~мережі\~Інтернет або\~інших\~інформаційно-комунікаційних\~системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі,\~якій\~адресована\~пропозиція укласти\~електронний\~договір\~(оферта),\~має\~надаватися\~безперешкодний доступ\~до\~електронних\~документів,\~що\~включають\~умови договору,\~шляхом\~перенаправлення\~(відсилання)\~до\~них. Включення\~до\~електронного\~договору умов,\~що\~містяться\~в іншому\~електронному\~документі,\~шляхом\~перенаправлення\~(відсилання)\~до\~такого\~документа,\~якщо\~сторони\~електронного договору\~мали\~змогу\~ознайомитися з\~ним,\~не\~може\~бути підставою\~для\~визнання\~правочину нікчемним. Відповідь\~особи,\~якій\~адресована\~пропозиція укласти\~електронний\~договір,\~про\~її\~прийняття (акцепт)\~може\~бути\~надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~- дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.90 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції. Матеріали справи свідчать про те, що такими ідентифікаторами були: «W2025» за договором № 13714-01/2022 від 15.01.2022 року та «L50527» за договором № 103914635 від 26.01.2022,\~які зазначені\~у вказаних\~договорах. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Статтею 642 ЦК України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У справі №561/77/19 від 16.12.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки\~викладені у\~постановах Верховного\~Суду від\~9\~вересня 2020\~року у\~справі №732/670/19,\~від 23\~березня 2020\~року у\~справі №404/502/18,\~від 7\~жовтня 2020\~року у\~справі №127/33824/19 від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20, від 17 січня 2022 року в справі № 234/7723/20. Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Таким чином, суд вважає встановленим, що [PERSON] 15.01.2022 уклав договір № 13714-01/2022 від №11480-11/2023 з ТОВ «ФК» ІНВЕСТРУМ» та 26.01.2022 року з уклав договір № 103914635 з ТОВ «МІЛОАН». При цьому, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2019 року в справі № 2-6315/11 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Особливістю консенсуальної природи кредитного договору є те, що законом допускається одностороння відмова від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором, що знайшло відображення, зокрема, у ст. 1056 ЦК України та ст. 10, 14, 15 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] дійсно уклав Договір № 13714-01/2022 від 15.01.2022 з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та Договір № 103914635 від 26.01.2022 з ТОВ «МІЛОАН». Проте, консенсуальна природа кредитного договору свідчить лише про те, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, але, в той же час, не свідчить про те, що у позичальника автоматично виник обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в договорі, оскільки цей обов`язок є похідним від обов`язку кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що перерахування суми кредиту на банківський рахунок споживача є істотною умовою договору, а отже, і обов`язковою умовою для виникнення обов`язку повернути зазначені кошти та сплатити проценти за користування ними та підлягає доказуванню. Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 732/670/19 зазначено, що факт укладення кредитного договору не є достатнім доказом отримання коштів. Позивач має довести факт фінансування позичальника, зокрема, надавши банківську виписку або інші підтверджуючі документи. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891-15, 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). У постанові\~від 17.02.2021\~у справі\~№ 910/12212/20 Верховний Суд дійшов висновку, що якщо позивач не надав доказів фактичного отримання кредиту відповідачем (зокрема, банківських виписок), суд має підстави відмовити у задоволенні позову. Пункт 50 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року\~встановлює, що первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Розділу 3 Положення). Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте, з досліджених доказів вбачається, що до позовної заяви позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, як це зазначено в п. 1.7. Договору № 13714-01/2022 та п.п. 1.1, 2.1 Договору №103914635. Тобто, позивач фактично не підтвердив належними та допустимими доказами факт виконання первісними кредиторами ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» зобов`язання щодо надання грошових коштів/відкриття кредитного ліміту та користування відповідачем кредитними коштами, відповідно, не підтвердив і факт виникнення у відповідача [PERSON] , обов`язку повернути кредитні кошти, сплатити комісію та проценти, у розмірі та на умовах зазначених в Договорах №103914635 та № 13714-01/2022, та права вимоги первісних кредиторів за цими договорами. До позовної заяви доданий розрахунок заборгованості за спірними договорами, здійснений позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ». Так, у розрахунку заборгованості за Договором № 13714-01/2022 від 15.01.2022, за період з 31.01.2023 по 30.11.2024, вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 8360,00 грн, з яких: 4400,00 грн, - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3960,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 32). У розрахунку заборгованості за Договором № 103914635 від 26.01.2022, за період з 16.07.2024 по 30.11.2024, вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 11950,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5500,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 1450,00 грн, - заборгованість за комісією (а.с. 17). У постанові\~від 24.06.2021\~у справі\~№ 910/524/21 Верховний Суд дійшов висновку, що якщо позивач надав лише власний розрахунок заборгованості без підтвердження з боку первісного кредитора, суд не може перевірити правомірність нарахувань, а отже, має підстави для відмови у задоволенні позову. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором створений самим позивачем та не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, наявність та розмір заборгованості. Зокрема, розрахунок не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку за якою нараховувались проценти, період їх нарахування тощо, що позбавляє суд перевірити розрахунки та надати їм оцінку. Таким чином, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази існування та розміру заборгованості відповідача [PERSON] за Договорами № 13714-01/2022 від 15.01.2022, №103914635 від 26.01.2022. Щодо тверджень представника відповідача про наявність у відповідача військового статусу суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження №61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року\~№ 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Проте, суду не надано жодного доказу перебування відповідача [PERSON] на військовій службі. Таким чином, суд не може застосувати до спірних правовідносин пільги встановлені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитних договорів, суд зазначає наступне. Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до умов укладених договорів нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно статті 625 ЦК України. При цьому, нарахування кредитором/позикодавцем процентів за користування позикою після закінчення строку, на який надавалась позика, є неправомірним. Доказів того, що відповідач [PERSON] як позичальник ініціював продовження строку договору позики або не дотримувався правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг кредитодавців та/або правил постійно діючих акцій, внаслідок чого знижена процентна ставка не мала застосовуватися, матеріали справи не містять. Окрім того, враховуючи відсутність у суду розрахунків первинних кредиторів, про що зазначено вище, суд не має можливості перевірити позиції учасників справи та правомірність нарахованих відповідачу [PERSON] відсотків за спірними договорами. Вимог про стягнення процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст.1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно\~статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст.1080,1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. 31.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №31012023 (далі - Договір факторингу №31012023/ Договір факторингу від 31.01.2023), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступає, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 1.1. Договору факторингу № 31012023, фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управлінням кредиту, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інших платежів, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2. Договору факторингу № 31012023 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному вигляді за формою наведеною в додатку № 4 цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 5). Відповідно до п. 1.5 Договору факторингу клієнт гарантує та відповідає перед фактором за дійсність грошових вимог, право яких відступається факторові за цим договором. Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-передачі реєстру боржників (додаток № 2) (п. 1.6 Договору факторингу № 31012023). Розділ 2 Договору факторингу № 31012023 визначає гарантії за цим договором, зокрема, гарантії клієнта про те, що: права вимоги, що передаються фактору для здійснення факторингу, є дійсними (пп. 2.2.1); клієнт не буде передавати фактору для здійснення факторингу права вимоги в частині, оплата за якою надійшла повністю (пп. 2.2.2). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 31012023 від 31.01.2023 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількість яких у копії не зазначено, після чого, з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу № 31012023, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 30). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 31.01.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №13714-01/2022 в розмірі 8360,00 грн (а.с.31). 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1. Договору факторингу № 16072024 (далі Договір факторингу № 16072024/ Договір факторингу від 16.07.2024), фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управлінням кредиту, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інших платежів, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2. Договору факторингу № 16072024 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному вигляді за формою наведеною в додатку № 4 цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 5). Відповідно до п. 1.5 Договору факторингу клієнт гарантує та відповідає перед фактором за дійсність грошових вимог, право яких відступається факторові за цим договором. Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-передачі реєстру боржників (додаток № 2) (п. 1.6 Договору факторингу № 16072024). Розділ 2 Договору факторингу №\~16072024визначає гарантії за цим договором, зокрема, гарантії клієнта про те, що: права вимоги, що передаються фактору для здійснення факторингу, є дійсними (пп. 2.2.1); клієнт не буде передавати фактору для здійснення факторингу права вимоги в частині, оплата за якою надійшла повністю (пп. 2.2.2). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількість яких у копії не зазначено, після чого, з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу № 16072024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 15). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 16.07.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 103914635 в розмірі 11950,00 грн (а.с.16). При цьому, витяги з реєстрів боржників до договору факторингу від 16.07.2024 та до договору факторингу від 31.01.2023 не містять підпису посадової особи і відтиску печатки первинних кредиторів ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «МІЛОАН», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Такі докази не відповідають вимогам щодо достовірності доказу, оскільки на підставі наданих позивачем витягів суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи, а саме, чи дійсно право вимоги до відповідача [PERSON] за Договорами № 13714-01/2022 від 15.01.2022 та №103914635 від 26.01.2022 було передане від ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за відповідними Реєстрами боржників. Окрім того, як вбачається зі змісту Актів приймання-передачі права вимоги за договором факторингу від 31.01.2023 та договором факторингу від 16.07.2024, в пунктах 2 не міститься жодних відомостей про загальну суму заборгованості, яка передається від ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Верховний Суд у постанові від\~12.10.2021\~у справі\~№ 910/10545/20 висловив позицію, що якщо акт приймання-передачі реєстру боржників не містить конкретної суми продажу права вимоги, це може свідчити про недійсність відступлення права вимоги або неможливість встановлення його дійсної вартості. Згідно з\~висновками викладеними\~в постанові\~Верховного Суду\~від 14.07.2020\~у справі\~№ 910/5124/19,\~від 16.03.2021\~у справі\~№ 910/8234/20, якщо реєстр боржників підписаний лише представником нового кредитора без підпису та печатки первісного кредитора, суд має право не визнавати такий документ належним доказом фактичного відступлення права вимоги. Відсутність підтвердження фактичного виконання договору факторингу (наприклад, актів приймання-передачі з усіма підписами) ставить під сумнів правомірність вимог нового кредитора. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012, від 18.10.2023 року у справі №905/306/17. Таким чином, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів переходу до нього права вимоги до [PERSON] за Договорами № 13714-01/2022 від 15.01.2022 та №103914635 від 26.01.2022. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша\~статті 95 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України\~передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Суд не може вчиняти активних дій, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеній, зокрема, у п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК (Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.09.2023 у справі №465/4873/20, провадження № 61-6627св23). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 725/3821/23, провадження №61-15366св23). За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягають задоволенню, оскільки позовні вимоги у даній справі не доведено належними та допустимими доказами. Згідно з п.6 ч.1ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати в розмірі 3028,00 грн, на підставі ст.141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed