Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Вимоги обґрунтовує тим, що позивач в період з 14.07.2022 року по 15.07.2022 року на відкритий в АТ «ОТП Банк» банківський рахунок на ім`я [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 107000 грн., а саме за: платіжною інструкцією №11727696 від 14.07.2022 року в сумі 6000 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової допомоги зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року; платіжною інструкцією №11726939 від 14.07.2022 року в сумі 20000,00 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової допомоги зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року; платіжною інструкцією №11727591 від 14.07.2022 року в сумі 20000 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової допомоги зг.дог.03/02 від 03.02.2022 року; платіжною інструкцією №11726644 від 14.07.2022 року в сумі 25000 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової допомоги зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року; платіжною інструкцією №1027 від 15.07.2022 року в сумі 36000 грн. призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ. За попередньо домовленістю сторін вказані правовідносини мали б бути врегульовані шляхом укладення відповідних договорів поворотної фінансової допомоги, однак окремих письмових договорів між сторонами підписано не було. У досудовому порядку врегулювати спірні питання з відповідачем не вдалося. За відсутності укладених між сторонами договорів та інших законних підстав для перерахування коштів, зазначені кошти є безпідставно набутими у відповідності до\~ст.1212 ЦК України. Направлені вимоги про повернення коштів залишилися без задоволення. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на сою користь безпідставно отримані кошти у сумі 107000,00 грн. та судовий збір у сумі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 15.05.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.06.2024 року представник відповідача адвокат Салтан Р.В. надіслав суду відзив, відповідно до відзиву [PERSON] не погоджується із позовною заявою та вимогами викладеними в ній та вважає, що вона є необґрунтованою та безпідставною, що є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. [PERSON] під час роботи в ПП «Олан Трейд» завжди та у повному обсязі виконувала умови Договорів поворотної фінансової допомоги, своєчасно повертаючи отримані грошові кошти. Так, серед іншого, [PERSON] перерахувала на користь ПП «Олан Трейд» 71000 грн. При цьому на користь [PERSON] з боку ПП «Олан Трейд» перераховано всього 36000 грн. Таким чином, вимоги ПП «Олан Трейд» щодо повернення грошових коштів є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Твердження позивача про відсутність укладення договорів поворотної фінансової допомоги не спростовує факти отримання ним коштів від [PERSON] . Також, просив стягнути судові витрати. 30.07.2024 року представник позивача надіслав суду відповідь на відзив. Позивач стверджує, що вказівка призначення платежу при перерахунку коштів не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми договору поворотної фінансової допомоги. Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджував про відсутність укладеного між сторонами письмового договору фінансової поворотної допомоги. Дана обставина відповідачем не спростована. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надіслав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ПП «Олан Трейд» в період з 14.07.2022 року по 15.07.2022 року на відкритий в АТ «ОТП Банк» банківський рахунок на ім`я [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 36000 грн., а саме за: платіжною інструкцією №1027 від 15.07.2022 року в сумі 36000 грн. призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ. А відповідач по справі [PERSON] , в свою чергу, повернула отримані кошти, про що свідчить платіжна інструкція №11727696 від 14.07.2022 року в сумі 6000 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової допомоги зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року; платіжною інструкцією №11726939 від 14.07.2022 року в сумі 20000,00 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової допомоги зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року; платіжною інструкцією №11727591 від 14.07.2022 року в сумі 20000 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової допомоги зг.дог.03/02 від 03.02.2022 року; платіжною інструкцією №11726644 від 14.07.2022 року в сумі 25000 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової допомоги зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року, які були долучені до матеріалів справи позивачем. 27.06.2023 року на адресу відповідача направлялася вимога за №123 про повернення грошових коштів, в якій ПП «Олан Трейд» вимагає невідкладно з моменту отримання даної вимоги, повернути безпідставно отриманні грошові кошти в сумі 1 065 721,05 грн. Листом від 29.06.2023 року [PERSON] , на вимогу про повернення грошових коштів №123 від 27.06.2023 року, повідомила, що між сторонами був укладений договір поворотної фінансової допомоги №03/02 від 03 лютого 2022 року. До моменту звільнення [PERSON] з ПП «Олан Трейд» кошти за вказаним договором були повернуті в повному обсязі. Тому вимогу [PERSON] вважає безпідставною. ПП «Олан Трейд» направило на адресу відповідача лист №2 з проханням надати для звірки копії платіжних інструкцій про перерахування/повернення грошових коштів в сумі 1 065 721,05 грн., копію підписаного між сторонами договору поворотної фінансової допомоги №03/02 від 03 лютого 2022 року або виконати вимогу та сплатити грошові кошти в розмірі 1 065 721,05 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України\~визначає загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Частина 1\~ст.1212 ЦК України\~передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов : а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають : 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої\~статті 1212 ЦК України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 зроблено такий висновок: "Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України". Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті\~11, частин першої та другої статті\~509 ЦК України\~цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього\~Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою\~статті 202 ЦК України\~встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті\~11, частини першої статті\~177, частини першої статті\~202, частин першої та другої статті\~205, частини першої статті\~207, частини першої статті\~1212 ЦК України\~дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої\~статті 1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi\~статті 1212 ЦК України\~тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статями\~11,\~600,\~601,\~604-607,\~609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідно до вимог ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України\~встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1\~ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7\~ст. 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскількист.81\~ЦПК України\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернула позивачу грошові кошти в розмірі 71000 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи позивачем платіжними інструкціями №11727696 від 14.07.2022 року, №11726939 від 14.07.2022 року, №11727591 від 14.07.2022 року, №11726644 від 14.07.2022, а тому суд не вбачає підстав для застосування до правовідносин, які склались між сторонами, положень\~ст.1212 ЦК України. В ході розгляду справи відповідач підтвердила факт укладення між нею та підприємством договору безвідсоткової фінансової допомоги від 03.02.2022 року, не заперечувала факту надходження на її рахунок грошових коштів заявлених до стягнення та повернення на користь позивача грошей за договором в повному обсязі. Отже, сторони визнали наявність між ними домовленостей на укладення договірних правовідносин. Позивач, будучи юридичною особою, на яку покладається відповідальність за ведення фінансово-бухгалтерського обліку, неодноразово (тобто не випадково) здійснював переказ коштів відповідачу, зазначивши у призначенні платежів про наявність між сторонами договорів, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень\~ст.1212 ЦК України, про що правильно зазначив суд першої інстанції. Оскільки позивачем не надано копії укладених між сторонами договорів в письмовій формі, суд позбавлений можливості перевірити права та обов`язки сторін, та існування у відповідача боргу за договором. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності, суд на підставі наданих сторонами доказів дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] боргу на користь позивача, при відсутності заперечень зі сторони позивача про отримання ПП «ОЛАН ТРЕЙД» від відповідача коштів у розмірі 71\~000 грн. проти заявлених до стягнення 107\~000,00 грн, при тому, що позивачем на підтвердження переведення відповідачу коштів було надано лише одну платіжну інструкцію № 1027 від 15.07.2022 року у розмірі 36\~000 грн, а інші надані позивачем платіжні інструкції №11727696 від 14.07.2022 року, №11726939 від 14.07.2022 року, №11727591 від 14.07.2022 року, №11726644 від 14.07.2022 свідчать про повернення відповідачем коштів позивачу у розмірі 71\~000 грн, де платником вказано [PERSON] . Доказів на підтвердження наявності між сторонами інших правовідносин, за якими до позивача могли надійти кошти від відповідача, суду не надано. За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню. Щодо вимоги представника відповідача про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті\~133\~та частин першої - третьої статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надано суду: ордер на надання правничої допомоги серії ВН №1455992, додаткова угода №1 від 24.06.2024 року до договору №104/Р про надання правничої допомоги від 05.12.2023 року, орієнтовний розрахунок витрати на правову допомогу від 24.06.2024 року, Акт виконаних робіт №1 від 05.08.2024 року, згідно якого всього надано послуг адвокатом відповідачу на суму 9940,00 грн. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши надані представником відповідача докази на підтвердження витрат на правову допомогу, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо стягнення судових витрат, суд у вирішенні питання чи є розмір витрат відповідача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, враховує конкретні обставини справи. Зокрема: суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, правові дії та позиції сторін спору в суді. Таким чином, стягнення повної вартості послуг, визначених у пункті 2 акта\~виконаних робіт від 05.08.2024 року №1 на загальну суму 9 940,00 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника відповідача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, тобто не є розумно обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 3500,00 грн.

Outcome: partial