Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

11.01.2022 року [PERSON] в особі представника Торути Л.П. , звернулася до суду з позовом про стягнення коштів (повернення завдатку) , яким позивається до [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову, представник позивачки [PERSON] - адвокат Торута Л.П., послалася на те, що між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] було підписано розписку (договір завдатку). Згідно даної розписки покупець [PERSON] передала, а продавець [PERSON] отримав 50 000, 00 доларів США, в якості завдатку за придбання покупцем майна: майнового комплексу за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 1 390, 30 кв.м., що складається з адмінбудинку (літера Д), допоміжного корпусу (літера Г), сараю (літера В), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1299147180000, яке належить ТОВ «ЕФ.ЕНД.ЕМ Україна» (код 40081059) за ціною 175 000 доларів США. Договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути укладений сторонами до 31.07.2019 року. Якщо продавець відмовиться від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна або з його вини не буде укладений до 31.07.2019 року, продавець повинен повернути покупцю завдаток. Продавцем порушено встановлений розпискою, яка фактично є договором завдатку, строк передачі права власності на об`єкт (до 31 липня 2019 року) та не дотримано прийнятих на себе цивільно-правових зобов`язань. На час звернення до суду з позовом, [PERSON] , як продавцем не повернута сума завдатку, не виконані умови розписки (договору завдатку). 09.12.2021 року позивачкою було надіслано на адресу відповідача вимогу про повернення коштів, яка не була ним отримана станом на 20.12.2021 року. Просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100 000,00 доларів США, що складається з 50 000, 00 доларів США завдатку та 50 000, 00 доларів США додаткової сплати суми у розмірі завдатку, а також за період з 01.08.2019 року по 20.12.2021 року відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 3 583, 56 доларів США, що складає 97 616, 17 гривень. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Провадження у справі відкрито 30.05.2022 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. 20.12.2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Паламарчук Н.В. подала до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач [PERSON] не визнає позов [PERSON] у повному обсязі, просить відмовити в його задоволенні. В обгрунтування заперечень на позов [PERSON] , представник відповідача послалася на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем за заявленими [PERSON] до нього позовними вимогами. Вказала, що [PERSON] з 23.11.2018 року по 30.10.2019 року працював на посаді директора ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна», яке змінило найменування на ТОВ «ЕФ Енд Ем Україна». Відповідач у справі, як директор товариства, який діяв від його імені та в його інтересах, а не як фізична особа, надав розписку позивачці від 07.06.2019 року і відповідно отримав кошти в розмірі 50 000, 00 доларів США в якості завдатку за придбання позивачкою або запропонованою нею особою майнового комплексу, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1 390, 30 кв.м., що належав товариству на праві власності, про що і було вказано у розписці від 07.06.2019 року та набутий на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14.12.2017 року, укладеного між ПАТ «Трест Київелектромонтаж» та ТОВ «ФОРБС ЕНД МАНХЕТТЕН Україна». Крім того, представник позивача послалася на те, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини позивачки, доказів на підтвердження зворотнього остання суду не надала. Крім того у розписці від 07.06.2019 року передбачено лише повернення завдатку позивачці, а штраф у розмірі завдатку викреслений , а тому у випадку неукладення договору купівлі-продажу з вини продавця, яким було товариство директором якого на той час був відповідач, то поверненню підлягало б тільки 50 000, 00 доларів США. Стверджувала, що у товариства, директором якого був відповідач [PERSON] були всі наявні підстави для вчинення дій на відчуження позивачці або ж вказаній нею особі майна, про намір придбання якого йдеться в розписці від 07.06.2019 року. 21.03.2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття до провадження уточненої позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Відповідно до зазначеної заяви, позивачка [PERSON] посилається на те, що вона в якості завдатку передала 50 000, 00 доларів США з метою придбання майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути укладений до 31.07.2019 року. Продавцем було порушено встановлений розпискою, яка є фактично договором завдатку, строк передачі права власності на об`єкт та не дотримано взятих на себе цивільно-правових зобов`язань. Просила стягнути з відповідача 1 828 430, 00 гривень, що складає еквівалент в національній валюті 100 000, 00 доларів США, що є подвійним завдатком, а також 164 558, 70 грн., що складають три відсотки річних з підстав порушення строків повернення завдатку . 26.04.2023 року, представник відповідача [PERSON] - адвокат Паламарчук Н.В. подала до суду відзив на уточнену позовну заяву [PERSON] , просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 07 серпня 2023 року підготовче провадження закрито. Під час судового розгляду справи по суті, представник позивачки підтримала позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] з підстав викладених у позовній та уточненій заявах, просила задовольнити заявлені вимоги до [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Паламарчук Н.В. просила відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] з підстав викладених у відзиві на позов. Заслухавши учасників судового розгляду справи, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши докази у справі, оцінивши все в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2019 року [PERSON] була складена розписка, в підтвердження факту отримання коштів від [PERSON] у розмірі 50 000, 00 доларів США (а.с.5). Як видно зі змісту розписки, складеної 07.06.2019 року [PERSON] , останній як продавець отримав від [PERSON] як покупця кошти в розмірі 50 000, 00 доларів США, в якості завдатку за придбання нею чи будь-якою запропонованою покупцем особою нерухомого майна: майнового комплексу за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 1 390, 30 кв.м., що складається з адмінбудинку (літера Д), допоміжний корпус (літера Г», сарай (літера В), реєстраційний ноимер об`єкту нерухомого майна 12991471880000, яке належить ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна» (код40081059) за ціною 1 750 000 доларів США. Договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути укладений сторонами до 31.07.2019 року. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з відповідача [PERSON] у подвійному розмірі завдаток, переданий на час складання 07.06.2019 року розписки, котра фактично є договором завдатку, з тих підстав, що продавцем [PERSON] порушено встановлений строк передачі до 31.07.2019 року права власності на об`єкт нерухомого майна та не дотримано прийнятих на себе цивільно-правових зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правилами статей 12, 13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підтвердження зазначених підстав для позову позивачка надала суду копію розписки, складеної 07.06.2019 року відповідачем у справі, та копію свідоцтва про право власності на майновий комплекс площею 1 390, 300, який розташований в місті Києві за адресою: [ADDRESS] та належить ВАТ «Київелектромонтаж» на підставі наказу про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна від 11.06.1998 р. №288-В. (а.с.5,12). Заперечуючи проти позову, представник відповідача, крім іншого, послалася на те, що відповідач [PERSON] під час складання розписки на підтвердження отримання від [PERSON] коштів у розмірі 50 000, 00 доларів США в якості завдатку за придбання майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] діяв від імені продавця ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна», директором якого він був на час складання розписки. Так, з аналізу змісту розписки, складеної 07.06.2019 року [PERSON] , встановлено, що об`єктом купівлі продажу зазначено майновий комплекс за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 1 390, 30 кв.м., що складається з адмінбудинку (літера Д), допоміжний корпус (літера Г», сарай (літера В), реєстраційний ноимер об`єкту нерухомого майна 12991471880000, яке належить ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна». Крім того, зазначена вище розписка містить також умови укладення договору купівлі продажу, а саме щодо строку до 31.07.2019 року , а також передбачено якщо продавець відмовиться від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна або з його вини він не буде укладений до 31.07.2019 року, в тому числі за наступних причин: продавець не надасть рішень загальних зборів вкціонерів ПАТ «Трест «Київелектромонтаж» (код 04012750) про схвалення договору поставки №73/0/16, укладеного 01 листопада 2016 року між ПАТ «Трест «Київелектромонтаж» (код 04012750) та ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна» (код 40081059), за яким впродовж періоду з листопада 2016 р. по травень 2017 р. ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна» було поставлено ПАТ «Трест «Київелектромонтаж» товари загальною вартістю 13 961 715, 54 грн. з ПДВ, з чіткою вказівкою загальної вартості майна, що є предметом договору, або схвалення договору про задоволення вимог іпотекодержателя , укладеного 14 грудня 2017 року між ПАТ «Трест «Київелектромонтаж» (код 04012750) та ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна» (код 40081059), посвідченого Колупаєвою Ю.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за №881, прийнятого більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості, він повинен повернути покупцю завдаток. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 76, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 90 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ; ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Як видно зі змісту рішення №06 одноособового учасника ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна», переведено з посади першого заступника директора товариства на посаду директора товариства [PERSON], як особу яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності (а.с.78). Відповідно до наказу №17/ос від 23 листопада 2018 року по особовому складу ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна», [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна» з 23.11.2018 року (а.с.79). За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої 26.11.2018 року: ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна», ідентифікаційний код 40081059, місцезнаходження місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 67 зареєстровано 23.10.2015 року, номер запису - 1 068 102 0000 041015, керівник [PERSON] (а.с. 80). Рішенням №07 одноособового учасника ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Україна» від 19.02.2019 року змінено назву ТОВ «Форбс Енд Манхеттен Укроаїна» на ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна» (а.с.81). 30.10.2019 року одноособовим учасником ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна» прийнято рішення №10 про звільнення з посади директора товариства [PERSON] з 30.10.2019 року (а.с.82). 30 жовтня 2019 року директор ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна» [PERSON] видав наказ №08/ос про звільнення , яким склав із себе повноваження директора ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна» з 30.10.2019 року за власним бажанням (а.с.83). За правилами ч. ч. 1-4 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства ; до компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення) ; виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень ; виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Таким чином, суд має обґрунтовані підстави вважати, що складаючи 07.06.2019 року розписку в підтвердження факту отримання коштів від [PERSON] (як покупця) у розмірі 50 000, 00 доларів США, в якості завдатку за придбання нею чи будь-якою запропонованою покупцем особою нерухомого майна: майнового комплексу за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 1 390, 30 кв.м., що складається з адмінбудинку (літера Д), допоміжного корпусу (літера Г», сарай (літера В), реєстраційний ноимер об`єкту нерухомого майна 12991471880000, яке належить ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна» (код40081059) відповідач у справі [PERSON] діяв у межах своїх повноважень, як директор ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна». Правилами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном; учасники товариства зобов`язані: 1) дотримуватися статуту; 2) виконувати рішення загальних зборів учасників товариства. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц та у постанові від 07.10.2020 року у справі № 705/3876/18). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України). Судом встановлено, позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , як фізичної особи, котра 07.06.2019 року склала розписку на підтвердження отримання від неї завдатку у розмірі 50 000, 00 доларів США за придбання нею чи будь-якою запропонованою нею ж особою нерухомого майна - майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] , котре як об`єкт нерухомого майна було зареєстровано в реєстрі за №1299147180000 та належало ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна». На думку суду, правовідносини оформлені розпискою від 07.06.2019 року, складеною [PERSON] щодо майна належного ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна» директором якого був він же [PERSON] , не стосувалися [PERSON] , як фізичною особи, а були правовідносинами між ТОВ «ЕФ ЕНТ ЕМ Україна» та [PERSON] . Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відтак, судом встановлено, що позивачем заявлено позовні вимоги до неналежного відповідача у справі, а саме до колишнього директора ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна», однак останній, як колишній директор не може відповідати за зобов`язання товариства своїм майном, відповідно і не може бути відповідачем у цій справі. Європейський суд з прав людини, неодноразово вказував про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Європейський суд з прав людини також вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів (повернення завдатку) на підставі розписки складеної 07.06.2019 року [PERSON] як представником (директором) власника майна ТОВ «ЕФ ЕНД ЕМ Україна», не підлягають задоволенню судом. За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed