Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Нікопольської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] помер її дід [PERSON] , який до дня смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] не склав заповіту, тож спадкування належного йому майна повинно було відбуватись за законом. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок (літ.А), загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., з надвірними будівлями (літня кухня (літ.Б), підвал (літ.Бпд), сарай (літ.В), душ (літ.Г), вбиральня (літ.Д), навіс (літ.Е), спорудження № 1-6, І, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належала йому на підставі Свідоцтва про право власності від 10.08.1964 року. Інша 1/2 частка у праві спільної часткової власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями належить їй, [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Балашовою В.М. від 14 березня 2019 року за реєстровим № 1-184, яку вона отримала у вигляді спадщини після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . При цьому, її мати [PERSON] є дочкою [PERSON] , тому відноситься до спадкоємців першої черги спадкування після його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] її мати [PERSON] прийняла, відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, розпорядилась особистими речами свого батька, здійснювала заходи щодо утримання нерухомості, сплати комунальних послуг, ремонту будинку та обробітку присадибної земельної ділянки. За життя мати не оформила своїх спадкових прав на належну [PERSON] 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок (літ.А), загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., з надвірними будівлями (літня кухня (літ.Б), підвал (літ.Бпд), сарай (літ.В), душ (літ.Г), вбиральня (літ.Д), навіс (літ.Е), спорудження № 1-6, І, розташований за адресою: [ADDRESS] , яку мати прийняла у вигляді спадщини після смерті свого батька [PERSON] , але на яку за життя не оформила своїх спадкових прав. За життя її мати не склала заповіту. Вона як донька [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після її смерті, постійно проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , тому вважає, що спадщину після її смерті прийняла відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Журби Р.В., у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 44/2024. Однак, нотаріус, вивчивши надані документи та здійснивши необхідні перевірки, надав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2024 року за вих.№ 106/02-31, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірним будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ,після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що вона не надала нотаріусу документи, що підтверджують факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Тому, позивачка, на підставі викладеного, змушена звернутись до суду та просить суд визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок (літ.А), загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., з надвірними будівлями (літня кухня (літ.Б), підвал (літ.Бпд), сарай (літ.В), душ (літ.Г), вбиральня (літ.Д), навіс (літ.Е), спорудження № 1-6, І, розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , але за життя не оформила своїх спадкових прав. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.42). Представник відповідача про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, при цьому, на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.38-39). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 та ч.2 ст.524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. (ч.4.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року). Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер дід позивачки оп справі [PERSON] (а.с.4), який до дня смерті проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-25). Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок (літ.А), загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., з надвірними будівлями (літня кухня (літ.Б), підвал (літ Бпд), сарай (літ.В), душ (літ.Г), вбиральня (літ.Д), навіс (літ.Е), спорудження № 1-6, І, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належала йому на підставі Свідоцтва про право власності від 10.08.1964 року (а.с.14), а інша 1/2 частка у праві спільної часткової власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Балашовою В.М. 14 березня 2019 року за реєстровим № 1-184, яку остання отримала у вигляді спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.15). [PERSON] , яка є матір`ю позивачки та донькою [PERSON] (а.с.10-13), відноситься до спадкоємців першої черги спадкування після його смерті батька та спадщину після його смерті прийняла, відповідно до правила п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, розпорядилась особистими речами свого батька, здійснювала заходи щодо утримання нерухомості, сплати комунальних послуг, ремонту будинку та обробітку присадибної земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] не оформила своїх спадкових прав на належну [PERSON] 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті [INFO] (а.с.5) відкрилась спадщина на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок (літ.А), загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., з надвірними будівлями (літня кухня (літ.Б), підвал (літ.Бпд), сарай (літ.В), душ (літ.Г), вбиральня (літ.Д), навіс (літ.Е), спорудження № 1-6, І), розташований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері позивачка звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Журби Р.В., у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 44/2024 (а.с.48-62). Однак, нотаріус, вивчивши надані документи та здійснивши необхідні перевірки, надав позивачці Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2024 року за вих. № 106/02-31, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірним будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що вона не надала нотаріусу документи, що підтверджують факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.62). Проте, суд, ознайомившись з поданими документами, встановив, що доказом прийняття [PERSON] спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року, є фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, наявність реєстрації (прописки) в будинку [ADDRESS] , що підтверджується домовою книгою на будинок (а.с.7, 14). Таким чином, враховуючи вищевикладене, у суду не викликає сумніву той факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року, а тому позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved