Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Адвокат Почерняк Ірина Сергіївна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський», третя особа Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, державний реєстратор Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Шевченко Дмитро Ігорович, державний реєстратор Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Гунько Олександр Вікторович, Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ», Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка, на який знаходиться садовий будинок позивача, перебуває у його користуванні з 1948 року на підставі рішення Виконавчого комітету Кагановичської районної ради народних депутатів трудящих м. Києва. Позивач добросовісно, відкрито і безперервно використовував дану ділянку протягом більш ніж 15 років, без змін її цільового призначення. 17.07.2007 громадянами України, яким вищезазначеним рішенням також надано земельні ділянки в цілях садівництва та які спільно користуються ними більше 15 років, було створено Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ». Зважаючи на те, що межі земельної ділянки під будинком позивача не було виділено в натурі, він звернувся до землевпорядної організації для підготовки викопіювання з місцевості на земельну ділянку, для подальшої реалізації права на отримання ділянки у власність чи користування, однак при цьому землевпорядником було повідомлено позивачу, що земельна ділянка, на якій знаходиться будинок позивача включено до земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 площею 723,6941 га. Відповідно до висновку №61-20 від 24.06.2020 за результатами обстеження земельної ділянки, що знаходиться у користуванні [PERSON] , на [ADDRESS] , останній фактично використовує земельну ділянку площею 0,0652 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для садівництва, та яка цілком знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007. Земельна ділянка із кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 була зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої 25.12.2016 Київською обласною філією ДЗК, із наступною реєстрацією права постійного користування на ділянку за Національним природним парком «Голосіївський» та реєстрації права власності за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради. Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «ГАЙОК-МІ» неодноразово направляв запити задля з`ясування наявності та змісту вказаної технічної документації, отримання її копії, у відповідь на що з`ясувалося, що технічна документація не передавалася розробниками до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та в управлінні відсутня; відсутня технічна документація також і в Департаменті земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації; Департамент (центр) надання адміністративних послуг КМДА повідомив, що відсутня інформація щодо реєстрації земельної ділянки Національного природного парку «Голосіївський» за кадастровим номером 8000000000:79:304:0007. Розробник документації ДП «Центр Державного земельного кадастру» Київська обласна філія повідомила, що філією було розроблено документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Національного природного парку «Голосіївський» на замовлення Національного природного парку «Голосіївський», та що після розробки вищезазначеної документації із землеустрою оригінали були передані до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві. У свою чергу Головне управління Держгеокадастру у м. Киеві повідомило, що станом на дату подання ДП «Центр державного земельного кадастру» заяви про реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 заяви осіб разом з доданими документами приймалися державними кадастровими реєстраторами особисто, втім описи документів не складалися та акти приймання-передачі не формувалися. Все вище перелічене підтверджує, що технічна документація на здійснення реєстрації земельної ділянки 8000000000:79:304:0007 державному кадастровому реєстратору не передавалася, а тому її реєстрацію було здійснено із порушенням порядку, встановленого законом, безпідставно та без належної перевірки відповідності документів вимогам законодавства. Документація із землеустрою, яка є підставою для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, обов`язково передається державному кадастровому реєстратору для прийняття рішень в межах компетенції з обов`язковим здійсненням реєстрації такої заяви. Водночас, неподання технічної документації разом із заявою на здійснення державної реєстрації земельної ділянки відповідно до ч. 4, 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є безумовною підставою для відмови у реєстрації. Відповідно до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, яка знаходиться у Голосіївському районі м. Києва, в натурі (на місцевості), яку було виготовлено Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" на замовлення НПП "Голосіївський" вбачається, що на аркушах 12-13 поданої технічної документації міститься копія державного акту на право постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, із відтворенням серійного номера ЯЯ №070142, який не містить загальнообов`язкових реквізитів документа, зокрема, він не підписаний уповноваженими особами, найменування їх посад, прізвища й ініціали, також відсутній відтиск печатки органу видачі, дата його видачі та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно чи про реєстрацію акту. Департаментом земельних ресурсів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано відомості, що за наявною у Департаменті інформацією Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не вносився запис в Книгу записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про реєстрацію державного акту на право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007. Державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою серії ЯЯ№70142 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією не видавався. Указом Президента України від 27.07.2007 №794/2007 було створено Національний природний парк «Голосіївський», вказаним Указом було установлено площу земель національного природного парку 1879,43 гектара земель, що вилучаються в установленому порядку у Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» та надаються національному природному парку "Голосіївський" в постійне користування, і 2646,09 гектара земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів. 19.12.2007 було створено Національний природний парк «Голосіївський», як державну організацію, віднесену до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України. 26.01.2012 Київською міською радою було прийнято рішення «Про надання земельних ділянок Національному природному парку «Голосіївський» для експлуатації та обслуговування Національного природного парку «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва. Втім, вказане рішення не містить інформації про передачу у користування Національному природному парку «Голосіївський» саме земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:79:304:0007. Крім цього, відповідно до змісту п. 3 та п.4 рішення Київської міської ради №769/7406 від 26.01.2012 вирішено надати Національному природному парку «Голосіївський» в постійне користування земельні ділянки площею 1888,18 га за умови виконання пункту 4 цього рішення, зокрема, у місячний термін звернутися до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельних ділянок в натуру (на місцевість) та виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками, - тобто акту. За таких умов, відсутності у Національного природного парку «Голосіївський» державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та невиконання умов рішення Київради №69/7406 від 26.01.2012, у Національного природного парку «Голосіївський» не могло виникнути та не виникло будь-яке речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007. Просила: визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, площею 723,6941 га, що розташована в Голосіївському районі міста Києва, та кадастровий номер 8000000000:79:304:0007 такої земельної ділянки; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати запис в Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:79:304:0007 та запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, що знаходиться в Голосіївському районі міста Києва; скасувати рішення державного реєстратора Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Шевченка Дмитра Ігоровича про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 8000000000:79:304:0007 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 11533016800000, номер запису про інше речове право 18685137) за правокористувачем - Національним природним парком «Голосіївський», код за ЄДРПОУ 35620372; скасувати запис про речове право (право постійного користування за правокористувачем Національним природним парком «Голосіївський», код за ЄДРПОУ 35620372) №18685137, щодо земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 (реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 11533016800000), який міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; скасувати рішення державного реєстратора Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Гунька Олександра Вікторовича про реєстрацію права власності за територіальною громадою в особі Київської міської ради на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:79:304:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майн 11533016800000, номер запису про право власності 18669805); - скасувати запис про право власності №18669805 щодо земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11533016800000), який міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 10.06.2021 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 11.11.2021 протокольною ухвалою суду до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОК «Садове-дачне товариство «Гайок-Мі». 09.02.2022 та 06.03.2023 постановлені ухвали про витребування доказів. 13.09.2023 протокольною ухвалою суду до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України. 09.02.2024 постановлено ухвалу про прийняття цивільної справи до провадження. 25.07.2024 постановлені ухвали про відмову у залученні Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. 25.07.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.10.2021 третя особа Головне управління Держгеокадастру у м. Києві подало до суду пояснення по суті справи, в яких зазначило, що позивач жодним чином не обґрунтував невідповідність технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Національного природного парку «Голосіївський» для збереження та використання національних та природних парків площею 723, 6941 га, яка розташована у Голосіївському районі міста Києва вимогам законодавства. У зв`язку з тим, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (місцевості) Національного природного парку «Голосіївський» для збереження та використання національних та природних парків площею 723, 6941 га, яка розташована у Голосіївському районі міста Києва відповідала вимогам чинного законодавства, а підстави для відмови у державній реєстрації були відсутні 30.12.2016 Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру правомірно було здійснено державну реєстрацію спірної земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, площею 723, 6941 га. В матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б підтверджували факт, що станом на 30.12.2016 в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 заходилось зареєстроване, у встановленому законодавством порядку нерухоме майно позивача. 13.12.2021 третя особа Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ» подав до суду пояснення по суті справи, в яких зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача. 15.09.2022 Національний природний парк «Голосіївський» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що ОК «Гайок-Мі» ніколи не мав і не має у своїй власності та/або у користуванні будь-яких територій, в тому числі й території спірної земельної ділянки. З аналізу змісту копії рішення Виконавчого комітету Кагановичської районної ради народних депутатів від 07.05.1948 № 552 не вбачається жодних посилань на виникнення у позивача права користування спірною земельною ділянкою. Більш того, таке право не могло виникнути в силу того, що [PERSON] народився після 1948 року. Не міг позивач таке право й успадкувати в законний спосіб, з огляду на відсутність у спадкодавця відповідного правоустановчого документу на землю. За приписами чинного земельного законодавства фактичне використання особою нерухомого майна, за відсутності відповідних правоустановчих документів, не передбачає автоматичного виникнення права на таке майно. Не має будь-якого вирішального значення для розгляду даної справи й факт реєстрації 17.01.2007 ОС «Гайок-МІ», оскільки ні положеннями Закону України «Про кооперацію», ні положеннями Статуту ОК «Гайок-МІ», не передбачений автоматичний механізм набуття права на майно (землю) в силу набуття членства в обслуговуючому кооперативі. Водночас, вирішальним є той факт, що вказаний кооператив ніколи не мав будь-яких прав на земельні ділянки, які в установленому законом порядку увійшли до складу НПП «Голосіївський». Позивачем не надано доказів, що технічна документація не подавалася для проведення реєстрації земельної ділянки. На момент протиправної реєстрації права власності на будинок позивача, законним користувачем земельної ділянки вже був Національний природний парк «Голосіївський». 25.10.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив Національного природного парку «Голосіївський» та заперечення Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, яку суд залишає без розгляду, з огляду на пропуск строку на її подання. 04.06.2024 третя особа Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України надало до суду пояснення, в яких заперечувало проти задоволення позовних вимог. Зазначило, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження користування позивачем спірною земельною ділянкою. Крім того, право власності за позивачем було зареєстровано 29.08.2017, без зазначення відомостей про земельну ділянку, на якій розташоване відповідне майно. Також реєстрація права постійного користування за НПП «Голосіївський» на земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:79:304:0007 відбулося 13.01.2017. Отже, на момент реєстрації права власності на будинок позивача, законним користувачем земельної ділянки був Національний природний парк «Голосіївський». Представник позивача [PERSON]. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представники відповідачів Рибіцька Ю.Б. , Буханистий О.В. заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ» Потрійна І.О. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник третьої особи Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Забур`янов В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог. Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.05.1948 рішенням виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №552 затверджено розподіл землі під індивідуальні городи на 1948 рік. Указом Президента України від 27.08.2007 №794/2007 створено на території міста Києва Національний природний парк "Голосіївський" з підпорядкуванням його Міністерству охорони навколишнього природного середовища України та установлено площу земель Національного природного парку "Голосіївський" 4525,52 гектара, в тому числі 1879,43 гектара земель, що вилучаються в установленому порядку у Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" та надаються національному природному парку "Голосіївський" в постійне користування, і 2646,09 гектара земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів згідно з додатком. Відповідно до висновку Державного агентства земельних ресурсів України від 21.11.2011 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок Національному природному парку «Голосіївський» для експлуатації та обслуговування Національного природного парку «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно при умові зауважень проінформувати Держземагенство України. Рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 №69/7406 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок Національному природному парку "Голосіївський" для експлуатації та обслуговування Національного природного парку "Голосіївський" у Голосіївському районі м. Києва, надано Національному природному парку "Голосіївський", за умови виконання пункту 4 цього рішення, в постійне користування земельні ділянки загальною площею 1888,18 га для експлуатації та обслуговування Національного природного парку "Голосіївський" у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі: - ділянку № 1 загальною площею 723,69 га - за рахунок земель запасу природно-заповідного фонду (площею 709,90 га) та міських земель, не наданих у власність чи користування (площею 13,79 га); - ділянку № 2 площею 11,12 га, ділянку № [NUMBER] площею 1,08 га, ділянку № [NUMBER] площею 8,33 га, ділянку № [NUMBER] площею 8,99 га, ділянку № [NUMBER] площею 6,70 га, ділянку № [NUMBER] площею 11,24 га, ділянку № [NUMBER] площею 1,58 га - за рахунок земель запасу природно-заповідного фонду; - ділянку № 9 загальною площею 1115,45 га - за рахунок земель запасу природно-заповідного фонду (площею 1108,77 га), міських земель, не наданих у власність чи користування (площею 4,28 га), та земель запасу лісогосподарського призначення (площею 2,40 га). Відповідно до п. 4 вищезазначеного рішення Національному природному парку "Голосіївський" у місячний термін звернутися до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельних ділянок в натуру (на місцевість) та виготовленню документів, що посвідчують право користування земельними ділянками. 27.12.2016 ДП «Центр державного земельного кадастру» подано до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві заяву про державну реєстрацію земельної ділянки, площею 723, 6941 га, яка розташована за адресою: м. Київ, Голосіївський район 30.12.2016 державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві на підставі заяви ДП «Центр державного земельного кадастру» від 27.12.2016 №ЗВ-8000446262016 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) внесені відомості (здійснено реєстрацію до Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, площею 723, 6941 га, яка розташована за адресою: м. Київ, Голосіївський район. Вид використання - для збереження та використання національних природних парків. Цільове призначення - 04.03. для збереження та використання національних природних парків. Категорія земель - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. На замовлення Національного природного парку "Голосіївський" Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» Київська обласна філія розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Національного природного парку «Голосіївський», яка розташована у м. Києва, Голосіївському районі, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95941960 від 31.08.2017 садовий будинок, літ. «А», загальною площею 12,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Підстава виникнення права власності: довідка, серія та номер 01/08/17/1, виданий 01.08.2017, видавник ОК «СТД «Гайок-Мі», повідомлення, серія та номер: 6-К-1189, виданий 21.09.2010, видавник: Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація; технічний паспорт, серія та номер: 675-17, виданий 04.08.2017, видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації. На замовлення [PERSON] Київським міським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 27.03.2018 документація із землеустрою щодо надання земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 до регіонального фонду документації із землеустрою Головного управління Держгеокадастру у м. Києві розробником не передавалась. Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 8000868822018 від 21.12.2018 земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 площею 723,6941 га, з цільовим призначення 04.03 - для збереження та використання національних природних парків, перебуває у комунальній власності. Відповідно до листа Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Київська обласна філія від 17.01.2019 документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 передано до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві через Центр надання адміністративних послуг Шевченківської РДА в м. Києві. Відповідно до висновку, складеного ФОП [PERSON] , від 24.06.2020 №61-20 обстежувана земельна ділянка цілком знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, цільове призначення згідно Державного земельного кадастру «04.03 Для збереження та використання національних природних парків». Земельна ділянка №8000000000:79:304:0007 знаходиться у приватній власності територіальної громади в особі Київської міської ради, надана на праві постійного користування Національному природному парку «Голосіївський». Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів від 06.09.2022 Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ» у 2012 році звертався з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 3, 5647 га для ведення садівництва на [ADDRESS] . За результатами розгляду вищевказаного клопотання Київська міська рада рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Кооперативу за поданням Департаменту не приймало. Відповідно до висновку експерта від 08.12.2023 №100/10.20/2023 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у справі №752/14352/21 надана на дослідження копія документації із землеустрою - Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Національного природного парку «Голосіївський» код - 04.03 - для збереження та використання національних природних парків, яка розташована у м. Києві Голосіївського району, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:79:304:0007, розроблена Київською обласною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» у 2016 році, та її затвердження не відповідають вимогам земельного законодавства та іншим нормативно-правовим документам з питань землеустрою та землекористування. Причини невідповідності наведені в дослідницькій частині цього висновку. В межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, яка надана в користування Національному природному парку «Голосіївський», знаходиться територія ОК «СТД «Гайок-МІ», на якій розташовано об`єкти нерухомості - садові будинки, права щодо яких не встановлено. На території ОК «СТД «Гайок-МІ» розташований об`єкт нерухомого майна - садовий будинок, право власності який зареєстровано за позивачем. Статтею 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища. Відповідно до ч.1-4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Статтею 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" встановлено, що національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України. До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів. На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо-виховної роботи. Частиною 5 ст.53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається Земельним Кодексом України. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Частиною 1 ст. 9 ЗК України встановлено, зокрема, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями територіальної громади міста; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. При цьому, ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Відповідно до ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Згідно з ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Законом України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час реєстрації права власності на об`єкт нерухомості) передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів ; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва (ст. 5 Закону). Визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою (ч. 1 ст. 21 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Відповідно до положень ч.1-2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а також їх внесення до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. На кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна (ч. 2 ст. 13 Закону). Згідно з ч.2 ст.18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За ч. 4 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно зі ст. 2 Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 28 Закону рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування. Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності". Відповідно до ст. 29 Закону державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель. Пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого поставною КМУ від 25 грудня 2015 р. №1127 (далі - Порядок №1127) встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Пунктом 41 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Судом встановлено, що на території створеного в установленому законом порядку Національного природного парку "Голосіївський" знаходиться об`єкт нерухомого майна, право власності на який було зареєстроване за позивачем на підставі довідки №01/08/17/1 від 01.08.2017, виданої ОК «СТД «Гайок-Мі». Позивач вважає, що оскільки він набув право власності на будинок, то він відповідно до ст. 377 ЦК України набув відповідне право на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, яка надана в користування Національному природному парку «Голосіївський». Позивач також зазначає, що він є власником садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а земельна ділянка, на який знаходиться садовий будинок, перебуває у його користуванні з 1948 року на підставі рішення Виконавчого комітету Кагановичської районної ради народних депутатів трудящих м. Києва, він добросовісно, відкрито і безперервно використовує цю ділянку протягом більш ніж 15 років, без змін її цільового призначення. Суд вважає зазначені доводи позивача незмістовними, виходячи з наступного. Указом Президента України від 27.08.2007 №794/2007 створено на території міста Києва Національний природний парк "Голосіївський" та установлено його площу земель 4525,52 гектара, які надаються Національному природному парку "Голосіївський" в постійне користування, і 2646,09 гектара земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів. Рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 №69/7406 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок Національному природному парку "Голосіївський" для його експлуатації та обслуговування. Таким чином, Національний природний парк "Голосіївський" створений в установленому законом порядку, питання передачі йому земель в постійне користування також здійснене відповідно до вимог земельного законодавства. Суд вважає, що нерухоме майно, зокрема, садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та право власності на який зареєстроване за відповідачем, є самочинним будівництвом, оскільки збудоване на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась. Крім того, зазначений садовий будинок був побудований на земельній ділянці, яка вже входила до складу територій національного природного парку, який є природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою загальнодержавного значення та яка має особливу природоохоронну цінність. Нерухоме майно, зокрема, садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстроване за позивачем, є самочинним будівництвом, оскільки збудоване на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є передусім встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18). Як встановлено судом, реєстрація за позивачем права власності (з відкриттям розділу) на садовий будинок, літ. «А», загальною площею 12,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване 29.08.2017 підстава виникнення права власності: довідка, серія та номер 01/08/17/1, видана 01.08.2017, видавник ОК «СТД «Гайок-Мі». Однак, довідка ОК «СТД «Гайок-Мі» від 01.08.2017 не є підставою виникнення права власності, оскільки не породжує право власності. Отже, з огляду на приписи ст. 41 Конституції України, ст. 328 та ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідач не набув права власності та не є законним власником садового будинку літ. «А», загальною площею 12,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на цей будинок взагалі не виникало відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності). Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)) передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 100)). Фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт державної реєстрації без наявності відповідних правових підстав, передбачених законодавством, не тягне за собою легітимізацію самочинно збудованого майна. Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16 дотримується позиції, що право на самочинно збудоване майно є неіснуючим, не породжує прав щодо розпорядження майном. Крім того, державна реєстрація права власності не є підставою для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 зазначила, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного. Наведене свідчить, що дії відповідача щодо самочинного будівництва садового будинку є незаконними. Суд відзначає, що захисту від порушень в судовому порядку підлягає тільки законне право особи. Позивач, звернувшись до суду з цим позовом, просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, площею 723,6941 га, що розташована в Голосіївському районі міста Києва, та кадастровий номер 8000000000:79:304:0007 та запис про право постійного користування цією ділянкою за Національним природним парком "Голосіївський". Слід зауважити, що рішення виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №552 від 07.05.1948, яким затверджено розподіл землі під індивідуальні городи, діяло тільки на 1948 рік, про що зазначено в самому рішенні. Позивач на підставі цього рішення земельної ділянки у власність чи користування набути не міг ні за яких обставин. Усі доводи, які наводить сторона позивача щодо цього рішення виконкому і які не узгоджуються із вищезазначеними висновками суду є надуманими та незмістовними. Під час розгляду справи було встановлено, що позивач в незаконний спосіб, самочинно побудувавши садовий будинок на землях, що належать до території Національного природного парку Голосіївський", не набувши у законний спосіб права власності на цей будинок саме як на об`єкт нерухомого майна, вимагає усунення порушень шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка у встановлений законом спосіб на підставі рішення Київської міської ради, як власника землі, була надана із земель комунальної власності у постійне користування Національному природному парку Голосіївський", створеному у законний спосіб. Судом не встанволено, а позивачем не доведено, які законні права та інтереси останнього були порушені, а надання земель комунальної власності її власником у постійне користування Національному природному парку "Голосіївський" взагалі не порушує будь-чиїх прав та інтересів. Надані позивачем письмові докази, в тому числі і висновок судового експерта Арашина О.Л. від 08.12.2023 №100/10.20/2023, складений за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, вищевикладених висновків суду жодним чином не спростовують і не підтверджують правомірності вимог позивача. Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed