Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

24.01.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище без змін, визначити місце проживання дитини з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Понесені нею судові витрати просить покласти на неї. В обґрунтування позову зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, протилежність поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. З січня 2021 року припинили існувати як подружжя, між ними втрачені сімейні цінності, основи формування взаємоповаги та любові в сім`ї, що призвело до руйнування подружніх відносин. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, оскільки втрачено всі фізичні і духовні зв`язки, немає почуття любові один до одного. Вказала, що спільна дочка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні та забезпеченні. Натомість дитина також має утримувати і батьком, який є працездатним, є фізичною особою- підприємцем, має постійний достатній заробіток, інших утриманців немає, тому може надавати дитині аліменти в розмірі 1/4 всіх свої доходів. Тому звернулася до суду. 28.01.2025 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 27.02.2025 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Звягельської міської ради як орган опіки та піклування, підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд справи по суті. Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач заявила письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. 27.02.2025 від відповідача надійшла письмова заява, в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності. Від представника органу опіки та піклування до суду надійшли письмові заяви, в яких вона просить розглянути справу за її відсутності, разом з тим вказала, що вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини слід врахувати, що між сторонами відсутній спір з даного приводу, тому в задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити. В решті вимог на розсуд суду. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2013, який зареєстровано виконкомом Токарівської сільської ради Новоград - Волинського району Житомирської області, актовий запис № 4, що слідує з свідоцтва про шлюб. Згідно до копії свідоцтва про народження сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст.ст.\~21,\~24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї,\~ поступово втратили\~ зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до клопотання прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд дійшов наступного. Судом встановлено, що неповнолітня дочка [PERSON] з проживає з позивачкою, перебуває на її повному утриманні та забезпеченні, проти чого заперечень не надійшло. Отже, позивач посилається у позові на те, що неповнолітня дочка потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише нею, оскільки батько дітей самоусунувся від надання утримання. Відповідач є працездатною особою, має статус фізичної особи підприємця, має постійний достатній заробіток. Інших утриманців немає. Вказані обставини відповідачем не оспорені та не спростовані. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. \~За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). \~В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як встановлено судом з матеріалів справи, дитина перебуває на утриманні матері, а відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання дочки, зокрема, є фізично здоровою, працездатною особою, має статус ФОП, від чого отримує заробіток, та не приймає участі в утриманні дитини, на спростування чого останнім не було подано заперечень, натомість подано заяву про визнання позовних вимог. Тому суд, враховуючи також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», та визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, доходить висновку, \~що відповідач \~спроможний сплачувати\~ аліменти в\~ розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде\~відповідати \~як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Саме такий розмір буде справедливим та відповідати рівності обов`язку батьків утримувати свою дитину, зможе в повній мірі забезпечити належні умови утримання та проживання дитини. Разом з цим, суд враховує ту обставину, що неповнолітня дочка проживає з матір`ю, а тому весь тягар по їх щоденному утриманні та забезпеченні лежить саме на позивачу. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. Вирішуючи питання про визначення місця проживання неповнолітньої дочки, судом встановлено наступне. Положеннями статті 160 СК України врегульовано право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до повідомлення представника органу опіки та піклування встановлено, що сторони у справі досягли згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дочки, зокрема ними не порушувалося питання щодо визначення місця проживання дитини в позасудовому порядку, дитина залишилася проживати зі своєю матір`ю, та вказані факти не оспорюються відповідачем, ним визнаються. Таким чином, взявши також до уваги думку представника органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що між сторонами відсутній спір, який підлягає вирішенню судом. Тому у задоволенні даної вимоги суд відмовляє. Вирішуючи питання судових витрат, беручи до уваги клопотання позивача, повне визнання відповідачем позовних вимог, суд покладає на позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 грн, а також у відповідності до вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача на користь держави 605,60 грн судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, що становить 50% від розміру судового збору.

Outcome: partial