Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

31 липня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та припинення стягнення аліментів, в якій просив стягнути з [PERSON] , на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2015 року у справі № 175/2325/15. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 листопада 2006 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року шлюб було розірвано, а рішенням суду від 04 вересня 2015 року з позивача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Однак з червня 2021 року син почав проживати разом з відповідачем у місті Києві, тому позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та припинення стягнення аліментів. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. 30 жовтня 2024 року на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка зазначила, що син дійсно більшість часу наразі проживає з батьком, проте вона також приймає участь у матеріальному забезпеченні сина, а тому у стягненні аліментів з неї слід відмовити. 03 січня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив в якому зазначив, що добровільна допомога дитини не позбавляє права того з батьків з ким проживає дитина звернутися до суду для стягнення аліментів. 20 лютого 2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Позивача та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому позовні вимоги визнали частково, заперечували щодо стягнення аліментів з відповідачки. Вислухавши сторони ,дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.\~51\~Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] .(а.с. 7) Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 800 грн. та 200 грн. додаткових витрат щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 12 червня 2015 року до його повноліття.(а.с. 9) Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №49236446 від 05 листопада 2015 року з [PERSON] стягували аліменти у розмірі 1000 грн. на користь [PERSON] . (а.с. 11) Зі змісту заяви [PERSON] від 13 серпня 2021 року, остання просила Козівський ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області призупинити виконавче провадження №49236446 у зв`язку з проживанням дитини разом з батьком. (а.с. 113) Згідно довідки\~школи І-ІІІ\~ступенів №309\~Дарницького району\~м.\~Києва від\~30\~липня 2021\~року №71\~та характеристики\~виданої директором\~школи І-ІІІ\~ступенів №309\~Дарницького району\~м.\~Києва від\~21\~червня 2023\~року,\~ [PERSON] \~навчався в\~школі з\~восьмого класу. До цього навчався в Слобожанській НВК №1.(а.с. 14, 113) Згідно довідки №621 від 11 серпня 2023 року виданої [PERSON] , останній є студентом 1 курсу групи ДГ-53 денного відділення за спеціальністю «Дизайн» спеціалізації «Графічний дизайн» ВСП «Фаховий коледж мистецтв та дизайну Київського національного університету технологій та дизайну». Термін навчання з 14 серпня 2023 року по 30 червня 2027 року. (а.с.15) Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] за період з квітня 2018 року по травень 2021 року позивач сплачував аліменти на утримання дитини. З січня 2022 року по квітень 2024 року позивач перестав сплачувати аліменти. Однак суд зауважує, що через сплату аліментів у різних сумах у позивача утворилася переплата, і станом на 09 травня 2024 року наявна заборгованість у розмірі 7739,3 грн. (а.с.54-60) Оскільки, як зазначає позивач, дитина проживає разом з ним та він здійснює її матеріальне забезпечення, позивач вважає, що необхідно припинити стягнення з нього аліментів за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2015 року. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу ст. ст. 267-271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. Оскільки судом встановлено та не заперечується відповідачкою і підтверджено у судовому засіданні [PERSON] ,що останній проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про припинення стягнень з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2015 року у справі № 175/2325/15, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, суд приходить до наступного. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Зі змісту довідки від 03 жовтня 2024 року № ОМ-00000664 [PERSON] працює в ТОВ «Омега» з 24 лютого 2020 року та на даний час займає посаду економіста. За період з 01 січня 2024 року по 30 вересня 2024 року її сукупний дохід склав 82965,34 грн. (а.с. 47) Згідно акту ТОВ «ЕК «Комформ-Майстер» від 13 червня 2024 року [PERSON] проживає зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . (а.с. 13) Натомість згідно витягу з реєстру територіальної громади дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , тобто за адресою місця проживання матері.(а.с. 45) Матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач приймають участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини [PERSON] , і останній періодично приїжджає до матері, однак більшість часу мешкає разом з батьком, що не заперечується дитиною та відповідачкою. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Положеннями ч. ч. 2,3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, підлягають задоволенню. Суд звертає увагу на те, що статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, за змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Предметом розгляду даної справи не виступає питання про визначення місця проживання дитини, відповідачка не заперечує стосовно того, щоб дитина проживала разом з батьком і при цьому періодично приїжджала до матері. Натомість, матеріалами справи не підтверджено, що дитина, [PERSON] , дійсно постійно як з червня 2021 року так і на час звернення до суду з позовом, проживав разом з батьком, при цьому встановлено надання відповідачкою добровільно матеріальної допомоги сину, а тому суд вважає за необхідне визначити початок стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з дати набрання рішенням законної сили. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 1 211 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. сплачених за позовну вимогу про припинення стягнення аліментів .

Outcome: approved