Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період часу з 01 червня 2011 року по 30 вересня 2024 року, яка дорівнює заборгованості за надані послуги у розмірі 10\~499,69 гривень, за адресою: [ADDRESS] , оскільки свої зобов`язання щодо оплати послуг відповідачі не виконували належним чином, у зв`язку з чим за ними утворилася вищезазначена сума заборгованості. Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялися шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення, відповідач [PERSON] направив до суду заяви, в яких зазначив про заборону стягнення боргу під час воєнного стану та водночас просив в позові відмовити та застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.1 ст.82 ЦПК України закріплено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що сторонами визнаються обставини надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Позивачем КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» та отримання вказаних послуг відповідачами [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі також визнавали період виникнення заборгованості з 01 червня 2011 року по 30 вересня 2024 року та її розмір 10 499,69 гривень, однак просили застосувати строк позовної давності. Довідкою виданою КП «ЖЕО №2» підтверджується, що квартира [ADDRESS] , має статус приватної власності, особовий рахунок оформлений на [PERSON] . За правилами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості за період часу з 01 червня 2011 року по 30 вересня 2024 року в розмірі 10\~499,69 гривень. Обов`язки споживача житлового приміщення щодо своєчасної оплати житлово-комунальних послуг закріплений в ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року (у редакції Постанови КМУ №45 від 24.01.2006 року). Згідно п.2 ч.1 ст.13 Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Між позивачем та відповідачами не укладено договору. Верховний Суд України у справі № 6-56220св10, рішення від 07.09.2011 року та у справі №6-2951цс15 рішення від 20.04.2016 року, зазначив, що «відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг». Враховуючи наявність заборгованості відповідачів за період часу з 01 червня 2011 року по 30 вересня 2024 року, у розмірі 10\~499,69 гривень, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є доведеними. \~ \~ \~ \~В той же час, суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача про застосування строку позовної давності стосовно погашення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01 червня 2011 року по 30 вересня 2024 року, оскільки, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відсутні оплати за період часу з 01 листопада 2021 року по дату подачі позову до суду 01.11.2024 року, відповідно, строк позовної давності не зупинявся та не переривався. Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За правилами статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовна давність за вищевказаними вимогами позову за період з 01 червня 2011 року по 30 вересня 2024 рік сплила, тому підлягає стягненню тільки заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період 01 листопада 2021 року по 30 вересня 2024 року, що дорівнює 3\~469,55 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості, з урахуванням строку позовної давності, складає 3\~469,55 грн., відтак суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, суд вважає, що належним відповідачем по справі є [PERSON] , який є власником житла та саме на нього виписаний особовий рахунок, про що зазначено в Розрахунку нарахувань та надходжень. Відповідно, позовні вимоги до [PERSON] пред`явлені до неналежного відповідача, тому в цій частині позову необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~В частині доводів позивача про необхідність відмови у позові з огляду на заборону стягнення боргу на період дії воєнного стану, суд вказує на наступне. Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, Законом заборонено стягнення виключно звільнення від відповідальності, що передбачена ст. 625 ЦК України а також звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання, тоді як у даному випадку, позивачем не було заявлено позовних вимог про стягнення з відповідачів коштів, визначених як такі, що виникли внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, відтак суд відхиляє відповідні доводи відповідачів. Крім того, суд вказує, що одночасне застосування строків позовної давності та відмова у позові є принципово різними, несумісними процесуальними рішеннями, відтак з огляду на встановлені судом обставини справи, позов Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради підлягає частковому задоволенню, в межах строку стягнення заборгованості за період, що охоплює позовну давність. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а тому стягує з відповідача [PERSON] на користь КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» судові витрати по справі у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1\~000,58 гривень. На підставі ст.ст. 322,549 ЦК України, ст.156 ЖК України,

Outcome: partial