Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.09.2023 року виділено з цивільної справи №754/12946/23 в окреме провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПАТ «КРЕДОБАНК» про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Передано роз`єднані матеріали позовної заяви для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказаний позов 19.09.2023 року передано на розгляд судді Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д. Ухвалою суду від 20.09.2023 року відкрито провадженя у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 19.12.2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Федоркіна А.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 21.12.2023 року відповідач [PERSON] в особі представника - адвоката Федоркіна А.В. подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа: ПАТ «Кредобанк» про визнання боргового зобов`язання спільним сумісним зобов`язанням подружжя та його поділ та просив прийняти його до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПАТ «КРЕДОБАНК» про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 18.01.2024 року та 25.01.2024 року від представника третьої особи - Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» - адвоката Заставного А.Т. на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі. Ухвалою суду від 24.09.2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано позивачу за зустрічним позовом строк для усунення недоліків. 27.09.2024 року від позивача за зустрічним позов на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 29.10.2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПАТ «Кредобанк» про визнання боргового зобов`язання спільним сумісним зобов`язанням подружжя та його поділ, вимоги за зустрічним позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПАТ «КРЕДОБАНК» про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 12.12.2024 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач за первісним позовом обгрунтовує позовні вимоги тим, що 23 червня 2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя не склалось. З грудня 2022 року шлюбні відносини між сторонами припинені. Сторони перестали вести спільне господарство та вести сумісне життя. 06 грудня 2016 року між відповідачем та ПАТ «КРЕДОБАНК» було укладено кредитний договір №А0205. У відповідності з п. 2.1 цього договору банк надає позичальнику кредит в сумі 301 800 грн. Згідно п. 2.2 Договору кредит видається на придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS] . 06 грудня 2016 року між відповідачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно п. 4 цього договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 630 700 грн., з яких 300 000 грн. кредит, отриманий в ПАТ «КРЕДОБАНК». Даний договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Корсак А.Ю. 06 грудня 2016 року між відповідачем (Іпотекодавець) та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір іпотеки. Згідно п. 1.1 цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов`язань Іпотекодавця та вимог за кредитним договором №0205 від 06.12.2016 року, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів, а також відшкодування збитків у повному обсязі. На підставі п. 1.3 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Корсак А.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06.12.2016 року за р.№1946. Право власності іпотекодавця на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №17839227. Відповідно до звіту з проведення 30.11.2016 року незалежної оцінки експертом ТОВ «Центр Консалтингу» ринкова вартість предмета іпотеки становить 555 888 грн. Заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами в сумі 472 504 грн. 80 коп. 03 лютого 2017 року між відповідачем та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки, посвідченого Корсак А.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06.12.2016 року за р.№1947. Згідно п. 1 змін до Договору іпотеки від 06.12.2016 року сума кредиту становить 301 800 грн. 06 грудня 2016 року між позивачем та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір поруки, у відповідності з яким позивач зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі щодо повернення ним кредиту банку з врахуванням процентів та штрафних санкцій. Враховуючи вказані вище обставини, позивач просить суд визнати за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] як спільну сумісну власність подружжя, що складається з однієї кімнати, жилою площею 16,20 кв.м., загальною площею 31,30 кв.м., набуту під час шлюбу з [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Корсак А.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06.12.2016 року за р.№ 1946. У відзиві на первісний позов сторона відповідача зазначає, що вимоги у позові є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону, а тому не можуть бути задоволені судом лише частково. Спірна квартира була придбана частково за кошти від реалізації майна, що належало відповідачу на праві приватної власності за рахунок коштів від реалізації квартири, що належала йому на праві особистої власності, яке набуте за спадщиною та приватизацією в розмірі 49 000 грн. В подальшому з метою купівлі квартири в м. Києві та у зв`язку із нестачею коштів подружжя вирішило отримати цільовий кредит АТ «КРЕДОБАНК». Як зазначено в позові та не заперечується відповідачем, між відповідачем та АТ «КРЕДОБАНК» укладено кредитний договір №А0205 від 06.12.2016 року. У відповідності з п. 2.1 цього договору банк подає позичальнику кредит в розмірі 301 800 грн. Згідно п. 2.2. договору кредит видається на придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS] . 06 грудня 2016 року між відповідачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно п. 4 цього договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 630 700 грн., з яких 300 000 грн. кредит, отриманий в ПАТ «КРЕДОБАНК», 281 700 грн. спільні кошти подружжя, 49 000 грн. є особистими коштами [PERSON] . Таким чином, сторона відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволені позову. Зустрічна позовна заява [PERSON] обгрунтована тим, що на теперішній час, з урахуванням проведення часткової сплати сум за кредитним договором, подружжя в солідарному порядку не виконало повернення кредитних коштів, тому наявний кредитний борг перед банком, розмір якого станом на 14 листопада 2023 року складає 180 255 грн. Прострочена заборгованість по кредитах, відсотках та комісіях відсутня. А тому, вказане зобов`язання за кредитним договором №А0205 від 06 грудня 2016 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ АБ «КРЕДОБАНК», підлягає розподілу між [PERSON] та [PERSON] в розмірі, пропорційно присудженим часткам у спільному майні. Позивач за зустрічним позовом просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] , спільним боргом подружжя та розділити в пропорційно присудженим часткам у спільному майні грошові зобов`язання за вказаним кредитним договором в розмірі 180 255 грн. та розділити його в рівних частках по частці, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Сторона відповідача за зустрічним позовом відзив до суду не подавала. Представник третьої особи АТ «КРЕДОБАНК» - адвокат Заставний А.Т. в письмових поясненнях посилається на те, що [PERSON] є позичальником банку на підставі кредитного договору № А0205 від 06.12.2016 року. Зобов`язання за вказаним кредитним договором станом на 18.01.2024 року - не припинені та є діючими. В порядку і на умовах визначених кредитним договором відповідачу було видано кредит в сумі 301 800 грн. на строк до 05.12.2036 року з цільовим призначенням - придбання квартири за адресою [ADDRESS] . З метою належного забезпечення кредитних зобов`язань відповідача між банком та відповідачем 06.12.2016 року було укладено та нотаріально посвідчено за р.№ 1947 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. договір іпотеки - придбаної із застосуванням кредитних коштів вказаної квартири. Банк має найвищий пріоритет на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки - зазначеної квартири до моменту повного погашення кредиту виданого на підставі кредитного договору № А0205 від 06.12.2016 року. З урахуванням викладеного - до моменту повного погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № А0205 від 06.12.2016 року АТ «КРЕДОБАНК» категорично заперечує проти зміни власника (з будь-яких підстав, та в будь-яких частках) переданого в іпотеку банку нерухомого майна - вказаної квартири. В частині інших позовних вимог позивача за первісним позовом, представник третьої особи просив суд приймати рішення на власний розсуд та за власним переконанням. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Храпійчук В.О. в судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених в позові та інших поданих ними заявах по суті справи, при цьому проти вимог за зустрічним позовом не заперечували. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Федоркін А.В. в судовому засіданні вимоги за зустрічним позовом підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених в цьому позові та інших поданих ними заявах по суті справи, при цьому проти вимог за первісним позовом не заперечували. Представник третьої особи - АТ «КРЕДОБАНК» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутності. Суд вважає за можливим слухати справу у відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №299. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Частиною 1 ст. 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що спільною сумісною власністю подружжя є квартира [ADDRESS] , загальною площею 31,3 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., яку сторони придбали на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Корсак А.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 06 грудня 2016 року за р. № 1946. Право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] за згодою його дружини [PERSON] , позивачем за первісним позовом. Згідно п. 4 цього договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 630 700 грн., з яких 300 000 грн. - кредит, отриманий в ПАТ "КРЕДОБАНК". Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2016 року, власником квартири [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Звертаючись до суду з первісним позовом [PERSON] просить поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за нею право власності на частину спірної квартири. Таким чином, з метою купівлі вказаної квартири та у зв`язку із нестачею коштів подружжя вирішило отримати цільовий кредит. Отже, 06 грудня 2016 року між ПАТ "КРЕДОБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір №А0205. У відповідності до пункту 2.1. цього договору банк видає позичальнику кредит в сумі 301 800 грн. Згідно п. 2.2. договору кредит видасться на придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS] . З метою належного забезпечення кредитних зобов`язань відповідача між банком та [PERSON] 06.12.2016 року було укладено договір іпотеки, посвідчений Корсак А.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1947. Вказаним договором іпотеки забезпечується виконання зобовязань іпотекодавця [PERSON] та вимог іпотекодержателя ПАТ «КРЕДОБАНК» за кредитним договором №0205 від 06.12.2016 року стосовно повернення отриманної суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок, штрафів та відшкодування збитків у повному обсязі. Предметом іпотеки є нерухоме майно - спірна квартирасторін (п.п. 1.1. - 1.3. договору іпотеки). Також Корсак А.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1948 накладено обтяження (заборону) відчуження спірної квартири, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено відповідний запис. Крім того, 06 грудня 2016 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісії за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором №А0205 від 06.12.2016 року, укладеним між боржником та кредитором. Відповідно до довідки АТ «КРЕДОБАНК» від 14.11.2023 року № 253-26312/23, станом на 14.11.2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №А0205 від 06.12.2016 року в розмірі 180 255,85 грн. (сума основного боргу). Прострочена заборгованість по кредиту, відсотках та комісіях відсутня. В зустрічному позові [PERSON] просить суд визнати суму заборгованості за кредитним договором №А0205 від 06.12.2016 року в розмірі 180 255,85 грн. спільним боргом подружжя та розділити його в рівних долях по частині. Водночас, сторони в судовому засіданні проти запропонованих варіантів поділу майна один до одного, не заперечували, з приводу несправедливості такого поділу в судовому засіданні також не зазначали. Так, у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Отже, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за кожним з подружжя по частині квартири. Крім того, суд звертає увагу, що майнові права на квартиру [ADDRESS] у сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2016 року. При цьому, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. При цьому поділ спільного майна, зокрема іпотечного, не є розпорядженням ним, оскільки в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Із урахуванням зазначеного, перебування нерухомості в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя та не порушує прав іпотекодержателя. Також суд зазначає, що наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статус спільності набутого під час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї. Належність майна, отриманого внаслідок укладення одним із подружжя кредитного договору, до спільної сумісної власності подружжя може зумовлювати виникнення в іншого з подружжя також й обов`язку щодо солідарного задоволення перед кредитором, узятих іншим із подружжя грошових зобов`язань. Отже, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] , окрім права спільної сумісної власності на квартиру, виникло зобов`язання перед ПАТ АБ «КРЕДОБАНК» у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого повинно бути здійснено в рівних долях. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, у відповідності до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Верховний Суд щодо вирішення питання про поділ майна подружжя в постанові від 20.12.2018 р. у справі № 286/2349/16 зазначив, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Верховний Суд наголошує на тому, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. Враховуючи, що майно, яке просять поділити [PERSON] та [PERSON] , у межах заявлених вимог за первісним та зустрічним позовами є спільною сумісною власністю подружжя, суд, виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, приходить до висновку, що заявлені вимоги за первісним та зустрічним позовами є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 4 936,76 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 1 211,80 грн.- витрати по сплаті судового збору. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вказане повністю кореспондується із принципом змагальності, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення. Окрім того, наведене свідчить про те, що тягар доказування повністю покладається на ту сторону, котра заявила таку вимогу в суді, в той же час співмірність, обґрунтованість витрат на правничу допомогу, а також їх розмір необхідно підтвердити належними та допустимими доказами. Наведене підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові КГС ВС у справі № 922/2604/20 від 20 липня 2021 року. Зокрема, у вказаній справі суд зазначив, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Аналогічні висновки щодо необхідності доказування суми судових витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування якої заявляє учасник справи були також викладені у постанові ВП ВС від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові ОП КГС ВС від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити - доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Нормою ст. 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Отже, процесуальним законом на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо було подати з поважних причин. Заяв в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України сторонами подано не було. У зустрічному позові позивачем зазначена попередня орієнтовна сума понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 1 500 грн. - 18 000 грн. Зазначення у змісті зустрічної позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, не є заявою сторони про подання доказів понесених судових витрат в розумінні положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідну заяву у даному випадку сторона позивача за зустрічним повинна була бути подати до суду до закінчення судових дебатів у справі. Таким чином, на момент ухвалення рішення у справі докази понесення стороною позивача за зустрічним позовом витрат на правову допомогу - відсутні. З урахуванням викладеного, правові підстави до стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача відсутні, оскільки докази на підтвердження понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги до ухвалення у справі рішення не подавались та стороною позивача за зустрічним позовом до ухвалення у справі рішення не було зроблено заяви про намір подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved