Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого зазначила, що сторони перебували у шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року справі № 638/22533/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця починаючи з 19.12.2014 р. та до часу досягнення дитиною повноліття. 15 жовтня 2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції відкрито виконавче провадження № 49566801 з виконання виконавчого листа № 638/22533/14-ц. Однак відповідач тривалий час офіційно не працював і будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, хоча мав заробіток. Внаслідок невиконання заочного рішення у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2015 до 30.05.2023 у розмірі 257237,84 грн, який розрахований державним виконавцем з урахування індексації. 05.08.2023 відповідач сплатив частину заборгованості зі сплати аліментів 21264,54 грн. У заяві про збільшення позовних вимог від 29.12.2023 позивач додатково зазначила, що Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 353502224 від 08.11.2023 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано лише 18.09.2023 року, хоча договір міни відповідач на вищевказану квартиру уклав ще 26.04.2016 року. Вказане свідчить про те, що відповідач навмисно ухилявся від виконання рішення суду щодо сплати мені аліментів. У телефонній розмові відповідач неодноразово говорив позивачці, що не буде сплачувати аліменти, бо на підставі її заяви було відкрито кримінальне провадження за його обвинуваченням. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Дзержинського райсуду м.Харкова від 24.06.2015 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина [PERSON] за період з січня 2015 року до липня 2023 року в розмірі 210000 грн. 00 коп., а з урахуванням індексації, яка була розрахована державним виконавцем складає 265237 грн. 84 коп. За проведеними позивачем розрахунком, за період з 01.01.2015 року до 01.08.2023 року, сума пені за несвоєчасну сплату аліментів складає 5747910 грн. 00 коп. Позивач просила суд врахувати, що відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, у лікарів на обліку не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини - не має та навмисно ухилявся від сплати аліментів усвідомлюючи той факт, що його син з дитинства хворіє та перебуває на медичному обліку та постійним наглядом лікарів, а позивач є інвалідом та не працює. [PERSON] , на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 265237,84 грн за період з 01 січня 2015 року до 01 серпня 2023 року. У відзиві на позовну заяву [PERSON] в особі представника [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів, стягнутих з нього за судовим рішенням, оскільки він не знав про ухвалене судове рішення про стягнення з нього аліментів, а також про виконавче провадження про стягнення з нього аліментів, що повністю виключає вину у його діях, що призвели до виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Зазначив, що після розірвання шлюбу відповідач був вимушений проживати окремо від колишньої дружини та сина. Позивач в односторонньому порядку припинила будь-які контакти з відповідачем, в тому числі із питань утримання та виховання їх спільного сина. Вона протиправно заборонила та унеможливила відповідачеві спілкування та участь відповідача у будь-якій формі у вихованні та утриманні сина. На неодноразові спроби відповідача поспілкуватися з колишньою дружиною з приводу його участі у вихованні та утриманні їх дитини, а також поспілкуватися з сином, відповідач одержував категоричну відмову позивача. Практично будь-який зв`язок з сином, завдяки протиправній позиції його матері, до цього часу втрачений. Жодної інформації про життя, виховання, навчання та уподобання сина Відповідач одержати не має змоги і дотепер. Відповідач не знав і не був проінформований позивачем чи іншими особами ні у 2015 році, ні пізніше (до літа 2023 року), що існує судове рішення про стягнення з нього аліментів. Він також не знав, що відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів з нього. Позивач жодного разу не ставила питання перед відповідачем про необхідність надання утримання для сина. Більше того у тих небагатьох спробах поспілкуватися з позивачем щодо надання утримання для сина, вона заявляла, що їм від нього нічого не потрібно. Будь-якої змоги окрім як через позивача надати утримання чи допомогу своєму сину у відповідача не було. Відповідач дізнався про відкрите виконавче провадження щодо стягнення аліментів від державного виконавця лише в липні 2023 року, коли з його карткового рахунку було списано грошові кошти. Наголошує, що рішення, яким стягнуто аліменти, є заочним; відповідач повідомлявся про судове засідання шляхом виклику через оголошення у пресі - газеті «Слобідський край». Крім того, представник відповідача просив врахувати, що відповідач досить болюче переживав розірвання шлюбу з позивачем. Він перебував у досить важких життєвих обставинах. Відповідач був у пригніченому стані. Втратив роботу. Крім цього на емоційний його стан вкрай негативно вплинуло притягнення його до кримінальної відповідальності у вигляді 3 років обмеження волі, а також до сплати 8763,51 грн. матеріального збитку та 15000 грн. моральної шкоди, що становило для відповідача на той час надзвичайно великі витрати і він ледве міг забезпечувати самого себе. Це відобразилося на пошуках будь-якої більш-менш постійної роботи та стабільного доходу. Ніхто з роботодавців не бажав брати на роботу таку особу. Відповідач перебивався з хліба на воду, задовольняючись випадковими підробітками та мінімальними коштами. Він перебував на межі нервового зриву, безрезультатно шукаючи будь-які варіанти роботи та заробітку. Крім того, відповідач просив врахувати, що позивачка як стягувач у виконавчому провадженні допустила зловживання правом, оскільки 29.09.2022 отримала від відповідача грошовий переказ на суму 10050 грн, з якого могла встановити номер банківського рахунку відповідача і повідомити про це орган ДВС задля проведення стягнення аліментів та недопущення збільшення розміру заборгованості зі сплати аліментів та пені, проте не зробила цього. Окрім того, зазначив, що турбуючись про теперішнє і майбутнє свого неповнолітнього сина, усвідомлюючи та обов`язок щодо його утримання та виховання всю, а також всю небезпеку проходження військової служби за умов війни, з метою забезпечення свого рідного сина житлом на майбутнє, відповідачем з метою позасудового врегулювання аліментних зобов`язань було запропоновано позивачеві укласти договір про передачу для їх сина в порядку, встановленому ст. 190 СК України житла, яке належить відповідачеві на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак позивач пізніше відмовилася від укладання такого договору, що ставить під сумнів її бажання забезпечити належне піклування та життєвий рівень дитини. Як вбачається, для позивача є більш важливим швидкі гроші зараз, чим матеріальні активи, що можуть підлягати капіталізації лише у майбутньому. Наведене свідчить про наявність необхідних та достатніх правових підстав для з`ясування думки неповнолітнього сина сторін [PERSON] щодо пропозиції батька безпосередньо у судовому засіданні. У додаткових поясненнях від 14 січня 2025 року [PERSON] в особі представника [PERSON] просив суд врахувати застосувати до спірних правовідносин положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, відповідно до якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. У зв`язку з цим, за період з 03.03.2022 по 08.08.2023 (524 дні) неустойка (пеня) не нараховується. Також просив врахувати, що відповідач з підстав несплати аліментів не притягувався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності. Спроба державного виконавця протизаконно накласти на відповідача штраф завершилась скасуванням ухвалою суду від 02.10.2024 у справі № 638/22533/14-ц його постанови від 22.09.2023. Наведене додатково свідчить про відсутність вини відповідача у будь-якій формі щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів на сина. Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року під головуванням судді Орос О.В. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року справу прийнято до провадження головуючої судді Тимченка А.М. Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року зупинено провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, - до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15 січня 2025 року о 13 год 45 хв, про що повідомлено сторін. Ухвалою суду\~від 15\~січня 2025\~року прийнято\~до розгляду\~заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог. 05.02.2025 представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суть заперечень відповідача аналогічна тим, що були викладені відповідачем раніше у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Відповідач наголошує, що не ухилявся від сплати аліментів, стягнутих з нього за судовим рішенням. Невиконання рішення пов`язане з необізнаністю про ухвалене судове рішення про стягнення з нього аліментів, а також про виконавче провадження про стягнення з нього аліментів, що повністю виключає вину у його діях, що призвели до виникнення заборгованості зі сплати аліментів. На теперішній час заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня. Окрім того, просив суд враховувати, що на теперішній час відповідач повністю сплатив всю наявну заборгованість з аліментів; після звільнення з лав Збройних Сил України є фактично безробітним; має суттєві складнощі з пошуком роботи; не має засобів для існування; хворіє на важке невиліковне на сьогодні захворювання, пов`язане із СНІДом. Щодо збільшення позивачем розміру пені, зміни розрахунку, представник відповідача зазначає, що позивач діє всупереч своїй попередній поведінці, порушуючи доктрину заборони суперечливої поведінки та принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium та є стандартом чесної та відкритої поведінки. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з посиланням на обґрунтування, що викладені у відзові на позов. Враховуючи положення ч.3 ст.131, п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю позивача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , видане 21.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 3212. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року справі № 638/22533/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця починаючи з 19.12.2014 р. та до часу досягнення дитиною повноліття. Заочне рішення набрало законної сили 08.09.2015 року. 08 жовтня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 638/22533/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця починаючи з 19.12.2014 р. та до часу досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 22.09.2023 відповідно до виконавчого листа № 638/22533/14-ц (ВП № 49566801), складеного державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олександром Євсюковим, заборгованість [PERSON] за період з 01 січня 2015 року до 31 липня 2023 року складає 261237,84 грн; з боржника стягнуто у серпні 2023 року 21264,54 грн, у вересні 2023 року 28330,00 грн. Згідно з Довідкою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олександра Корнейко від 13.01.2025 № 529, [PERSON] не має заборгованості згідно виконавчого листа № 638/22533/14-ц (ВП № 49566801). Згідно даних АСВП дати виплати стягнутих з [PERSON] грошових сум та їх розмір з депозитних рахунків 01.08.2023 (21264,54 грн), 06.09.2023 (28330,00 грн), 05.10.2023 (23808,68 грн), 01.11.2023 (23809,54 грн), 01.12.2023 (23809,54 грн), що підтверджується відповіддю в.о. начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Катерини Нагорної від 22.12.2023 № 148057. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч. 1ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При цьому, відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 03.04.2019р., справа №333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Зазначені висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03квітня 2019року у справі№ 333/6020/16-ц (провадження№ 14-616цс18), у зв`язку із чим відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Крім того, при обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, а також щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», що міститься у частині першій статті 196 СК України. Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком заборгованості пені за період з 01.01.2015 до 01.08.2023, відповідно до якого розмір пені за вказаний період складає 5747910,00 грн (п`ять мільйонів сімсот сорок сім тисяч дев`ятсот десять гривень) оскільки він узгоджується з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за цей період, складений державним виконавцем, розмір пені за кожен місяць розраховано відповідно до зазначених правових норм. При цьому, розмір пені відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості по аліментах. Оскільки відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олександром Євсюковим, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів, з урахуванням індексації, станом на 01 серпня 2023 року складала 261237,84 грн, тому розмір пені не може бути більшим за 261237,84 грн. Суд зазначає, що позивачем помилково визначено заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 265237,84 грн, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця (графа 4) зазначена сума відображає розмір нарахованих до стягнення аліментів станом на 30 вересня 2023 року, проте не розмір заборгованості ані станом на 30 вересня 2023 року, ані станом на 01 серпня 2023 року. Так розмір заборгованості станом на кінець липня 2023 року становив 261237,8 грн, на кінець серпня 2023 року - 241973,30 грн (заборгованість станом на 01.08.2023 у розмірі 261237,80 грн + нарахування за серпень 2000,00 грн - стягнута сума аліментів 21264,54 грн=241973,30 грн), станом на кінець вересня 2023 року 215643,30 грн. При цьому, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, зазначений розрахунок будь-яким належним та допустимим доказом не спростовував, як і не спростував розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, на підставі якого здійснено розрахунок пені. Доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки не був обізнаним про заочне рішення та відкриття виконавчого провадження, суд відхиляє, оскільки обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення матері дитини до суду, адже відповідач, будучи дорослою дієздатною особою усвідомлював або повинен був усвідомлювати про наявність у нього обов`язку утримувати свою дитину до її повноліття (ст. 180 СК України), тому, незалежно від наявності судового рішення, повинен був вживати заходи для перерахування аліментів матері дитини, з якою проживає його дитина. Доводи відповідача про те, що позивачка припинила будь-які контакти з ним, в тому числі щодо утримання та виховання сина, заборонила та унеможливила будь-які способи спілкування з сином та участі у його утриманні, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодним доказом, зокрема відомостями про звернення [PERSON] до суду або відповідного органу служби у справах дітей із заявою про встановлення порядку участі у вихованні сина. Разом з тим суд наголошує, що незалежно від того, чи мали місце ці обставини, [PERSON] , який протягом тривалого часу не проживав з дитиною та не утримував її, був зобов`язаний діяти в інтересах дитини та вжити розумних та дієвих заходів з метою виконання свого обов`язку з утримання дитини, зокрема здійснювати переказ грошових коштів на банківський рахунок позивача (який був відомий відповідачу, враховуючи викладені у відзиві доводи про здійснення переказу коштів у вересні 2022 року на суму 10050 грн) або переказ грошових коштів оператором поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» за місцем проживання позивача. На переконання суду, [PERSON] , усвідомлюючи свій обов`язок з утримання дитини, яка протягом тривалого часу проживає та перебуває на утриманні матері, невиконання ним такого обов`язку у будь-який спосіб, мав можливість та не мав перешкод для вжиття заходів для отримання інформації, яка є у вільному доступі (веб-портал Судової влади, Єдиний державний реєстр судових рішень, Автоматизована система виконавчого провадження, Єдиний реєстр боржників тощо), для перевірки інформації щодо можливого стягнення з нього аліментів. Доводи відповідача\~про те,\~що він\~не зміг\~сплачувати аліменти\~у зв`язку\~зі скрутним\~матеріальним станом\~суд відхиляє,\~адже доказів\~поважності причин\~несплати відповідачем\~аліментів,\~які б\~виключали його\~вину в\~утворенні заборгованості\~та можливість\~стягнення пені,\~суду не\~надано. Сама по собі відсутність у відповідача оподаткованого доходу не є поважною причиною несплати аліментів та не виключає вини [PERSON] , на якого покладено обов`язок з утримання дитини, в утворенні заборгованості. [PERSON] є працездатним та мав можливість працювати і отримувати доходи. Притягнення до кримінальної відповідальності також не перешкоджало йому працювати, адже до нього не застосовувались запобіжні заходи, які б обмежували його свободу, такі як перебування під вартою, домашній арешт тощо. Щодо доводів відповідача про те, що заборгованість зі сплати аліментів та розмір неустойки (пені) у зазначеному в розрахунку розмірі виникла внаслідок зловживання позивачем своїм правом та несвоєчасним вжиттям державним виконавцем заходів примусового виконання виконавчого листа, суд зазначає, що саме [PERSON] , як особа, зобов`язана утримувати свою дитину, повинен був вжити заходів для повної та своєчасної сплати аліментів на утримання сина, а не чекати примусового стягнення аліментів у 2023 році, які були нараховані за період з 2015 року (тобто за період понад 8 років). При цьому, [PERSON] , який з березня 2022 року мав офіційний дохід (отримував грошове забезпечення у складі Збройних Сил України), і йому не пізніше ніж 29 вересня 2022 року був відомий банківський рахунок позивача, враховуючи введений на території України воєнний стан, що вочевидь зумовлює підвищення витрат на утримання дитини, незалежно від обізнаності про ухвалення заочного рішення про стягнення аліментів, відкриття виконавчого провадження, вжиття заходів примусового виконання рішення суду, повинен був діяти в інтересах дитини та систематично сплачувати позивачці аліменти на утримання сина, в тому числі з урахуванням попереднього період (з січня 2015 року), проте з невідомих причин не робив цього аж до примусового виконання рішення у серпні грудні 2023 року. Доводи відповідача про небажання позивача врегулювати спір з аліментів, по-перше, ґрунтуються на припущеннях, по-друге, не стосуються предмету розгляду у справі про стягнення пені зі сплати аліментів. У постанові в справі № 362/4462/16-ц (провадження № 61-10968св19) від 20 липня 2020 року Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника». Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всупереч зазначеним вище вимогам відповідач не надав жодного доказу на спростування наявності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для звільнення його від обов`язку зі сплати неустойки (пені). Щодо застосування до спірних правовідносин ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, про що просив представник відповідача у додаткових поясненнях, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.\~15\~ст.\~14\~Закону №\~2011-XII\~військовослужбовцям,\~які були\~призвані на\~військову службу\~за призовом\~під час\~мобілізації,\~на особливий\~період або\~на військову\~службу за\~призовом осіб\~із числа\~резервістів в\~особливий період\~на весь\~час їх\~призову,\~а також\~їх дружинам\~(чоловікам),\~а також\~іншим військовослужбовцям,\~під час\~дії особливого\~періоду,\~які брали\~або беруть\~участь у\~захисті незалежності,\~суверенітету та\~територіальної цілісності\~України і\~брали безпосередню\~участь в\~антитерористичній операції,\~забезпеченні її\~проведення,\~перебуваючи безпосередньо\~в районах\~антитерористичної операції\~у період\~її проведення,\~у здійсненні\~заходів із\~забезпечення національної\~безпеки і\~оборони,\~відсічі і\~стримування збройної\~агресії Російської\~Федерації в\~Донецькій та\~Луганській областях,\~забезпеченні їх\~здійснення,\~перебуваючи безпосередньо\~в районах\~та у\~період здійснення\~зазначених заходів,\~у заходах,\~необхідних для\~забезпечення оборони\~України,\~захисту безпеки\~населення та\~інтересів держави\~у зв`язку\~із збройною\~агресією Російської\~Федерації проти\~України,\~їх дружинам\~(чоловікам)\~-\~штрафні санкції,\~пеня за\~невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Цивільний кодекс України розмежовує поняття «цивільні права та обов`язки» та «зобов`язання». Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Поняття «зобов`язання» у цивільному праві закріплено у ст. 509 ЦК України, а саме: зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Обов`язок зі сплати аліментів, як спосіб виконання обов`язку з утримання дитини, закріплений в ст. 181 СК України. Таким чином, сплата аліментів на утримання дитини є не зобов`язанням (зобов`язальним правовідношенням) в розумінні ст. 509 ЦК України, а цивільним обов`язком, який виникає безпосередньо з акту цивільного законодавства (у даному випадку - СК України) та/або рішення суду. Оскільки ч. 15 ст. 14 Закону № 2011-XII застосовується виключно до цивільних правовідносин щодо виконання зобов`язань (Книга 5 ЦК України «Зобов`язальне право»), тому відсутні підстави застосування цієї норми права до спірних правовідносин щодо стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів, які регулюються СК України. З тих самих підстав не підлягають застосування до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, про що просив відповідач у відзиві від 05.02.2025. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки на підставі ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, оскільки зміна майнового стану відповідача (звільнення з військової служби) зумовлена не обставинами непереборної сили, а пов`язана з вчиненням у минулому відповідачем умисного кримінального правопорушення, за яке він на теперішній час відбуває покарання згідно з вироком суду. Таким чином, погіршення матеріального стану відповідача перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з вчинення ним певних дій, повністю залежало від його волі, а тому не може бути підставою для пом`якшення його цивільної відповідальності за неналежне виконання ним свого обов`язку з утримання дитини шляхом сплати аліментів. З урахуванням викладеного, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та стягує з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 261237,84 грн за період з 01 січня 2015 року до 01 серпня 2023 року. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2612,38 грн.

Outcome: partial