Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду із заявою про зміну предмету позову та уточнивши позовні вимоги, просить розірвати шлюб між сторонами та визначити місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, який самостійно виховує та утримує дітей. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 14.03.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [INFO] . У підготовчому судовому засіданні суд з`ясував відношення сторін до позову. Встановлено, що відповідачка [PERSON] надіслала до суду заяву про визнання уточненого позову. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що між ним та відповідачкою [PERSON] 05.12.2015 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, за актовим записом № 1066, зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З відповідачкою майже рік не проживають разом, сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає, що їх спільне життя не склалось через систематичну відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні цінності, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння та сварки. Фактично сім`я розпалася і шлюб носить формальний характер. На переконання позивача, збереження шлюбу суперечитиме, як інтересам сторін так і інтересам їх неповнолітніх дітей, які після переїзду матері [PERSON] на інше місце проживання, близько року проживають разом із ним по [ADDRESS] . Внаслідок своєї хвороби, відповідачка самоусунулась від виховання дітей, оскільки вони її дратують і нервують. З огляду на зазначене, судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2024 року у цивільній справі № 686/9153/24 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімувів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 02 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття, які вона досьогодні не сплачує. Він самостійно виховує та утримує дітей, забезпечує їх матеріально та піклується про них, турбується про їх стан здоров`я та успіхи у навчанні доньки. Ним створені усі належні умови для проживання дітей та їх розвитку, діти з ним почувають себе спокійно та у безпеці. Раніше, коли він із відповідачкою проживали разом, через її систематичну неналежну поведінку, між ними виникали сварки і діти часто почували себе пригніченими, знервованими. Наразі, відповідачка проживає окремо від них у місті Хмельницький, і як мати, вона належної уваги, турботи та піклування дітям не надає, жодним чином не цікавиться їх життям , не бере будь якої участі у їх вихованні та утриманні, що свідчить про її фактичне самоусунення від виконання материнських обов`язків щодо виховання і утримання неповнолітніх сина і доньки. З огляду на викладене, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою і просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з батьком, тобто з ним, який самостійно виховує та утримує дітей. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримують та просять його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась та направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає, оскільки, в силу її хвороби та психоемоційного стану, діти її нервують, бо постійно галасують, тому вона доглядати їх не може і не заперечує проти того, що вже більше року дітей утримує і доглядає батько дітей [PERSON] , самостійно без її допомоги та оскільки вони більше року не підтримують сімейні стосунки з чоловіком не заперечує щодо розірвання шлюбу між ними. Представник третьої особи: Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, як органу опіки та піклування, [PERSON] в судовому засіданні частково підтримує Висновок органу опіки і піклування про не доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] разом із батьком та при винесенні рішення покладається на думку суду, оскільки відомості про психоемоційний стан матері неповнолітніх дітей, який пов`язаний із її рідкісною хворобою, у зв`язку із яким, вона визнана інвалідом третьої групи і тому, не спроможна виховувати дітей, стали відомі їм лише в судовому засіданні. Представник третьої особи [INFO] [PERSON] в судове засідання не з`явився та звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду. Суд розглядає справу у відсутності представника [INFO] [PERSON] . Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 05.12.2015 року між сторонами у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, за актовим записом № 1066, зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , Серії [NUMBER] від 05.12.2015 року, Витягом з реєстру про народження [PERSON] за № [NUMBER] , Витягом з реєстру про народження [PERSON] за № [NUMBER] .. Подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач позов підтримав, відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст.110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу- одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна вимога про розірвання шлюбу [PERSON] відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню, шляхом його розірвання. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, позивач звернувся до суду з вимогою про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком,який самостійно виховує та утримує дітей. Встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітніх доньку, [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з реєстру про народження [PERSON] за № [NUMBER] , Витягом з реєстру про народження [PERSON] за № [NUMBER] .. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Згідно із ст.142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Встановлено, щосім`я позивача фактично розпалася рік назад, відповідачка [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання неповнолітніх дітей, оскільки переїхала на інше місце проживання, тому, близько року діти проживають разом із позивачем по [ADDRESS] . Відповідно до виписки із [PERSON] ( [PERSON] ) [PERSON] перебувала на лікуванні в стаціонарі з діагнозом - Базедова хвороба з вираженою ендокринною орбітопатією з виразками дефіциту вітаміну Д. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, Серії 12 ААГ № 779816 від 13.02.2024 року [PERSON] , [INFO] , встановлена третя группа інвалідності загального захворювання. Внаслідок своєї хвороби, відповідачка самоусунулась від виховання дітей, оскільки вони її дратують і нервують. З огляду на зазначене, судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2024 року у цивільній справі № 686/9153/24 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімувів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 02 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття, які відповідачка досьогодні не сплачує. Позивач самостійно виховує та утримує дітей, забезпечує їх матеріально та піклується про них, турбується про їх стан здоров`я та успіхи у навчанні доньки. Ним створені усі належні умови для проживання дітей та їх розвитку, діти з ним почувають себе спокійно та у безпеці. Раніше, коли він із відповідачкою проживали разом, через її систематичну неналежну поведінку, між ними виникали сварки і діти часто почували себе пригніченими, знервованими. Наразі, відповідачка проживає окремо від них у місті Хмельницький, і як мати, вона належної уваги, турботи та піклування дітям не надає, жодним чином не цікавиться їх життям , не бере будь якої участі у їх вихованні та утриманні, що свідчить про її фактичне самоусунення від виконання материнських обов`язків щодо виховання і утримання неповнолітніх сина і доньки. Вказане підтверджується Актом обстеження місця проживання дітей за №186 від 10.03.2025 року, виданий Кам`янець-Подільською міською радою виконавчого комітету Довжоцького старостинського округу №3 де позивач, [PERSON] разом з дітьми: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , Довідкою №2 Кам`янець-Подільського ліцею №14 від 10.03.2025 року про участь батька у шкільному житті доньки, а мати натомість участі у вихованні доньки не бере., показами свідків у суді [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер; позбавлений батьківських прав; визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім; оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі ч.1 ст.135 СК України. Тобто, вимоги п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поширюються зокрема, на особу, яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. У цьому зв`язку, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визначення місця проживання, встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей для реалізації його права на відстрочку передбаченого ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як батька, який самостійно виховує та утримує дітей, оскільки прийняття вказаного рішення забезпечить його дітям гарантоване право на повне утримання і виховання з батьком. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст.1 Першого протоколу. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Чинним законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини та те, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно ст.157 СК України - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Частиною 1 ст.161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Тому, на переконання суду визначення місця проживання дітей з батьком [PERSON] , який самостійно виховує та утримує дітей, не зашкодить інтересам дітей і у подальшому їх вихованню та утриманню.. Висновок органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради за №157 від 05.03.2025 року про не доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, відповідно до частини 5, 6 статті 19 СК України). Суд не погоджується з наданим висновком, оскільки при винесенні вказаного рішення органам опіки та піклування не було відомо про хворобу матері [PERSON] , а саме, про її психоемоційцний стан, про що не заперечила в судовому засіданні представник [PERSON] , тому, врахування вказаного висновку, на думку суду, суперечить встановленим в судовому засіданні обставинами справи та суперечить інтересам малолітніх дітей. Зазначені висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією ВС в постанові від 13 березня 2019р. по справі № 631/2406/15-ц. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про визначення місця проживання дітей із батьком, який самостійно виховує та утримує дітей, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи, як з найкращих інтересів дітей, на підставі ст. 7, 141, 150, 157, 160, 161, 181 СК України,ст. 3, 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved