Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

11 січня 2023 року [PERSON] звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , у якому просила виділити в натурі майно, що належить їй на праві сумісної власності (спільній частковій власності), а саме 2/3 нежитлової будівлі, розташованої в [ADDRESS] та 2/3 земельної ділянки для обслуговування зазначеного об`єкту за зазначеною адресою, кадастровий № 4824510100:02:075:0020; припинити право спільної часткової власності на зазначені земельну ділянку та нежитлову будівлю та стягнути з відповідачки судові витрати. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 21.12.2022 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Л.М. (реєстраційні номери 525 та 526) на її [PERSON] (2/3 частини спадкового майна) та на ім`я відповідачки [PERSON] (1/3 частина спадкового майна) видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право спільної часткової власності на нежитлову будівлю, що використовується як об`єкт роздрібної торгівлі та комерційних послуг, розташованому по [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування зазначеного об`єкту за цією адресою, площею 0,0538 га, кадастровий номер 4824510100:02:075:0020. На даний час стало питання про виділ частки спадкового майна в натурі у розмірі 2/3 частини. Домовитися з відповідачкою про добровільний поділ неможливо у зв`язку з тим, що [PERSON] намагається самостійно здійснити поділ земельної ділянки, не допускає її в приміщення, а тому у неї відсутній доступ до майна, що належить їй за законом. Вважає, що вона, як співвласник, має право на виділ у натурі частки із спільного майна в розмірі по 2/3 частини зазначених приміщення та земельної ділянки. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2023 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 12.01.2023 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачці строку для усунення недоліків даної позовної заяви. 24.01.2023 року позивачкою виконано вимоги зазначеної вище ухвали. Ухвалою судді від 25.01.2023 року відкрито провадження та призначено вказану справу в порядку загального позовного провадження до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 11:00 годину 21.02.2023 року, у якому оголошено перерву за клопотанням позивача до 15.03.2023 року. 16.02.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача [PERSON] , адвоката Гелхвіідзе Д.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки не матиме можливості виділити належну їй частку в натурі в будь-якому випадку. Звертаючись до суду з позовом про виділ в натурі частки із нежитлової будівлі позивачка повинна була довести (обґрунтувати) технічну можливість виділити частку, що зазвичай підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи. Виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будівлі із самостійним виходом, який відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будівлі. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Для виділу частки позивача необхідно здійснити певний перелік робіт з втручанням у несучі конструкції будівлі, потребує отримання відповідних дозвільних документів. До позовної заяви позивачкою не було надано суду доказів, а саме висновків (дозволів) відповідних служб, що надають таке право до ухвалення рішення суду про виділ частини спірного майна в натурі. Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження можливості здійснення перепланування нежитлової будівлі без втрати її цільового призначення, що пов`язане з втручанням в загальні інженерні мережі, у суду немає підстав задоволення позовних вимог. 09.03.2023 року на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якому остання зазначила, що представник відповідача посилається на те, що для виділу частки повинна бути технічна можливість та частка, що виділяється, повинна бути реально окремим об`єктом. При цьому представник відповідача звертає увагу, що нею до позову не надано висновку експертизи про технічну можливість такого виділу, не враховуючи при цьому, що нею заявлено клопотання про призначення судом експертизи про варіанти такого виділу. Та якщо такий виділ неможливий, експерт зазначить про це у своєму висновку. Разом з позовною заявою позивач [PERSON] подала до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставила питання щодо можливих варіантів розподілу в натурі відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих [PERSON] та [PERSON] нежитлової будівлі та земельної ділянки для обслуговування об`єкта роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0,0538. Ухвалою суду від 15.03.2023 року у справі призначено судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, що розташована по вул. Потьомкінська, 41 в м. Миколаєві Миколаївської області. 31.07.2023 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта РТПП Миколаївської області Шапошнікової Е. щодо узгодження строків та подальшого проведення експертизи та матеріали даної цивільної справи. Згідно наказу № 74-аг від 03.07.2023 року суддя Вжещ С.І. перебувала у відпустці з 17.07.2023 року по 11.08.2023 року. Згідно наказу № 96-аг від 10.08.2023 року судді Вжещ С.І. продовжено відпустку з 14.08.2023 року по 18.08.2023 року. Ухвалою судді від 21.08.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10:00 год. 05.09.2023 року, у якому була продовжена перерва до 08.09.2023 року 09:00 год. Ухвалою суду від 08.09.2023 року клопотання судового експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Шапошникової Еліни Олександрівни щодо узгодження строків та подальшого проведення експертизи за матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та припинення права власності задоволено. Погоджено строк проведення судової експертизи у справі № 481/60/23 у строк після оплати проведення експертизи та надання додаткових матеріалів. Провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. 21.09.2023 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта РТПП Миколаївської області Шапошнікової Е.О. щодо надання додаткових матеріалів. Ухвалою судді від 26.09.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11:00 год. 11.10.2023 року, у якому була продовжена перерва до 20.11.2023 року 10:00 год. Ухвалою суду від 20.11.2023 року клопотання судового експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Шапошникової Еліни Олександрівни задоволено. Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] надати у розпорядження експерта наступні додаткові матеріали, необхідні для надання висновку: побажання сторін у графічній формі щодо користування приміщеннями об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] надати у розпорядження експерта фотознімки приміщення 1-7, площею 9,70 кв.м., що розташоване в межах нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. 12.04.2024 року на адресу суду надійшли висновки експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Шапошнікової Е. та матеріали цивільної справи. Ухвалою судді від 15.04.2024 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09:15 год. 22.05.2024 року, розгляд якого було відкладено на 09:15 год. 05.06.2024 року. Ухвалою суду від 05.06.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та припинення права власності, в частині позовних вимог щодо поділу земельної ділянки, залишено без розгляду. Ухвалою суду від 10.06.2024 року задоволене клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Гелхвіідзе Д.Р. про поновлення строку на подання доказу та прийнято доказ. Ухвалою суду від 10.06.2024 року закрито підготовче\~\~провадження у\~\~\~справі \~та призначено її до судового розгляду по суті, суддею одноособово на\~26.06.2024 року о 10:00 год., яке відкладалось на 16.07.2024, 03.09.2024, , у якому оголошувалась перерва до 26.09.2024, 22.10.2024, 21.11.2024, 12.12.2024, 16.01.2025, 03.02.2025, 10.03.2025. Позивачка [PERSON] та її представники, адвокат Данилюк Н.В. і адвокат Чайковський І.М. у судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити, просили здійснити поділ майна по першому варіанту висновку експерта та повідомили, що згодні виплатити відповідачу компенсацію в сумі 49668 гривень 89 копійок. Відповідачка [PERSON] та її представник Гелхвіідзе Д.Р. у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на обґрунтування поданого відзиву на позов. Вислухавши пояснення сторін, покази експерта, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України). Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію "законів". Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року "Україна-Тюмень" проти України" (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 "Амюр проти Франції" (Amuur v. France); "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; "Малама проти Греції" (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II). За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved