Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5480060 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022, року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents,згідноумовякого: сума кредиту (загальний розмір) складає 25000 грн.; строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (28.01.2023) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] . Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 24800 грн - тіло кредиту та 62577,04 грн - нараховані проценти, нараховані Позивачем проценти за 60 календарних днів - 29611,2, всього - 116988,24 грн. При цьому, позивач також вказує, що 25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та Позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту [INFO] зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що позивачем були понесені витрати на правничу допомогу, останній просить у позовній заяві стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 116988,24 грн., з яких сума кредиту 24800 грн. , сума процентів за користування кредитом 92188,24 грн. Не погоджуючись із позовними вимогами, представником відповідача - адвокатом Гладинцем О.І. подано до суду відзив на позовну заяву. Зокрема зазначає, що відповідач заперечує факт укладення кредитного договору. Так, матеріали справи не містять жодних доказів надсилання та формування одноразового ідентифікатора відповідачу для підписання договору, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при її реєстрації в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, а наявний в матеріалах справи договір взагалі не містить електронного підпису Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», яким ніби то був підписаний договір про споживче кредитування. Замість електронного підпису в договорі аналог власноручного підпису та відтиску печатки, що на переконання відповідача, суперечить вимогам до електронного підпису та не дозволяє ідентифікувати особу, а також визначити дату укладення електронного договору. Відповідач не давав письмову згоду Товариству з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» на використання в договорі аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, як це передбачено абзацом четвертим частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Також відповідач заперечує факт укладення договору факторингу між позивачем та первісним кредитором, зокрема зазначає, що матеріали справи не містять доказів повної оплати коштів позивачем за договором факторингу. Вважає, що доданий до позовної заяви витяг з реєстру боржників не може вважатися належним та допустимим доказом стосовно заборгованості відповідача, оскільки такий витяг не містить підпису уповноваженої особи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на момент відступлення права грошової вимоги, а також такий витяг взагалі не передбачений пунктом 9.9 Договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року. Реєстр Боржників, який є додатком до договору, до матеріалів справи не долучено. Також відповідач не погоджується з розміром нарахованих відсотків, оскільки такий є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, так як встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 24800,00 гривень. Крім того, згідно Реєстру боржників (витяг з якого відповідач ставить під сумнів), який є Додатком №1 до Договору Факторингу №25.09/2023 від 25.09.2023 року до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] у загальній сумі 87377,04 грн, з яких: 24800,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 62577,04 грн - заборгованість за відсотками. Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» приймаючи право вимоги до боржника [PERSON] під час укладення договору, погодилося на розмір нарахованих первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» процентів, які розраховані в період з 02.02.2022 року по 24.09.2023 року. Перерахування позивачем відсотків за період з 05.09.2022 року по 03.11.2022 року які вже нараховані первісним кредитором є неправомірним. Також відповідач звертає увагу також, що роздруківка із сайту про Умови та Правила споживчого кредитування та долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не можуть бути належним доказом в суді, оскілки такий розрахунок не є первісним документом. Крім цього, відповідач не погоджується і з розміром витрат на правничу допомогу, зокрема договір укладений 28.03.2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Городніщевою Є.О №28/03-2024 не містить істотної умови договору, а саме ціни. В договорі не вказано розмір гонорару, який береться за основу для розрахунку. Також зазначає, що постановою правління НБУ від 20.08.2020 № 123 внесено зміни до «Плану рахунків бухгалтерського обліку банків» затвердженого Постановою Правління Національного банку України 11.09.2017 № 89. Балансові рахунки суб`єктів незалежної професійної діяльності мають починатися із номеру 2621, натомість позивачем зроблено переказ на рахунок 2620, що не є належним доказом оплати професійної правничої допомоги. При цьому, вважає, що вартість послуг зі збору та аналізу доказів, складання позовної заяви та подання її до суду, а також витрачений на вказані послуги час (10 годин) у звіті про надання правничої допомоги від 10.05.2024, є очевидно завищеними, не обґрунтованими та такими, що не відповідають складності виконаних адвокатом позивача робіт. З урахуванням наведеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Стягнути з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Процесуальні рішення по справі. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2024 року відкрито провадження у справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 21.03.2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 27.03.2025 року у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено. Ухвалою суду від 19.02.2025 року задоволено клопотання позивача про зміну найменування позивача. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Гладинець О.І. заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити з підстав та мотивів наведених у відзиві. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому згідно з прохальною частиною позовної заяви, просить розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання також не з`явилася , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02. 02. 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 5480060 про надання споживчого кредиту, підписаний останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно умов вказано Договору сума кредиту складає 25000 грн., строк кредиту - 360 днів (п. 1.3 та п. 1.4 Договору). Згідно п. 1.5.1 та 1.5.2 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день, знижена процентна ставка - 0,796%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою складає 204100,00 грн., за зниженою ставкою - 195145,00 грн. (п.1.8 Договору). Кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем (п. 2.1). У договорі вказано, що він підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором М124139. Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом [PERSON] та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. 08 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», яке має ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір №017/20-П про надання послуг з переказу платежів. Видача грошових коштів у сумі 25000 грн. [PERSON] підтверджується долученою до справи довідкою вих. № 3315 від 06.10.2023 року ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування коштів на банківську картку [NUMBER] , яку відповідач особисто вказала при укладенні кредитного договору (п. 2.1. Договору). Платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише позичальнику, свідчить що попередньо (до зарахування коштів) сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Відповідач заперечує укладення кредитного договору та отримання коштів посилаючись на відсутність доказів належним чином ідентифікації відповідача, ненадання дозволу первісному кредитору на використання факсиміле підпису при укладенні кредитного договору, а також відсутність первинних документів, що підтверджує розмір заборгованості відповідача. Однак, суд не може погодитись з такими твердженнями відповідача. У відповідності до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частинами 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За правилами ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України). Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (частини 1, 3 ст.641 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (ст.642 ЦК України). Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір про надання фінансового кредиту підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором М124139, що свідчить про укладання між сторонами 02.02.2022 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіну особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Отже, суд вважає, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений, тому суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Означені висновки є підставою для відхилення заперечень відповідача в частині нікчемності договору та відсутності її волі на укладення такого. Відсутність первинних бухгалтерських документів, за умови отримання відповідачем коштів у розмірі та у дату, визначену договором, ураховуючи відсутність спростування джерела їх походження не вказує на не підтвердження позивачем факту отримання відповідачем кредиту та укладення Кредитного договору взагалі. Ненадання згоди відповідачем на використання факсиміле Кредитором, за умови виконання договору та відсутності заперечень Кредитора, не є підставою для нечинності договору. Згідно наданого розрахунку заборгованості відповідач станом на 24.09.2023 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 87377,04 грн., з яких 24800,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту (основний борг), 62677,04 грн. - заборгованість за процентами (стандартна процентна ставка). Суд приймає вказаний доказ на підтвердження розміру заборгованості як належний виходячи з наступного. Дійсно, сам по собі розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом. Однак, з урахуванням факту укладення договору, умов такого договору, факту отримання коштів, відсутності доказів їх повного повернення такий розрахунок, за умови підтвердження відомостей у ньому належними доказами та за відсутності доведених суду суперечностей у ньому, має доказове значення для справи. Також, судом встановлено, що 25.09.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 25.09.2023, підтверджує факт переходу від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу. Крім того до матеріалів справи долучені квитанції про оплату коштів на виконання умов п. 3.3. Договору факт рингу. Відповідно до Витягу реєстру боржників від 25.09.2023 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 87377,04 грн., з яких: 24800,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 62577,04 грн. - сума заборгованості за відсотками. Про відступлення права вимоги [PERSON] повідомлялася представниками позивача шляхом надсилання повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладені Кредитного договору. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що додані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, за тілом кредиту та відсотками. Копія договору факторингу підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА " за кредитним договором № 5480060 від 02.02.2022 року до ТОВ"Фінансова компанія" Фінтраст Україна", тобто до позивача у справі. Разом з тим, що стосується розміру нарахованих позивачем відсотків, суд не погоджується з такими виходячи з наступного. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача розмір заборгованості за кредитним договором - 116988,24 грн., з яких 92188,24 грн. - сума процентів за користування кредитом. Як вже було встановлено судом, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 87377,04 грн., з яких: 24800,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 62577,04 грн. - сума заборгованості за відсотками, відповідну до реєстру боржників за договором факторингу від 25.09.2023 року. Разом з цим, у позовній заяві позивач також вказує, що ним були нараховані проценти за 60 календарних днів (05.09.2022 року - 03.11.2022 року) в межах строку договору. Суд, звертає увагу позивача на те, що зазначена сума нарахування ніде не відображена та не підтверджена належними доказами у справі. Про зазначену суму йдеться лише у самій позовній заяві. Проте у картці обліку Договору (розрахунку заборгованості), сума 29611,2 грн не відображена, так само як і у витязі з реєстру боржників до договору факторингу, де боржником є [PERSON] . За наведеного, враховуючи недоведеність позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми нарахованих позивачем процентів за 60 календарних днів, а саме 29611,2 грн., суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні зазначених позовних вимог. Окрім цього, відповідно до п. 5 ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов та з урахуванням конкретних обставин справи, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. З огляду на наведене, суд при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом до тіла кредиту - 24800,00 грн. Відтак, за встановлених обставин, зважаючи, що відповідачем не було вжито належним чином заходів щодо добровільного погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором №5480060 від 02.02.2022 року в розмірі 49600,00 грн., в тому числі 24800,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 24800,00 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядомсправи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. відповідно до платіжної інструкції №4983 від 13.05.2024 року. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1027,10 грн. Також представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). 28.03.2024року між адвокатом Городіщевою Є.О. та ТОВ «Фінансова компані «Фінтраст Україна»», в особі директора Леонової В.В. було укладено договір про надання правничої допомоги № 28/03-2024. Згідно рахунку на оплату № 2911-10/05-2024 від 10.05.2025 року адвокатом Городніщевою Є.О. були надані клієнту такі послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5480060 - 3 год. - 3000,00 грн.; складання позовної заяви - 5 год. - 5000,00 грн.; подання до суду позовної заяв - 2 год. - 2000,00 грн. Вивчивши подані документи, якими обґрунтовується розмір витрат на послуги адвоката, заперечення сторони відповідача щодо їх розміру та підстав їх стягнення, враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, а також наявність сталої судової практики у вирішенні аналогічних справ, суд дійшов висновку, що розмір правничої допомоги є неспівмірним зі складністю справи. На підставі вищевикладеного, суд враховуючи заявлені позовні вимоги, складність справи, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну (правничу) правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Доходячи такого висновку судом враховані також висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у свої постанові № 922/1964/21 від 16.11.2022 року, зокрема у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., враховуючи обставини справи, підстави часткового задоволення позову, наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором та часткове зменшення відсотків, які підлягають стягненню, виключно з мотивів їх розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правничу допомогу не має.

Outcome: partial