Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

16.05.2024 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, відповідно до якого просив суд зняти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить кв. [ADDRESS] . Оскільки позивач фактично проживав в м. Києві, у нього не було можливості наглядати за житлом в м. Миколаєві. В зв`язку з цим 22.02.2018 ним було надано довіреність на ім`я [PERSON] , на підставі якої він уповноважив останню представляти його інтереси в усіх установах та організаціях. Скориставшись вказаною довіреністю, [PERSON] на власний розсуд, без згоди позивача, зареєструвала своїм місцем проживання, а також місцем проживання своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , квартиру, яка належить [PERSON] . Між тим [PERSON] та її діти за вказаною адресою ніколи не проживали. [INFO] [PERSON] померла, де та з ким проживають на час подання позову її неповнолітні діти позивачу невідомо. Однак реєстрація неповнолітніх дітей в належній позивачу кв. [ADDRESS] перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати свої права. Іншим шляхом, ніж зверненням до суду, [PERSON] не має можливості зняти неповнолітніх з реєстрації в належній йому квартирі. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2024, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у Служби у справах дітей Інгульського району Миколаївської міської ради та Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради відомості про те, де (із зазначенням адреси) на час надання відповіді на запит перебувають неповнолітні: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , (які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ), чи встановлена над дітьми опіки чи піклування, чи вони усиновлені, який статус таких дітей, хто є їх законними представниками (із зазначенням їх адреси). 03.06.2024 витребувані відомості надійшли на адресу суду. Згідно повідомлення Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради [PERSON] , [INFO] , знаходиться під опікою брата [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , на дату смерті матері не мав статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки мав батька - [PERSON] . 08.07.2024 судом було здійснено запит до Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по надання витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] , [INFO] . Витребувані відомості надійшли на адресу суду 23.07.2024. Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00046087568 від 19.07.2024 батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2024 замінено відповідача Орган опіки та піклування Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради на належних - [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого діє батько [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого діє опікун [PERSON] ; залучено до участі у справі за в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради 17.12.2024 на адресу суду від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надійшов письмовий висновок щодо розв`язання спору. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Давидова О.Ю. позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , а також [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином. Повідомлення представників відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів, та додатково шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі «Судова влада». Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Представники відповідачів правом на подання відзиву на позов не скористались. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та їх представників та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Позивачу [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 27.10.2017, посвідченого ПН КМНО Кравцем Я.М., належить кв. [ADDRESS] (а.с. 11-12, 14). 22.02.2018 позивачем [PERSON] було складено довіреність, посвідчену ПНКМНО Колядою О.П., відповідно до якої він уповноважив [PERSON] представляти його інтереси перед фізичними особами в усіх без виключення підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності та галузевої належності, у тому числі, але не обмежуючись, в органах державної влади, міністерствах, комітетах, службах та відомствах, у державних адміністраціях будь-якого рівня, в органах місцевої влади та місцевого самоврядування та їх структурних підрозділах, в центрах надання адміністративних послуг, органах внутрішніх справ, національної поліції, органах прокуратури, органах юстиції, відповідному бюро технічної інвентаризації, у відповідних водо-, газо-, та енергопостачальних організаціях, підприємствах зв`язку, житлово-експлуатаційних організаціях, керуючих компаніях, ОСББ, органах пожежного нагляду, органах архітектури, інших компетентних органах та організаціях з питань управління належною йому кв. [ADDRESS] (а.с. 16). З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що скориставшись повноваженнями, наданими їй вищевказаною довіреністю, [PERSON] зареєструвала зареєструвала місцем свого проживання та місцем проживання своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , наступну адресу: [ADDRESS] . Тобто квартиру, яка належить на праві власності позивачу. Згідно інформації про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 19.03.2024 № 2868/ІРТГ за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 17). У відповідності до Листа Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 31.05.2024 [PERSON] , [INFO] , знаходиться під опікою брата гр. [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.09.2021 № 958. Дитина влаштована в родину брата гр. [PERSON] , який зареєстрований в буд. [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , на дату смерті матері [PERSON] не мав підстав для набуття статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки мав батька [PERSON] (а.с. 35). Згідно рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 958 від 22.09.2021 встановлено опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , призначено [PERSON] його опікуном (а.с. 36). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження батьком [PERSON] , [INFO] , є[PERSON] (а.с. 62-63). У відповідності до опису майна дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, складеного посадовою особою сектору опіки та піклування Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради 15.07.2021 [PERSON] має право користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 40). Згідно повідомлення Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 15.04.2024 кв. [ADDRESS] ,в якій зареєстровані діти-сироти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебуває на контролі в Службі у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради (а.с. 20-21). Відповідно до висновку від 16.12.2024 Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає недоцільним зняття з зареєстрованого місця проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки це призведе до порушення законних прав дітей (а.с. 95). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] мотивує підстави зняття неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з реєстрації у належній йому квартирі, що вони не є членами його сім`ї, своєї письмової або усної згоди на реєстрацію неповнолітніх в його квартирі він не надавав, неповнолітні ніколи не проживали у вказаній квартирі, їх особистих речей в квартирі немає. Вказує, що факт реєстрації дітей у даній квартирі порушує його право на вільне розпорядження майном, оскільки він має намір продати нерухомість,а покупці відмовляються оформлювати покупку житла з зареєстрованими у ньому дітьми. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Предметом спору у даній справі є визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом (квартирою). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад один рік та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки його мати померла, а відомості про батька в актовому записі про народження зазначені у відповідності до ст. 135 Сімейного кодексу України, та перебуває під опікою свого брата [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] не має статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки на час смерті матері був живим його батько [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що вони були зареєстровані у спірній квартирі на законних підставах - за місцем реєстрації їх матері, яка зареєструвала своє та їх місце проживання в даній квартирі на підставі довіреності від імені власника [PERSON] , яка на час реєстрації не була скасована та/або оскаржена у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). З огляду на вказані обставини, на момент розгляду справи неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не мають можливості повноцінно реалізувати свої житлові права - через свій неповнолітній вік та особливий правовий статус. Враховуючи викладене, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги висновок Органу опіки та піклування про недоцільність зняття неповнолітніх з реєстрації за спірною адресою, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі статті 141 ЦПК України оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed