Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення до відповідача [PERSON] , відповідно до змісту якого вказує, що у період з 1983 по 1998 рік позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі, від якого народилася донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що під час шлюбу, 13 вересня 1995 року, ним спільно з відповідачкою [PERSON] була отримана у власність двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що після розірвання шлюбу він з колишньою дружиною - [PERSON] продовжували спільно проживати у зазначеній квартирі, кожен у своїй кімнаті. Вказує, що понад рік тому позивач тимчасово виїхав із квартири у зв`язку з необхідністю догляду за хворою матір`ю, яка проживає в селі Веренчанка, Чернівецького району, Чернівецької області. Стверджує, що після покращення стану здоров`я матері позивач повернувся до квартири, однак не зміг потрапити до житла, оскільки з`ясувалося, що відповідачка змінила замки на вхідних дверях та відмовляється надати йому доступ до помешкання. Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою не перешкоджати у користуванні їх спільною квартирою та надати можливість вселитися, однак остання його звернення ігнорувала, заперечувала право позивача на частку у спільному майні, стверджуючи, що квартира належить виключно їй. Позивач стверджує, що в порядку досудового врегулювання спору він 17 жовтня 2024 року звернувся до Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області із відповідною заявою, однак відповідачка не жодним чином не відреагувала на вищезазначене звернення у правоохоронні органи. На основі викладеного, позивач [PERSON] просить суд зобов?язати [PERSON] , [INFO] , не чинити йому, [PERSON] , [INFO] , перешкод у користуванні його власністю, а саме квартирою [ADDRESS] ; вселити його, [PERSON] , [INFO] , в квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2024 року було відкрито провадження у справі №727/12993/24 (провадження №2/727/2375/24) за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення; призначено підготовче судове засідання на 16\~грудня 2024 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 січня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено вищевказану цивільну справу до судового розгляду по суті на 06 березня 2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] \~адвоката Рокіщук\~М.Ю. про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення; витребувано у Чернівецького комунального\~обласного бюро\~технічної інвентаризації\~належним чином\~завірену копію свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Рокіщук М.Ю.в судове засідання не з`явились, згідно спрямованої до суду заяви просили розглянути справу у їх відсутність та задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі. Крім цього, згідно спрямованих до суду представником позивача письмових пояснень, остання вказала, що позивач лише періодами не проживав у спірній квартирі через перебування на заробітках для утримання доньки під час її навчання в Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича, а тому вважала, що позивач має право проживати в спірній квартирі, враховуючи також те, що він являється співвласником спірної квартири та відповідно на законних підставах проживав та проживає в ній. На основі\~викладеного представник\~позивача [PERSON] адвокат Рокіщук М.Ю. просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] \~та її\~представник адвокат Ватаманюк Ю.М.в судове засідання не з`явились, згідно спрямованої до суду заяви позовні вимоги не визнали в повному обсязі, а також просили суд розглянути справу у їх відсутність. Крім цього, згідно спрямованих до суду представником відповідача письмових пояснень, останній вказує, що позивач з 1998 року не проживав у спірній квартирі та виписався з неї. Стверджує, що весь цей час саме відповідачка сплачувала усі витрати по утриманню спірної квартири, а також інші комунальні платежі. Зазначає, що на даний час у спірній квартирі проживає спільна донька сторін по справі [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми, а тому вважає, що таке вселення може створити незручності вищевказаним мешканцям квартири. На основі\~викладеного представник\~відповідача [PERSON] адвокат Ватаманюк Ю.М. просив суд відмовити у задоволенні вищевказаного позову [PERSON] в повному обсязі. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17. При цьому, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 48,90 кв.м., яка складається з 2-х кімнат житловою площею 27,2 кв.м., зокрема: 1-шої кімнати площею 11,30 кв.м., 2-ої кімнати площею 15,80 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,0 кв.м., коридору площею 6,7 кв.м., вбудованої шафи (камери) 0,4 кв.м., балкону 2,1 кв.м. та лоджії 3,0 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (позивачу), [PERSON] (відповідачу) та [PERSON] , що підтверджується належним чином завіреною копією свідоцтва про право власності від 13 вересня 1995 року (а.с.82) та копією Технічного паспорту (а.с.82 зворот). Крім цього, зазначені обставини підтверджуються Довідкою начальника Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації [PERSON] №1373 від 27.09.2024 року (а.с.8). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, яких власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20), а також у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2023 року у справі № 759/11403/20 (провадження № 61-6579св23). Таким чином, суд встановивши, що позивач [PERSON] являється співвласником спірної двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , приходить до висновку, що останній правомірно вимагає у відповідачки не чинити йому перешкод у користуванні їх спільною сумісною власністю, зокрема спірною квартирою, а також відновити його порушене права на користування вищевказаною спірною квартирою шляхом його вселення в неї. Водночас, посилання відповідачки та її представника на те, що останній не проживав у вищезазначеній спірній квартирі протягом тривалого часу (з 1998 року), на думку суду, не підтверджено належними та допустимими доказами. При цьому, спрямована до суду представником відповідача заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 06.12.2024 року не може братись судом до уваги, оскільки не може вважатись належними та допустимими доказами показання свідків, які оформленні як письмові пояснення громадян. Такі покази мають надаватись особами (свідками) безпосередньо в суді (під присягою). До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2024 року по справі №501/3550/22 (провадження № 61-2152св24). При цьому, та обставина, що позивач [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, зокрема в селі Веренчанка, Чернівецького району, Чернівецької області (а.с.5-6), на переконання суду, не позбавляє останнього права вільно користуватись його майном (спільною квартирою), а тому посилання представника відповідача на вищевказану обставину судом до уваги не беруться. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла висновку, що у законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням. Не заслуговують на увагу також твердження представника відповідч з приводу того, що вселення позивача створить певні незручності мешканцям спірної квартири, оскільки такі аргументи не мають правового значення по суті спору. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, згідно вимог статті 141 ЦПК України, а також враховуючи наявність у позивача [PERSON] пільги, передбаченої п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 22 травня 2017 року (а.с.11), суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved