Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.01.2025 звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві вказано, що позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з жовтня 2017 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківський обов`язків стосовно дитини [PERSON] , не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні. Спільна донька перебуває на повному утриманні позивача. [PERSON] вказує, що у зв`язку з відмовою відповідача у добровільному порядку утримувати спільну доньку, позивач звернулась до суду з заявою про примусове стягнення аліментів на утримання доньки. Судовим наказом Оржицького районного суду Полтавської області від 26.10.2017 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання спільної доньки [PERSON] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2017 до досягнення повноліття дитини. Проте, відповідач і після цього ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість зі сплати аліментів. У позовній заяві позивач вказує, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям спільної доньки, не приймає участі у її вихованні, не відвідує доньку, не намагається знайти можливість для спілкування з дитиною. Разом з тим, відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на розвиток дитини як складову виховання, не надає доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню загальноприйнятих норм моралі, не виявляє інтерес до її внутрішнього світу. Позивач стверджує, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо виховання та розвитку доньки та не піклується про неї. У зв`язку з цим з метою неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, стимулювання його поведінки до цього, позивач зверталась до органів поліції. Проте, як вказує позивач, такий захід не виправив поведінку відповідача стосовно виконання ним своїх батьківських обов`язків. Позивач стверджує, що вона неодноразово у телефонній розмові з відповідачем прохала допомагати утримувати спільну доньку та допомагати належним чином піклуватись про дитину, про її фізичний і духовний розвиток, забезпечувати медичним доглядом, лікуванням та виявляти інтерес до її внутрішнього світу. Проте, відповідач ігнорує такі прохання та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14.01.2025 було відкрито загальне позовне провадження у справі та залучено до участі в справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Оржицької селищної ради. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали у повному обсязі, у своїх поясненнях посилалися на обставини, що викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову не подав. Представник третьої особи Алексеюк Л.В у судовому засіданні просила позов задовольнити. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-18). Дитина проживає разом з позивачем за адресою [ADDRESS] (а.с. 24, 26-27). У акті обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , вказано, що для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина має свою окрему кімнату, ліжко, місце для навчання та відпочинку, забезпечена основними речами та продуктами харчування згідно віку (а.с. 25). З відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2017 до досягнення повноліття дитини (а.с. 19-22). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.11.2024 становить 90712,09 грн. (а.с. 23). У довідці, яка видана Опорним закладом «Оржицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів імені І.Я. Франка Оржицької селищної ради Полтавської області» вказано, що [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі, дитина завжди охайна, доглянута, батько шкільним життям учениці не цікавиться (а.с. 28). Позивач зверталася до органів поліції із заявою про проведення перевірки за фактом ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків (а.с. 29-31). Як вбачається з повідомлення директора ЦНСП Оржицької селищної ради соціальний супровід сім`ї [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не здійснювався. У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської областівказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] (а.с.55-57). Свідок [PERSON] показала, що вона добре знає сім`ю позивача, оскільки більше п`яти років вони працюють продавцями у одному магазині і постійно спілкуються, крім того, вона знала позивача і до спільної роботи в магазині. Свідок вказала, що їй достеменно відомо, що відповідач більше шести років жодним чином не цікавиться життям їх спільної з позивачем дитини, жодним чином не бере участі у її вихованні і утриманні, не цікавиться станом здоров`я, станом навчання, не цікавиться її потребами, не вживає жодних спроб спілкуватися з дитиною. Свідок пояснила, що їй відомо, що дитина знаходиться на повному утриманні її матері, а відповідач ухиляється від обов`язку з утримання дитини. Свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивача. Свідок вказала, що їй відомо, що відповідач більше шести років не приймає участі у вихованні і утриманні спільної з позивачем дитини. Свідок пояснила, що відповідач жодним чином не цікавився життям дитини, станом її здоров`я, станом навчання, не цікавиться її потребами, не робить спроб спілкуватися з дитиною. Свідок вказала, що позивач не чинила відповідачеві жодних перешкод у спілкуванні з дитиною. Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На переконання суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернувся до уповноважених органів держави для сприяння йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть за час розгляду справи в суді він таких дій не вчинив. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. В ситуації, що склалась суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від участі у вихованні дитини. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України він буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved