Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області 18.12.2024 звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зміну прізвища на « [PERSON] ». Стислий виклад позицій учасників справи Позиція позивача Позивач позовні вимоги обґрунтувала тим, що 11.04.2023 між сторонами Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 94. У шлюбі сторони дітей не мають. Позивач посилається на те, що спільне життя із відповідачем не склалося. Вказує на те, що відповідач відмовляється піти до органу реєстрації актів цивільного стану, а тому з метою захисту свого порушеного права змушена звернутись із позовною заявою до суду. Позиція відповідача Відповідачем 27.03.2025 по суті справи зроблено заяву про визнання позовних вимог, просить розірвати шлюб, окрім того зазначає на необхідності повернення 50 % сплаченого позивачем судового збору у справі. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі 26.02.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 27.03.2025 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. Відповідачем по суті справи зроблено заяву від 27.03.2025 про визнання позовних вимог. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Інші заяви та клопотання від учасників справи не надходили. Судовий розгляд справи У судове засідання 27.03.2025 з`явився відповідач. Позивач, повідомлена про дату, час та місце, у судового засідання не з`явилась. До позовної заяви долучено заяву про розгляд справи за відсутності позивача, та про не заперечення щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги, зазначив, що на момент укладення шлюбу існували почуття любові. На даний час фактичні шлюбні відносини припинено, вважає що такі обставини у відносинах склались через проживання на великій відстані між подружжям. Зважаючи на визнання позовних вимог, просив повернути 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду Частини 1 та 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд установив, що 11.04.2023 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) зроблено актовий запис № 94 від 11.04.2023, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.04.2023, виданим Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ). У зазначеному шлюбу дітей немає. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, згідно ж ч. 2 зазначеної статті, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін, та способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112 Сімейного кодексу України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на аналіз наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін існує формально та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. За цих обставин судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо фактичного припинення шлюбних відносин, окремого проживання, відсутності спільних поглядів на подальше життя, а також небажання примирення та збереження шлюбу, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних у справі доказів. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом припинення правовідношення через повне задоволення позовних вимог. Позовні вимоги щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу. Щодо визначення судом прізвища відповідача після розірвання шлюбу, необхідно зазначити наступне. Чіткої нормативно-правової регламентації щодо зазначення в рішенні суду прізвище одного з подружжя після розірвання шлюбу немає, відтак суд вважає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключно особистим вибором позивача чи відповідача. Вказані відносини врегульовано нормою ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до якої, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на заявлену вимогу позивачем про відновлення дошлюбного прізвища, така вимога підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат, інші питання Розподіл судових витрат Позивач у позовній заяві не просить здійснити розподіл судових витрат. Повернення судового збору Згідно з ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма міститься і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на вказане, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, а при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн та суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved