Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявоюдо [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] . Проте, рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 17.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , яка з дня народження і до цього часу постійно проживає у будинку за місцем реєстрації батька, при цьому, знаходиться на повному його утриманні. Так, після народження дитини родина проживала разом за місцем реєстрації позивача, а з березня 2015 року відповідач (мама дитини) залишила родину і виїхала із житлового будинку у невідомому напрямку. Згодом позивач дізнався, що відповідач потрапила до психіатричного закладу, де проходила курс лікування. Під час лікування позивач відвідував відповідача, забезпечував її продуктами харчування, купував необхідні ліки, медичні засоби. В той час позивачу стало відомо, що з 16 років відповідач перебуває на обліку у психіатричному закладі після невдалої спроби суїциду, проходила курс лікування від психічних розладів. Між тим, не закінчивши у березні 2015 року курс лікування, відповідач залишила медичний заклад. Проте, до сім?ї відповідач так і не повернулася. Згодом позивач дізнався, що відповідач повернулась до села Переможне Василівського району Запорізької області, де і залишилась проживати разом із своєю мамою. У 2015 році відповідача було знято з реєстраційного обліку у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, з березня 2015 року сім?я розпалася, відповідач виїхала із будинку, розташованого за вищевказаною адресою. З березня 2015 року відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні та утриманні доньки, з дитиною не спілкується, її життям не цікавиться. Наразі позивачу не відомо, де проживає відповідач. У вихованні дитини допомагають батьки позивача ( [PERSON] і [PERSON] ), а також няня [PERSON] . Наразі донька [PERSON] навчається у Запорізькій гімназії № 76 Запорізької міської ради, що розташована за адресою: місто Запоріжжя, проспект Соборний, 154-Г. Позивач стверджує, що питанням навчання дитини опікується тільки він, він також приймає участь у батьківських зборах та в інших заходах. Мама дитини (відповідач по справі) жодного разу не відвідувала навчальний заклад, де навчається дитина. Всі питання, які пов?язані із здоров?ям дитини, також вирішує виключно батько. Позивач вказує, що за викладених обставин, з березня 2015 року по цей час малолітня донька знаходиться повністю на його утриманні, виключно він займається її вихованням, організовую її побут, забезпечую їй належний рівень навчання та відпочинку, збереження і зміцнення здоров`я, навчає здоровому способу життя тощо. Позивач не стягує з відповідача аліменти на утримання дитини, оскільки вважає, що гроші потрібні відповідачу на її особисте лікування, а він, у свою чергу, спроможний самостійно забезпечити дитину всім необхідним. Між тим, позивач вказує, що до цього часу не вирішено питання з відповідачем щодо місця проживання дитини з одним з батьків, при тому, що між батьками дитини шлюб розірвано, колишнє подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть. У свою чергу, позивач має певні побоювання щодо поведінки відповідача відносно дитини. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 06 серпня 2024 року вищезазначену позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засідання у справі (а.с.31-32). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 27 листопада 2024 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.39). У судовому засідання позивач [PERSON] і його представник - адвокат Железняк В.К., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1160013 від 14.06.2024 року (а.с.47), позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять позов задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.36, 44, 45, 50, 54, 56, 61, 72). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надала, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог на адресу суду також не надходило. Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, як органу опіки та піклування Волошко І.О., яка діє на підставі довіреності від 30.12.2024 року (а.с.51), у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог і вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком. Допитана у судовому засіданні в якості свідка по справі [PERSON] , яка проживає разом позивачем [PERSON] , пояснила суду, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації. Дитина проживає разом з батьком з 11 місяців і знаходиться на повному утриманні батька. Вона ж протягом всього цього періоду з 11 місяців дитини і до цього часу доглядає за дитиною, відноситься до неї, як до рідної доньки. Мама [PERSON] не з`являється, життя дитини не цікавиться. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що її донька і донька позивача - [PERSON] , навчаються в одному класі і товаришують. [PERSON] проживає разом з батьком. Маму дитини вона жодного разу не бачила. Вихованням дитини, наряду з батьком дитини, займається і [PERSON] . Стосунки у родині доброзичливі. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.06.2014 року між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюб, відповідний актовий запис № 118. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.24). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.06.2014 року, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 218 (а.с.15). Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 17.06.2015 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] , який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюб, актовий запис № 118, розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., позивач [PERSON] придбав у [PERSON] і [PERSON] , належну їм на праві власності частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 93,3 кв.м. (а.с.20). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25339145 від 17.02.2010 року, [PERSON] являється власником частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.14). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25752285 від 19.08.2014 року, [PERSON] являється власником 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0,0394 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно з характеристикою на ім`я учениці 4 класу Запорізької гімназії № 76 Запорізької міської ради [PERSON] , [INFO] , яка складена директором Запорізької гімназії № 76 Клехою Л. і класним керівником [PERSON] , учениця [PERSON] навчається у Запорізькій гімназії № 76 з 2020 року. За час навчання виявила високий рівень знань. Програмний матеріал засвоює успішно. Проявляє стійкий інтерес до навчання. Швидкість сприйняття навчального матеріалу на високому рівні. Мовлення чітке, правильне. Добре розвинена пам?ять, увага, уява. На уроках активна, відповідальна та організована. Дитина бере активну участь у інтерактивних конкурсах, предметних олімпіадах, виховних заходах та волонтерському русі. Не порушує норм та правил поведінки. Дівчинка має позитивне ставлення до трудової діяльності: завжди відповідально та сумлінно ставиться до виконання начально-трудових завдань. Бере активну участь у житті класу. Відзначена за успішне навчання Похвальними листами (3 - 4 клас). [PERSON] спокійна, врівноважена. В класі має друзів. Однокласники до неї ставляться дружелюбно, з повагою. Ніколи не вступає в конфлікти з вчителями та однокласниками. Дівчинку виховує батько [PERSON] та [PERSON] (довірена особа батька згідно нотаріальної довіреності). Заяву для зарахування до 1 класу Запорізької гімназії № 76 подавала [PERSON] . Також [PERSON] усі 4 роки брала активну участь в навчанні та догляді [PERSON] . [PERSON] всі роки навчання дівчинки в початковій школі входила до складу батьківського комітету, де успішно та активно взаємодіяла з педагогами та іншими батьками. Вона відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Всі класні та загальношкільні заходи проходили за участю [PERSON] та [PERSON] . Вони активно цікавилися шкільним життям дівчинки. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. [PERSON] та [PERSON] підтримують постійний зв?язок зі школою та класним керівником, систематично відвідують батьківські збори та шкільні заходи. [PERSON] з вересня 2020 до червня 2024 року до гімназії не зверталася. Успіхами [PERSON] не цікавилася. Участі у вихованні, догляді, навчанні дівчинки не брала (а.с.21-22). Із змісту висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, як органу опіки та піклування від 25.03.2025 року, вбачається, що представниками Відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 11.12.2024 року було здійснено вихід за адресою проживання батька - [PERSON] та малолітньої [PERSON] , 2014 року народження ( [ADDRESS] ) та обстежено умови проживання дитини та складено відповідний акт. Так, було встановлено, що за вказаною адресою проживають та зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] (батько [PERSON] ), [PERSON] (мама [PERSON] ), та [PERSON] (співмешканка [PERSON] , в будинку не зареєстрована). Згідно акту в будинку наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини є окрема кімната, яка обладнана усім необхідним для проживання, навчання, розвитку, тощо. Під час виходу за адресою проживання, проведена бесіда з дитиною [PERSON] , 2014 року народження, яка повідомила, що вона проживає з батьком [PERSON] та мамою [PERSON] ( [PERSON] ). Дитина сказала, що дуже любить батьків, вони багато часу проводять разом, гуляють, грають. [PERSON] і надалі бажає проживати разом з батьками. Має з батьком добрі, дружні стосунки, він забезпечує її та дбає про неї, дитина бажає проживати з батьками (а.с.63-64). Згідно акту та висновку оцінки потреб сім?ї Запорізького міського центру соціальних служб від 11.02.2025 року, фахівцями центру було здійснено вихід за адресою проживання родини. Встановлено, що у будинку підтримується належний санітарний стан. Кімната дитини облаштована всім необхідним для її безпечного та комфортного проживання. Батько виконує свої батьківські обов?язки. Місце знаходження матері дитини невідоме, протягом тривалого часу вона не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, матеріально не допомагає, з дитиною не спілкується (а.с.64). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] і його малолітня дитина [PERSON] проживають разом, батько займається вихованням і матеріальним забезпеченням дитини, піклується про неї. Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, як органу опіки та піклування від 25.03.2025 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, яке відбулось 19.03.2025 року, за присутності батька дитини [PERSON] , який висловив свою позицію і категорично проти зміни місця проживання доньки та проти проживання дитини з матір?ю, перш за все через наявність у [PERSON] психічних розладів та хвороб, а також через відсутність у неї власного житла, роботи і достатніх доходів для утримання дитини, забезпечення її всебічного розвитку, гідного навчання та міцного здоров`я. Отже, на даному засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району було розглянуто питання про надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . За результатами розгляду даного питання комісія з питань захисту прав дитини дослідила документи, врахувала пояснення батька, прихильність дитини до батька та бажання проживати разом з ним, належні умови проживання дитини, тривалу відсутність матері в житті дитини, та дійшла висновку про можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . За таких обставин, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини, вважає за можливе визначити місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] (а.с.62-64). Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (набула чинності для України: 27.09.1991 року), дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи і належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Згідно з ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Чинним законодавством України визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 160 СК України визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Слід зауважити, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом враховується, що до того, як мама дитини (відповідач по справі [PERSON] ), залишила родину, малолітня [PERSON] проживала разом з мамою і татом, але з березня 2015 року дитина постійно проживає разом із батьком за місцем його реєстрації і фактичного проживання. Суд зауважує, що для найкращих інтересів дитини, остання повинна мати постійне місце проживання, в якому вона буде почувати себе комфортно і безпечно. Дитина повинна бути впевнена, що її місце проживання - це її дім, фортеця захисту, а переїзд з одного місця до іншого зможе зламати вже встановлені дитячі уявлення про її домівку, побут, та порушити сталий режим життя малолітньої дитини. Таким чином, суд, з огляду на наведені норми права, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що проживання дитини з батьком буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Суд звертає увагу, що під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що дитина протягом всього свого життя проживає разом з батьком, і при цьому, має тісний емоційний зв`язок з ним. Отже, визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком, не позбавляє [PERSON] , як матір дитини, можливості любити свою дитину і піклуватися про неї, приймати участь у вихованні дитини. В той час, як [PERSON] , як батько, з яким дитина залишилась проживати, не має права перешкоджати мамі у спілкуванні із дитиною та брати участь у її вихованні. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналізуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] опікується дитиною, створив для неї належні умови для проживання, навчання та гармонійного розвитку особистості, самостійно її виховує і утримує, суд виходить із найкращих інтересів дитини, оскільки встановлено, що малолітня дитина протягом всього свого життя проживає разом із батьком, має прив`язаність не тільки до батька, але і до свого місця проживання. З мамою дитина не спілкується. В той же час, мама дитини, яка безумовно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Виходячи із досліджених доказів і обставин даної справи, суд вважає правильним на даний час визначити місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з батьком, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. Необхідно зауважити, що визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визначає місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.1). У зв`язку з тим, що позивач [PERSON] не заявляє вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved