Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою 27.01.2025. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025 справу передано судді Недобитюк Н.В. для розгляду. Ухвалою від 28.01.2025 відкрите провадження у справі. Справа призначалася до розгляду на 17.02.2025, 18.03.2025. 28.03.2025. Позивач у судові засідання не з`являвся, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Проте, разом з позовною заявою від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутності. Інші заяви, клопотання від позивача не надходили. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від відповідача заяви, клопотання не надходили. Відтак, відповідно до частини 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою про витребування доказів від 21.02.2025 суд зобов`язав відповідача надати належним чином засвідчений деталізований розрахунок заборгованості по заробітній платі (іншим належним виплатам) перед [PERSON] . Відповідач не надав запитувану інформацію. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви. Про причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомив. Відтак суд розглянув справу за наявними матеріалами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Селидіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» з 15.01.2018, наказ № 7К від 15.01.2028 по 14.08.2024, працюючи гірником очисного забою, 5-го розряду, з повним робочим днем. Звільнений за власним бажанням 14.08.2024 згідно частини 1 ст. 38 КЗпП України, про що наявний запис у трудовій книжці. За період роботи заробітна плата виплачувалася не у повному обсязі. При звільненні відповідач не здійснив розрахунок з позивачем у супереч вимог частини 1 ст. 47 КЗпП України. Згідно копії розрахункового листа, доданого до позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем складає 360 879 грн 48 коп (триста шістдесят тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень 48 коп). Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільненні заробітній платі та всіх сум, що підлягали виплаті позивачу при звільненні, а саме суму - 360 879 грн 48 коп (триста шістдесят тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень 48 коп). Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з наступного. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. За приписами частини 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною 1 статті 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені Колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.\~116\~КЗпП України\~при звільнені\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Оскільки судом встановлено, що при звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, то суд вбачає підстави для задоволення заявленого позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3608 грн. 79 коп.

Outcome: approved