Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 3281744, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 11650,00 грн. на умовах строковості та платності. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит, в свою чергу відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. Крім того, 13.02.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір № 1737468, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 12000,00 грн. на умовах строковості та платності. Підписавши договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. В подальшому, 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № 3281744 від 02.12.2020, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», у зв`язку із чим останній набув право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним Договором №3281744 від 02.12.2020. Крім того, 30.12.2021 на підставі договору №30-12/2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1737468. В подальшому, 10.03.2023 на підставі договору №10-03/2023/01 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1737468. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» отримав право вимоги до Відповідачки за договором №1737468. У зв`язку з тим, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачкою у повному обсязі, надавши кредитні кошти, а відповідачка порушує свої зобов`язання за договором, ТОВ «Коллект Центр», як правонаступник первісного кредитора, просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитними договорами в розмірі 79329,27 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 04.11.2024 вказану цивільну справу передано до Деснянського районного суду міста Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана цивільна справа № 162/1002/24 визначена головуючому судді Сенюті В.О. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2024 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачка не скористалась процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.12.2020 між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 3281744. Відповідно до п. 1.3 договору, сума кредиту складає 11650,00 грн. Зміст п. 2.1 договору передбачає, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно п. 1.4 договору строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у розділі 4 цього договору. Зміст п. 1.5.1 договору передбачає знижену процентну ставку 1,43 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору (без пролонгації), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості. Згідно п. 1.5.2 договору стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.4 договору, якщо споживач не виконав умови зазначені у п. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки. Відповідно до п. 4.2 договору споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3. договору. Згідно п. 4.3. договору пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Відповідно до графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 3281744 від 02.12.2020, дата повернення кредиту становить 01.01.2021, сума кредиту 11650,00 грн., нараховані відсотки - 4980,38 грн., разом 16630,38 грн. 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №04-02-01/2022. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023. Позивач, на підтвердження факту видачі відповідачці кредитних коштів ТОВ «Авентус Україна» за договором про надання споживчого кредиту № 3281744 надав лист від 08.07.2024 № 7/5316 (а.с.36-37). Проте, суд вказаний доказ до уваги не приймає, оскільки у вказаному листі наведені транзакції - зарахування коштів на картки у період 2021 року, в той час як договір про надання споживчого кредиту № 3281744 укладено між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] - 02.12.2020. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Відповідно до п. 45, 46 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав належні, допустимі та достовірні докази надання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 11650,00 грн. у спосіб, визначений умовами пункту 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 3281744 від 02.12.2020. Враховуючи вказаний висновок суду, відсутні підстави для стягнення заборгованості, вказаної позивачем у позовній заяві, за договором про надання споживчий кредит № 3281744 від 02.12.2020 у сумі 38267,55 грн., 3 % річних - 19,15 грн. та інфляційні втрати - 186,40 грн. в порядку ст. 625 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що 13.02.2021 між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 1737468. Відповідно до положення п. 1 договору позики № 1737468 позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцеві проценти від суми позики. Згідно положення п. 2 договору позики, сума позики становить 12000,00 грн., яка надається строком на 30 днів до 15.03.2021 із сплатою 1,9 % в день. 30.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-12/2021. Враховуючи положення п.п. 6.1.4 та 7.1 договору факторингу № 30-12/2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 1737468 від 13.02.2021. 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором позики № 1737468 від 13.02.2021, укладений між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір позики від 13.02.2021 № 1737468 був підписаний відповідачкою відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим вона акцептувала пропозицію позивача та уклала кредитний договір, шляхом введення одноразового ідентифікатора rj640bMPtH. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором позики виконало, надало кредит у розмірі 12000,00 грн., шляхом перерахування на картку № [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується відомостями ТОВ «ФК «Фінекспрес» про здійснення 13.02.2021 платежу №5b952cec-d6f7-433f-87d7-e05330474530. Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Доказів визнання кредитного договору недійсним до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів повернення відповідачем коштів у повному обсязі. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики від 13.02.2021 № 1737468 у розмірі 41061,72 грн., що складається: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 12000,00 грн., 28656,00 грн. - заборгованість за процентами, 350,49 грн. - інфляційні втрати, 55,23 грн. - 3 % річних. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору відповідачкою належним чином не виконані, остання отримала кредит у сумі 12000,00 грн та не повернула його, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12000,00 грн. Проте, щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом слід зазначити наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначається, що: - проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (пункт 81); - припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України (пункт 91); - на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 97); - при цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (пункт 106); - на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18) (пункт 107). - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128). Проте, позивач у позовній заяві, просив стягнути з відповідачки заборгованість за процентами у розмірі 28656,00 грн., яка нарахована на дату відступлення права вимоги, проте враховуючи вище викладену правову позицію Верховного Суду, суд наведений розрахунок у позовній заяві до уваги не приймає. Відповідно до письмових матеріалів справи строк кредиту за договором становить 30 днів до 15.03.2021. Відтак, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у межах строку користування кредитними коштами за період з 13.02.2021 по 15.03.2021 у розмірі 1822,80 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики від 13.02.2021 № 1737468 становить 13822,80 грн. (12000+1822,80) Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки інфляційні втрати та 3 % річних, які носять компенсаторний характер в порядку статті 625 ЦК України за період з 30.12.2021 по 23.02.2022. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приймає до уваги наданий стороною позивача розрахунок інфляційних втрат 350,49 грн. та 3 % річних- 55,23 грн. та вказані суми підлягають стягнення. Щодо підстав стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути спів мірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial