Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг за кредитними договорами: № 04880-11/2023 в розмірі 37\~600,00 грн., № 09056-12/2023 в розмірі 28\~000,00 грн. та за договором позики № 6524464 в розмірі 20\~423,00 грн., всього на загальну суму 86\~023,00 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що між [PERSON] та ТзОВ «Стар Файненс Груп» 09 листопада 2023 року було укладено кредитний договір № 04880-11/2023, підписаний позичальником електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. 29 квітня 2024 року між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29042024-1, у відповідності до якого ТзОВ «Стар Файненс Груп» відступило останньому належне йому право вимагати повернення коштів, зокрема, за кредитним договором № 04880-11/2023 від 09.11.2023 року. Відповідно до Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 37\~600,00 грн., що становить його заборгованість за кредитним договором № 04880-11/2023 від 09.11.2023 року, з яких: 8\~000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 29\~600,00 грн. - заборгованість за відсотками. 06 грудня 2023 року між [PERSON] та ТзОВ «Аванс Кредит» було укладено кредитний договір № 09056-12/2023 також підписаний позичальником електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. 29 квітня 2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29042024, згідно якого ТзОВ «Аванс Кредит» відступило належне йому право вимагати повернення коштів, зокрема за кредитним договором № 09056-12/2023 від 06.12.2023 року. Відповідно до Реєстру боржників від 29.04.2024 року до вказаного договору факторингу, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 09056-12/2023 від 06.12.2023 року на суму 28\~000,00 грн., з яких: 7\~000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 21\~000,00 грн. - заборгованість за відсотками. Крім того, 25 листопада 2023 року між [PERSON] та ТзОВ «Маніфою» в електронній формі було укладено договір позики № 6524464. 11 січня 2024 року між ТзОВ «Маніфою» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до якого ТзОВ «Маніфою» відступило належне йому право вимагати повернення коштів, зокрема за договором позики № 6524464 від 25.11.2023 року. Відповідно до Реєстру боржників № 4 від 15.05.2024 року до вказаного договору факторингу, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 6524464 від 25.11.2023 року на суму 20\~423,00 грн., з яких: 6 500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 13 923,00 грн. - заборгованість за відсотками. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей Закону України «Про електронну комерцію» вказані кредитні договори та договір позики було укладено з відповідачем у письмовій формі у вигляді електронних документів згідно вимог ст. 639 ЦК України, а для їх підписання надано одноразові ідентифікатори, що були надіслані [PERSON] на номер мобільного телефону. Згідно з умовами кредитних договорів № 04880-11/2023 від 09.11.2023 року, 09056-12/2023 від 06.12.2023 року та договору позики 6524464 від 25.11.2023 року, позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування ними в порядку передбаченому договорами. Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконав, що свідчить про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Відповідач подав до суду відзив на позов (а.с. 80-83), в якому просив відмовити в задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення ним кредитних договорів, так як електронного підпису він не має і жодного договору за допомогою засобів електронного зв`язку не укладав. Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що вказані позивачем електронні ідентифікатори належить саме йому, відсутні докази на підтвердження його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю, подання заявки на отримання кредиту, ознайомлення з істотними умовами договору. Крім того, позивачем не надано жодних документів на підтвердження наявності ліцензії на надання послуг з кредитування ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Аванс Кредит» на момент укладення кредитних договорів, а відсутність дозвільних документів має наслідком неправомірність вимоги щодо стягнення коштів. Також позивачем не підтверджено жодними доказами факт перерахування йому кредитних коштів ТОВ «Маніфою», ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Стар Файненс Груп», відсутні розрахунки заборгованості. Договори факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року, № 29042024 від 29.04.2024 року та № 11-01/2024 від 11.01.2024 року не містять визначеної загальної суми заборгованості, не вказано ціну продажу, що сплачується фактором клієнту. Відсутні докази, що підтверджували б надання позивачем фінансової послуги попередньому кредитору, а саме грошових коштів за передачу права вимоги. Відсутні також будь-які підтвердження факту отримання ним повідомлень про відступлення прав грошової вимоги за вказаними договорами факторингу. Представником позивача за довіреністю від 05.12.2024 року (а.с. 126) Совою Ю.М. подано до суду письмові пояснення (а.с. 88-98), в яких вона вказала, що з відповідачем було укладено електронні договори із застосуванням електронного підпису. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті первісних кредиторів подав заявки на отримання кредитів, підтвердив умови отримання коштів, після чого йому було надіслано на номер телефону одноразові ідентифікатори у вигляді смс-коду, які відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Отже, верифікація та ідентифікація позичальника була здійснена через інформаційно-телекомунікаційну систему первісних кредиторів, договори укладені в електронній формі в особистому кабінеті позичальника та доступні через сайт товариства, відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, зазначаючи всі обов`язкові дані. Для укладення кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій, направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, а не здійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Таким чином, кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Щодо перерахування кредитних коштів та розрахунку заборгованості, то інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у кредитодавця, в зв`язку з чим ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не може володіти оригіналами первинних документів, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею та, відповідно до п. 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок останнього, вказаний у кредитних договорах, або доказів того, що картковий рахунок йому не належить. Разом з тим, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Більш того, відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів, а лише посилається на відсутність доказів, які б це підтверджували. Що стосується посилання відповідача на те, що він не отримував повідомлень про відступлення прав вимоги, то неповідомлення боржника про зміну кредитора за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення його від виконання зобов`язання. За вказаних обставин просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача згідно довіреності від 08.04.2024 року (а.с. 67) Дараган Ю.О. не з`явилася, в позовній заяві та в письмових поясненнях висловила прохання про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 6,98). Відповідач та його представник згідно ордеру на надання правничої допомоги серії АТ № 1091507 від 27.01.2025 року (а.с. 85) адвокат Кажук В.Б. в судове засідання повторно не з`явилися та про причини своєї неявки не повідомили, а тому суд постановив ухвалу про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням аргументів, викладених у відзиві на позов. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»,\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно п. 1.5\~ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,\~документ за операцією із застосуванням електронних платіжних засобів - документ, що підтверджує виконання операції із використанням електронного платіжного засобу, на підставі якого формуються відповідні документи на переказ чи зараховуються кошти на рахунки. У відповідності до\~ст. 17 цього ж Закону, форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. \~ \~ \~ \~Як встановлено\~в судовому\~засіданні, 09.11.2023 року між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позикодавець надав відповідачу кредит в сумі 8 000,00 грн. на строк 360 днів, тобто до 02.11.2024 року, що підтверджується договором про надання фінансового кредиту № 04880-11/2023 від 09.11.2023 року, додатком № 1 до вказаного договору (графік платежів) та паспортом споживчого кредиту від 09.11.2023 року (а.с. 8-13), які підписані відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до п. 1.4.1 даного договору, процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього договору. З договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року, акту прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним договором та витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року (а.с. 15-18) встановлено, що право вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 04880-11/2023 ТзОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 04880-11/2023 від 09.11.2023 року (а.с. 19) вбачається, що на час відступлення права вимоги (29.04.2024 року) у відповідача наявна заборгованість за договором в розмірі 37\~600,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 8 000,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 29\~600,00\~грн. Як вбачається з договору про надання фінансового кредиту № 09056-12/2023 від 06.12.2023 року, додатку № 1 до вказаного договору (графік платежів) та паспорта споживчого кредиту від 06.12.2023 року (а.с. 23-28), між ТзОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позикодавець надав відповідачу кредит в сумі 7 000,00 грн. на строк 120 днів, тобто до 03.04.2024 року. Даний договір підписаний відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до п. 1.4.1 даного договору, процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього договору. Згідно договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024 року, акту прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним договором та витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024 року (а.с. 30-34), право вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 09056-12/2023 ТзОВ «Аванс Кредит» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 09056-12/2023 від 06.12.2023 року (а.с. 35), на час відступлення права вимоги (29.04.2024 року) у відповідача наявна заборгованість за вказаним договором в розмірі 28\~000,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 7 000,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 21\~000,00\~грн. В судовому засіданні також встановлено, що 25 листопада 2023 року між ТзОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики № 6524464 (а.с. 38-42), відповідно до якого ТзОВ «Маніфою» на умовах повернення, платності та строковості надало відповідачу грошові кошти в розмірі 6 500,00 грн. строком на 80 днів, тобто до 13.02.2024 року. Цей договір також підписаний відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до п. 2.4 даного договору, додатку № 1 розрахунку за договором позики № 6524464 від 25.11.2023 року та паспорту позики (а.с. 43-47), нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за акційною процентною ставкою в розмірі 1,74300 % на день (яка діє до 25.12.2023 року), базовою процентною ставкою - 2,49000 % на день (до 13.02.2024 року) та основною процентною ставкою - 3,00000 % на день, що застосовується протягом всього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Згідно договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 року, додаткової угоди № 4 до вказаного договору факторингу від 15.05.2024 року, акту прийому-передачі Реєстру боржників № 4 та витягу з Реєстру боржників № 4 до вказаного договору факторингу від 15.05.2024 року (а.с. 48-53), право вимоги до [PERSON] по договору позики № 6524464 ТзОВ «Маніфою» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 6524464 від 25.11.2023 року (а.с. 54), на час відступлення права вимоги (15.05.2024 року) заборгованість відповідача за вказаним договором позики становить 20\~423,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 6\~500,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 13\~923,00\~грн. Вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, підтверджують факт укладення відповідачем кредитних договорів з ТзОВ «Стар Файненс Груп», ТзОВ «Аванс Кредит» і договору позики з ТзОВ «Маніфою», а також факт переходу права вимоги за вказаними договорами від первісних кредиторів (позичальників) до позивача на підставі укладених між ними договорів факторингу. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на позов на відсутність доказів, що підтверджують передачу позивачем грошових коштів за передачу йому права вимоги, оскільки вони спростовуються наданими останнім платіжними інструкціями в національній валюті від 15.05.2024 року № 21311, від 30.04.2024 року № 21234 про перерахунок коштів ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Маніфою» як оплату за відступлення права вимоги згідно договорів факторингу (а.с. 107,116,125). Також суд відхиляє доводи відповідача у відзиві на позов про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо укладення спірних кредитних договорів, оскільки кожен з них містить відмітку про відтворення відповідачем електронного підпису шляхом використання одноразових ідентифікаторів, що були надіслані йому на номер мобільного телефону, вказаний при укладанні договорів. Одноразові ідентифікатори, якими підписано кредитні договори, складаються з комбінації цифр і літер, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а тому є належними і допустимими доказами, що підтверджують факт укладення кредитних договорів між [PERSON] та ТзОВ «Стар Файненс Груп», ТзОВ «Аванс Кредит» та договору позики з ТзОВ «Маніфою». Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмови в позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Що стосується\~посилання відповідача\~на відсутність\~доказів перерахування\~йому кредитних\~коштів первісними\~кредиторами ТОВ\~«Маніфою»,\~ТОВ «Аванс\~Кредит» та\~ТОВ «Стар\~Файненс Груп»,\~а також\~відсутність розрахунків\~заборгованості за\~спірними договорами,\~то суд\~вважає їх\~слушними,\~оскільки позивачем\~дійсно не\~надано жодних\~доказів на\~підтвердження вказаних\~обставин.\~Так,\~вматеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі, зазначеному в договорах про надання кредиту, відсутні копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписок по картковому рахунку. Надані позивачем розрахунки заборгованості за кожним із кредитних договорів (а.с. 19,35,54) за своїм змістом не є розрахунками, оскільки не містять розрахунку основного боргу (тіла кредиту), щомісячного чи іншого періодичного нарахування процентів наростаючим підсумком, сплати позичальником тих чи інших сум за кредитом (тіла та процентів), відсутні відомості про погашення кредиту з часу його видачі до моменту формування заборгованості. З цих розрахунків неможливо ідентифікувати процес формування заборгованості, що не відповідає критерію достатності доказів. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків заборгованості проведених позивачем, а тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також сума відсотків, зазначена в розрахунках, є правильними. Судова практика у кредитних правовідносинах щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами позики дотримується позиції необхідності наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документа, який підтверджує вказаний факт. Згідно з позицією ВС КЦС у справі № 278/2177/15-ц, що викладена у постанові від 17 грудня 2020 року, заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. В даній справі ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підтвердження наявності заборгованості відповідача та її розміру подало до суду докази на підтвердження укладення кредитних договорів та складені самим позивачем розрахунки заборгованості за цими договорами. Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року по справі № 755/18920/18 зазначив, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розміру, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. 1 ст. 89 даного Кодексу,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин, враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів за договорами про надання фінансового кредиту № 04880-11/2023 від 09.11.2023 року, № 09056-12/2023 від 06.12.2023 року та договором позики № 6524464 від 25.11.2023 року, а також те, що доведеність наявної суми заборгованості є обов`язком позивача, який не надав суду належних та допустимих доказів про її розмір, не звертався до суду з клопотанням про витребування таких доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] слід відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено у повному обсязі, то судовий збір з відповідача стягненню не підлягає. На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність»,\~ст.ст.\~1,17\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні», ст.ст. 207,626,638,1054,1055 ЦК України,

Outcome: dismissed