Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Керівник спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Криворізької міської ради звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2023 року (справа №171/601/23) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України за фактом заподіяння своїми незаконними діями солдату [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді «вогнепальних кульових поранень в нижньо-внутрішньому квадраті правої сідниці, по задній поверхні верхньої третини лівого стегна, по зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна, по внутрішній поверхні верхньої третини лівого стегна, по внутрішній поверхні верхньої третини правого стегна», які відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно висновку судово-медичної експертизи №1683 від 12.12.2022р., та призначено йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 місяців із відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення. В результаті отриманих по вині відповідача тілесних ушкоджень внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.414 КК України, потерпілий [PERSON] у період з 21.10.2022р. по 08.11.2022р. провів 17 ліжко-днів на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР та витрати на його лікування склали 28014,12 грн. Злочинними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких останній лікувався у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР і наявна його вина, а також те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на вказану суму. В судове засідання представник Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання представник позивача Національної служби здоров`я України не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання представник позивача Криворізької міської ради не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11\~ст.128 ЦПК України\~вважається таким, що отримав судову повістку. Представник третьої особи в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280\~ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно вироку Довгинцівського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2023 року (справа №171/601/23) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України, та призначено йому міру покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 місяців із відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення. Цим же вироком суду, який набрав законної сили 16.06.2022р., вирішено долю речових доказів (а.с.20-22). Відповідно до\~обвинувального акта\~у кримінальному\~провадженні за ч.1 ст.414 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.10.2022 року за №42022041630000258, [PERSON] , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини [NUMBER] , перебуваючи на посаді стрільця-зенітника 1 відділення охорони 2 взводу охорони 4 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони у військовому званні солдата, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999 року, п. 3.3.1 Вимог безпеки під час проведення навчань і занять з бойової підготовки, розроблених відділом забезпечення підготовки Сухопутних військ управління бойової підготовки Сухопутних військ Збройних Сил України у 2006 році та додатку №6 до п. 2.5 «Курсу стрільб зі стрілецької зброї та бойових машин», введеного в дію наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України «Про затвердження Курсу стрільб зі стрілецької зброї і бойових машин» від 01.04.2009 №44, діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг це передбачити, маючи реальну можливість належним чином дотримуватися правил Поводження зі зброєю та заходів безпеки, 21.10.2022 року близько 19 год. 40 хв., перебуваючи на території розташування 2 взводу охорони 4 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] , який тимчасово дислокувався за адресою: [ADDRESS] , використав без поважних причин закріплений за ним автомат «АКМ» серійний номер № [NUMBER] , а саме: після здійснення несанкціонованих пострілів в повітря, забувши, що дослав патрон в патронник, не поставивши перевідник вогню на запобіжник, кинув автомат «АКМ» серійний номер № [NUMBER] на землю, після чого завдав один удар ногою по автомату, внаслідок чого відбувся одиночний постріл, внаслідок чого, уламки кулі потрапили в обидві сідниці та обидва стегна військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації старшого стрільця 1 відділення 5 взводу охорони 4 роти охорони І батальйону охорони солдата [PERSON] , заподіявши своїми незаконними діями останньому тілесні ушкодження, у вигляді «вогнепальних кульових поранень в нижньо-внутрішньому квадраті правої сідниці, по задній поверхні верхньої третини лівого стегна, по зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна, по внутрішній поверхні верхньої третини лівого стегна, по внутрішній поверхні верхньої третини правого стегна», які відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно висновку судово-медичної експертизи №1683 від 12.12.2022р. (а.с.24-31). За змістом угоди про визнання винуватості від 09.03.2022р., укладеної прокурором із відповідачем за участі захисника у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 472 КПК України, [PERSON] беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.414 КК України, за ознаками порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження, і сторони, будучи обізнаними щодо наслідків укладення та затвердження даної угоди, передбачених ч.2 ст.473 КПК України, характеру обвинувачення, виду покарання, а також інших заходів, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, погодились на призначення узгодженого покарання (а.с.38-41). Згідно висновку експерта відділення судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Криворізького районного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №1683 від 12.12.2022р., встановлено, що 21.10.2022 року о 23.20 год. [PERSON] , [INFO] , поступив зі скаргами на біль в області обох сідниць та стегон. Зі слів військовослужбовця травма під час перестрілки між співслужбовцями 21.10.2022 року близько 19.00 год. в районі н.п. Михайло-Заводське. Первинну допомогу надано в Апостолівській ЦЛ. 21.10.2022 року - ПХО ран, видалення уламку кулі з правого стегна, інфузійна терапія. Госпіталізований до травматологічного відділення КП «Криворізька міська лікарня №2» Криворізької міської ради. Загальний стан хворого середнього ступеню тяжкості (а.с.42-45). Згідно листа КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради за №04-К від 04.01.2024 року та доданих до нього довідок-розрахунків від 25.12.2023р. №22/1, від 25.12.2023р. №22/2, від 25.12.2023р. №22/3, від 25.12.2023р. №22/4, складених відповідно до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, потерпілий [PERSON] провів 17 ліжко-днів у період з 21.10.2022р. по 08.11.2022р. на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР. Всього на лікування потерпілого витрачено закладом 28014,12 грн., з яких за рахунок коштів державного бюджету - 26501,99 грн. та за рахунок коштів місцевого бюджету - 1512,13 грн. (а.с.46-54). Отже, судом встановлено, що в результаті отриманих по вині відповідача тілесних ушкоджень внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.414 КК України, потерпілий [PERSON] у період з 21.10.2022р. по 08.11.2022р. провів 17 ліжко-днів на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР та витрати на його лікування склали 28014,12 грн., що з огляду на положення ст.1191 ЦК України, згідно з якою особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, стало підставою для звернення до суду з даним позовом в інтересах Національної служби здоров`я України та Криворізької міської ради. У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Судом встановлено,\~що вироком\~Довгинцівського райсуду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 17.05.2023\~року (справа\~№171/601/23),\~який набрав\~законної сили\~16.06.2023\~року,\~підтверджено факт\~вчинення [PERSON] \~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.1 \~ \~ \~ \~ст.414 КК України, також встановлені обставини спричинення шкоди потерпілому і те, що шкоду здоров`ю потерпілого було спричинено саме відповідачем. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року №545. При цьому, Пленум роз`яснив, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440, 450 ЦК України (ст.ст.1166, 1187 ЦК України 2004 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як вбачається з листа КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР №04-К від 04.01.2024 та доданих до нього довідок-розрахунків від 25.12.2023р. №22/1, від 25.12.2023р. №22/2, від 25.12.2023р. №22/3, та від 25.12.2023р. №22/4, потерпілий [PERSON] провів 17 ліжко-днів у період з 21.10.2022 по 08.11.2022 на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР та витрати на його лікування склали 28014,12 гривень. Розрахунок на відшкодування витрат за лікування потерпілого проведено відповідно до вимог п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року №545, згідно з яким обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. У відповідності до положень ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи те, що саме злочинними діями відповідача [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких останній лікувався у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР і наявна його вина, а також те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, є всі підстави для стягнення з нього витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. На час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов на захист інтересів держави у порядку ст.128 КПК України прокурором не заявлявся. Згідно положень ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Положеннями ч.3 ст.1206 ЦК України визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Отже, витрати за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] у травматологічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР у період з 21.10.2022р. по 08.11.2022р., внаслідок вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення щодо нього і спричинення тілесних ушкоджень, склали 28014,12 грн., що за приписами наведених вище норм є підставою для їх повернення. Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Положеннями ч.4 ст.56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» у випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді. Згідно з ч.1 ст.23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист таких інтересів, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Ключовим для застосування вказаних норм Конституції і законів України є поняття «інтерес держави». У рішенні Конституційного Суду України у справі від 08.04.1999 №3-рп/99 за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Надмірна формалізація «інтересів держави» може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17). Водночас, слід зазначити, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям і лише прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст.ст.6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. У той же час Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, п.35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». Правовідносини, пов`язані із використанням бюджетних коштів та наповнюваністю бюджетів становлять суспільний інтерес, а несвоєчасність і неповнота повернення коштів до бюджету цьому суспільному інтересу не відповідає. Згідно зі статтею 18 Закону України від 19.11.1992 №2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань. Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності зазначеного лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Згідно з положеннями ст.22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері. Згідно зі ст.26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (п.3 ч.1 цієї статті). Відповідно до ч.3 ст.26 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів. Відповідно до Закону України від 19.10.2017 №2168-VІІІ «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101 (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (далі НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. НСЗУ, відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про Медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України від 19.10.2017 №2168-VIII «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Відповідно до ч.5 п.14 Положення, НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Згідно зі ст.28 Закону України від 17.03.2011 №3166-УІ «Про центральні органи виконавчої влади», міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1086 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення». За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь держави Україна витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] на загальну суму 28014,12 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved