Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

27.03.2024р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи вимоги тим, що у жовтні 2003 року вона придбала у [PERSON] за 2800,00грн. будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , передавши їй одразу першу частину грошей в розмірі 1400,00грн. та отримала від неї оригінал дублікату свідоцтва на право власності на житловий будинок від 26.02.1984р. та оригінал будинкової книги, а другу частину грошей в розмірі 1400,00грн. вона передала їй 25.04.2004р. в присутності [PERSON] та [PERSON] . Позивачка зазначає, що вона безперервно проживає у цьому будинку та правомірно володіє ним вже більше 18 років, а також нею був здійснений поточний ремонт вказаного будинку, утеплення, заміна балок, вікон та дверей, на що витрачалися кредитні кошти. Однак, після смерті [PERSON] , яка померла у серпні 2020 року, до неї прийшов її син [PERSON] , який повідомив їй про те, що буде виселяти її з будинку після оформлення документів про прийняття його у спадщину, незважаючи на те, що він знає про продаж його матір`ю цього будинку та отримання нею коштів від його продажу. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] та його представник адвокат Савченко С.М. подали до суду заяви по суті справи, в яких зазначили, що спадкоємцями померлої [PERSON] є її дочка [PERSON] та син [PERSON] , який є відповідачем у цій справі, але спадщину вони не прийняли оскільки рішенням Савранського районного суду Одеської області від 21.09.2021р., яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.02.2023р., [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] про визнання в порядку набувальної давності права власності на спірний житловий будинок. Також, вони зазначили, що 23.03.2023р. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, але рішенням Савранського районного суду Одеської області від 10.01.2024р. у задоволенні позову їй було відмовлено. Вказане рішення було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.12.2024р. Відповідач та його представник вважають, що подані [PERSON] позови, які були розглянуті судом першої та апеляційної інстанції, мали аналогічний предмет і аналогічні підстави, у зв`язку з чим вказаний позов не підлягає задоволенню. В судове засідання належним чином повідомлені позивачка та її представник адвокат Вергелес Ю.О. не з`явилися. Представник відповідача адвокат Савченко С.М. подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.54). З огляду на положення ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає, що неявка належним чином повідомлених про розгляд справи учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Як встановлено ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). На підтвердження позовних вимог позивачка подала до суду такі докази: -копію дубліката свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.02.1984р., виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Савранської селищної Ради народних депутатів №2 від 09.01.1982р., згідно якого цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.6); -копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , виготовленого станом на 25.09.2020р. на замовлення [PERSON] (а.с.7-9); -копію акту від 01.10.2020р. про підтвердження проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , згідно якого вона проживає в цьому будинку з 25.10.2004р. і по теперішній час (а.с.10). Відповідач подав до суду копію постанови Одеського апеляційного суду від 27.12.2024р., якою рішення Савранського районного суду Одеської області від 10.01.2024р. було залишено без змін в частині відмови у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зі змісту вказаної постанови вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її діти [PERSON] та [PERSON] 29.10.2020р. подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, а 09.03.2021р. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання в порядку набувальної давності права власності на спірний житловий будинок, але рішенням Савранського районного суду Одеської області від 21.09.2021р. її позовні вимоги були залишені без задоволення. Вказане рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.02.2023р. Під час ухвалення постанови від 27.12.2024р. апеляційний суд дійшов висновку про те, що на момент виникнення спірних правовідносин договір купівлі-продажу жилого будинку повинен був бути вчинений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, а також зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Апеляційний суд зауважив, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження укладення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сторонами укладався договір купівлі-продажу в письмовій формі, складалася розписка про отримання грошей, сторонами були узгоджені істотні умови договору, продавець ухилявся від нотаріального посвідчення договору, покупець вчиняв дії щодо укладення договору у встановленому законом порядку (звертався до продавця з метою нотаріального посвідчення договору) тощо. Крім того, позивачка не надала допустимих, належних та достатніх доказів здійснення ремонтних робіт у будинку. Частиною 4 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У даному випадку апеляційний суд встановив відсутність факту укладення позивачкою договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна у встановленому законом порядку, що свідчить про відсутність у неї права власності на це майно. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 цього Кодексу визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зі змісту вказаних положень вбачається, що з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння може звернутися лише власник цього майна, однак, позивачка не надала до суду доказів, які б підтверджували її право власності на спірний будинок, а також доказів укладення нею договору купівлі-продажу цього нерухомого майна, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed