Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

18.10.2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 19.09.2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , за час якого у них народилося двоє спільних дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу відносини між нею та відповідачем значно погіршилися через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час шлюбні відносини із відповідачем фактично припинені, а також вона вважає, що подальше спільне життя є неможливим, а тому підстав для збереження шлюбу вже не існує. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 19.09.2014 року Відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ Волинської обл. за актовим записом № 1359, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. 18.11.2024 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що його дружина [PERSON] ніколи не повідомляла його про намір розірвати із ним шлюб, усі їхні попередні конфлікти завжди завершувалися примиренням. У них з позивакою є двоє спільних малолітніх дітей, а тому з метою збереження повноцінної сім`ї він готовий прикласти максимум зусиль для нормалізації відносин із дружиною. Враховуючи наведене, просить суд надати строк на примирення у даній справі терміном на шість місяців (а.с. 25-27). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2024 року за клопотанням відповідача сторонам надано строк для примирення терміном два місяці (а.с. 36). Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у своїй позовній заяві. Додатково суду пояснила, що відповідачем не вжито жодних дієвих заходів для примирення, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Представник позивачки в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, суду пояснив, що за час наданого судом строку для примирення усі його дії були спрямовані на відновлення стосунків із позивачкою, проте остання ухилялася від спілкування з ним. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 19.09.2014 року, який було зареєстровано Відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ Волинської обл. за актовим записом № 1359. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого міститься в матеріалах справи (а.с. 51). За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Про дану обставину свідчать відповідні свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення в подальшому. В свою чергу, відповідач заперечував щодо розірвання шлюбу, оскільки виявляв намір зберегти сім`ю. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц. Разом з тим, протягом наданого судом строку на примирення, сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому збереження сім`ї є недоцільним. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, а також різні погляди на шлюб та сімейне життя, на даний час сторони спільне господарство та побут не ведуть, а також вони проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Також суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а тому примушування до його збереження є порушенням права позивачки на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З огляду на вищевказану норму законодавства, понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн., підлягають компенсації їй за рахунок відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved