Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

02.07.2024 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" звернулося до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просять стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором споживчого кредиту від 27.11.2022 року у розмірі 78 904 гривень; судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.11.2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено електронний договір № 6136303 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна" затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 року. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту складає 20 000 грн.; строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 25 вересня між ТОВ "Авентус Україна", як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу № 25.09./23-Ф, згідно умов якого клієнт відступає фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Згідно цього договору позивач набув права вимоги до відповідача. Тому представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача наявну заборгованість, стягнути судові витрати та стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.07.2024 року справа була направлена для розгляду за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01.08.2024 р. справа була прийнята до провадження судді Красовського О., та призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 10.09.2024 року. 09.10.2024 року заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 11.11.2024 року представник позивача подала заяву про видачу виконавчих листів по справі. 13.11.2024 року Рівненський районним судом рівненської області виконавчі листи було направлено на адресу позивача, вказану у заяві. 05.12.2024 року відповідач подав заяву про отримання копії рішення. 10.12.2024 року відповідач отримав копію рішення Рівненського районного суду від 09.10.2024 року. 10.12.2024 року представник відповідача - адвокат Мороз Л.С. подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи; 13.12.2024 року ознайомилася з матеріалами справи. 24.12.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Мороз Л.С. про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09.10.2024 року. Заява про перегляд заочного судового рішення відповідала вимогам ст.285 ЦПК України. В обґрунтування своїх вимог заявниця покликається на те, що неявка відповідача в судові засідання була з поважної причини, оскільки про розгляд справи відповідач не знав, жодна судова повістка чи копія позовної заяви йому не була вручена. Крім того, [PERSON] був позбавлений реальної можливості відстоювати свої права та законні інтереси під час судового розгляду справи; подавати до суду свої заперечення проти позову; користуватися правовою допомогою у встановленому законом порядку. Вважає, що зазначене в сукупності є порушенням прав, свобод та інтересів, гарантованих Конституцією України та відповідними Законами. Так, відповідач безпідставно провів нарахування заборгованості на суму 23084 грн. Також заперечує щодо розміру правничої допомоги адвоката, вважає суму 10 000 грн. явно завищеною. За наведеного просить задоволити заяву про перегляд заочного рішення. 27.12.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Мороз Л.С. про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. В обґрунтування заяви зазначає, що відповідач не зміг з`явитися до суду на розгляд справи з огляду на необізнаність про існування даної цивільної справи. Пояснює, що жодного разу не отримував судові повістки про виклик до суду, позовну заяву з додатками відповідач також не отримав. Відповідно, був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права учасника справи, в тому числі подати відзив на позовну заяву. А тому, оскільки про ухвалення рішення йому стало відомо лише тепер, коли воно набрало законної сили. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27.12.2024 р. поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09.10.2024 року у справі № 569/12365/24. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08.01.2025 р. заява про перегляд заочного рішення суду була задоволена. Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09.10.2024 р. було скасоване та справа призначена до розгляду. 27.01.2025 року до суду представником відповідача - адвокатом Мороз Л.С. подано відзив на позов. Зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Позивач просить стягнути з Відповідача суму заборгованості в розмірі 78 904 грн. 00 коп., з яких: 20 000 грн. - сума кредиту, 58 904 грн. - сума процентів за користування кредитом. Крім того, позивач просить стягнути судовий збір у сумі 2 422, 40 грн. та 10 000 грн. - судові витрати по справі. Однак, з такою вимогою позивача відповідач не погоджується з наступних підстав. Що стосується нарахування процентів ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" у сумі 35 820 грн. 00 коп., зазначає наступне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. 10.02.2023 р. від позивача у особистий кабінет відповідача прийшов лист, у якому зазначається, що станом на 10.02.2023 сума заборгованості для повного погашення кредиту перед компанією складає 49 850, 00 грн. Вони з розумінням відносяться до своїх клієнтів, пропонуючи максимально вигідні умови погашення кредиту. Йому погоджено реструктуризацію - дозволено оплачувати кредит рівними частинами строком до 5 - ти місяців зі списанням і зупиненням нарахування відсотків після першої сплати. Загальну суму заборгованості по його кредиту, а саме: 49 850, 00 грн. вони готові розділити до 5 - ти щомісячних платежів. Тобто, в даному випадку ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" застосував вимогу згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що відсотки в сумі 35 820 грн. нараховані неправомірно. Щодо нарахування позивачем ТОВ «Фінтраст Україна» процентів за 58 календарних днів у сумі 23 084 грн. вказує наступне. Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від ТОВ "Авентус Україна" до позивача вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Між тим, в договорі факторингу визначено перелік термінології, що використовуються в ньому. З огляду на відповідні терміни заборгованість це грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів. Разом з тим право вимоги - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів. Тобто, в розумінні договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників. Первинний кредитор припинив нарахування відсотків боржнику з 25 вересня 2023 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників (додатку №1 до договору факторингу) первинний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача за сумою заборгованості в розмірі 55 820 гривень, з яких 20 000 гривень - за тілом кредиту, а 35820 гривень - відсотки за користування кредитом. Тобто, вимогу про стягнення процентів з відповідача у розмірі 23 084 грн. вважає безпідставною. Щодо витрат на правничу допомогу, зазначає, що у ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, шо призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність: 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, шо такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Європейський суд з прав людини зазначає, що присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п.269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28Л 1.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, вважає, що витрати на правову допомогу адвоката у сумі 10 000, 00 грн. є завищеним щодо відповідача, оскільки дана справа є справою незначної складності, обсяг наявних у ній матеріалів є не великим, підготовка документів у даній справі не потребувала значного часу та великого обсягу аналітичної роботи. Представництво адвокатом здійснювалось в типовій справі незначної складності. Тобто спір є подібним значній кількості судових спорів і у правовідносинах, що регулюються одними нормами права, правильність застосування яких сформовано в єдиній правозастосовній практиці. Зважаючи на викладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача лише основний борг у сумі 20 000 грн., та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 2 000 грн. 31.01.2025 року представником позивача надіслано заяву про заміну назви учасника справи. Згідно поданої заяви представник позивача просить здійснити заміну найменування позивача у вказаній справі з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" на Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ". Надає рішення № 251124/1 Єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" про зміну найменування товариства. 31.01.2025 року представником позивача надіслано відповідь на відзив. Зазначає, що з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач не погоджується вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Звертає увагу суду, що позивачем разом із позовною заявою було подано клопотання про витребування доказів щодо належності банківської картки відповідача та факту зарахування грошових коштів на банківську картку належної відповідачу. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Враховуючи вказані норми закону, а також предмет спору, обставини справи та факт отримання відповідачем грошових коштів, що були перераховані на банківську картку відповідача, а також те, що витребування судом документів, що підтверджують факт зарахування грошових коштів на банківську карту відповідача, покликано усунути сумніви у достовірності поданих сторонами доказів та сприяти швидкому та об`єктивному з`ясуванню обставин, що мають значення для справи, а також, що витребовувані документи стосуються предмету доказування в даній справі і іншим способом, ніж в порядку ст.84 ЦПК України, їх отримати позивачем немає можливості. З метою повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи, позивач вважає, що слід витребувати у АТ «Універсал Банк» зазначені документи, а тому надав разом із позовною заявою клопотання про витребування відповідних доказів. Щодо укладення кредитного договору та погодження його умов вказує, що кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві. Зазначає, що відповідач, оформлюючи кредитний договір заходить на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з правилами, паспортом споживчого кредиту (додається до позовної заяви), інформацією передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач. А тому не має жодних сумнівів в тому, що 27.11.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний договір № 6136303 про надання споживчого кредиту не виникає. Щодо досудового врегулювання спору, вказує, що право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Щодо перерахування коштів та розрахунків. Зазначають, що переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Таким чин6ом, кошти були перераховані відповідачу у спосіб обумовлений умовами кредитного договору. Укладаючи кредитний договір, сторони передбачили нарахування процентів. Також, позивачем було надано поденний розрахунок заборгованості, який є належним та допустимим доказом заборгованості. Щодо правомірності факторингу та повідомлення про відступлення прав вимоги зазначає, що пп. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК України). Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф (далі Договір Факторингу), згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Щодо розрахунку судових витрат зазначає, що згідно ч. 1. ст. 1033 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також зазначає, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Враховуючи доводи викладені у відповіді на відзив, представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без їх участі. Позов підтримує, просить його задоволити. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Зважаючи на подану заяву про розгляд справи без участі представника позивача суд не проводив судове засідання у режимі відеоконференції. Відповідач не з`явився в судове засідання. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без їх участі та без участі відповідача. При розгляді справи просить взяти до уваги відзив на позовну заяву. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Фактичні обставини, встановлені судом, позиція сторін. 27 листопада 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна" було укладено електронний договір № 6136303 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна" затвердженого наказом № 205-ОД від 10.02.2022 року. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 20 000 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день, знижена процентна ставка 1,692 % в день (п.п.1.3-1.5.2 договору). Згідно п.2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку, визначеного в пп.5.3 договору. Договір № 6136303 підписаний 27.11.2022 директором ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконало та надало грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» про перекази грошових коштів на рахунки одержувачів. Факт виконання ТОВ «Авентус Україна» умов договору та користування [PERSON] наданим йому кредитом підтверджується розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «Авентус Україна», відповідно до якого загальна сума боргу [PERSON] становить 55 829 грн., який складається з 20 000 грн. за тілом кредиту та 35 820 грн. за нарахованими процентами. Щодо відступлення права вимоги. Відповідно до пп. 3 п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ "Авентус Україна" має право укладати договори відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 25 вересня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (фактор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ "Авентус Україна" повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту Romayrutaapple@gmail.com зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Відповідно до п.1.2. договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру-Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. У витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року [PERSON] зазначений боржником за кредитним договором № 6136303 на загальну суму 55 820 грн., з яких: 20 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 35 820 грн. заборгованість за відсотками. Після набуття прав вимоги за кредитним договором, позивачем були нараховані відсотки за 58 календарних днів (25.09.2023 - 21.11.2023) в межах строку договору відповідно до наступного: 20 000 грн * 1,99% = 398 грн.*58 календарних днів = 23 084 грн. Доказів погашення заборгованості ні перед позивачем, ні перед ТОВ «Авентус Україна» відповідач суду не надав. Щодо презумпції правомірності правочину. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст.13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За правилами ч.1 ст.7 Закону України" Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст.642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч.2 ст.517ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду. Наявність підписаного сторонами кредитного договору свідчить про бажання його учасників укласти договір та розуміння його змісту, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не примушена до укладення такого договору (договорів). Відтак, волевиявлення відповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі. При укладенні договорів відповідачу були відомі всі умови договорів та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його прийняти умови договорів. Договір у судовому порядку недійсним чи неукладеним не визнаний. Судом встановлено, що свої зобов`язання перед [PERSON] . Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за договором №6136303 про надання споживчого кредиту від 27 листопада 2022 року виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 20 000 грн. Відповідач не заперечував, що користувався кредитними коштами, які були надані йому банком. Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором ані перед первісним кредитором, ані перед новим кредитором - позивачем не виконав, заборгованість не погасив, що підтверджується розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «Авентус Україна», у зв`язку з чим за відповідачем утворився борг на загальну суму 55 820 грн., з яких: 20 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 35 820 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідачем альтернативний розрахунок не надано. Відповідач не просив суд про призначення у справі експертизи з метою спростування доводів позивача щодо суми заборгованості. Також ним не був поданий відповідний висновок експертизи, який міг бути проведений за заявою відповідачки. Відступлення ТОВ «Авентус Україна» свого права грошової вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за договором факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року підтверджується наявними у справі доказами. Згідно із п. 1.1. Договору Факторингу перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Як встановлено судом, відповідно до Додатку № 1 до Договору Факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року, клієнт відступає Факторові право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] (порядковий номер 6888) на загальну суму 55 820 грн., з яких: 20 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 35 820 грн. заборгованість за відсотками. Тобто, станом на 25 вересня 2023 року до позивача перейшло право вимоги на загальну суму 55 820 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що нарахування позивачем відсотків в сумі 23 084 грн. за період з 25.09.2023 року по 21.11.2023 року суперечить укладеному 25 вересня 2023 року договору факторингу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При розгляді справи суд детально дослідив подані сторонами докази, навів аргументацію щодо прийняття до уваги тих чи інших доводів сторін або відхилення зазначених ними аргументів. У ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за договорами позики, не повернув отримані кошти та відсотки, тому виникла заборгованість, яку в добровільному порядку відповідач не погашає, тобто в наявності є порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 55 820 грн., що складається з: 20 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 35 820 грн. сума заборгованості за відсотками. Розподіл судових витрат. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Реалізуючи своє право на отримання професійної правничої допомоги, 28 березня 2024 року між адвокатом Городніщевою Єлизаветою Олегівною та позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги № 28/03-2024. На виконання взятих на себе зобов`язань адвокатським бюро було забезпечено правовий супровід вказаної справи при розгляді її Рівненським районним судом Рівненської області. При наданні правової допомоги адвокатом здійснено збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6136303 між ТОВ "Авенту Україна" та [PERSON] ; складено позовну заяву про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; подання позову до суду. Повнота та належність виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги підтверджується складеним та підписаним сторонами звітом про надання правничої (правової) допомоги згідно договору № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року, за змістом якого сторони визначили вид наданої правової допомоги, детальний її опис та обсяг, а також засвідчили відсутність у сторін договору будь-яких заперечень та зауважень з приводу його виконання. Згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Вартість правової допомоги та порядок її оплати сторонами передбачено в розділі 4 укладеного договору, за змістом якого сторонами погоджено визначення фіксованого розміру вартості правової допомоги за наданий вид послуг. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Саме такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19. На виконання вимог ЦПК України представником позивача були подані: копія договору про надання правничої допомоги № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року; копія звіту про надання правничої (правової) допомоги згідно договору№ 28/03-2024 від 28 березня 2024 року про підтвердження факту надання правової допомоги; копія платіжної інструкції від 21 червня 2024 року № 5388. Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. Суд вважає, що заявлений до стягнення розмір судових витрат за надання професійної правничої допомоги не є завищеним. Відповідно до змісту ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, то судові витрати (сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.) підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до суми заявлених вимог. Позов був заявлений на суму 78 904 грн., суд задоволив позов на суму 55 820 грн., що складає 70,74420%. Судовий збір, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до суми заявлених вимог, складає 1 713,71 грн. (2 422,40х0,7074420=1 713,71). Як вбачається з платіжної інструкції від 21 червня 2024 р. № 5388, адвокату Городніщевій Є.О. було перераховано 10 000 грн. Оскільки позов майнового характеру задоволено на 70,74420%, то витрати на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7074,43 грн (70,74420% від 10000 грн).

Outcome: approved