Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Представник позивача, адвокат Гринів Я.В., в інтересах позивача, звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження квартирою шляхом виселення, без надання іншого житла. Даний позов мотивує тим, що відповідно до договору дарування квартири від 04 березня 1999 року зареєстрованого в реєстрі під №Д-253, серія ААР №521430, позивач [PERSON] , є власницею трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . [PERSON] , зареєстрована в даній квартирі та проживала у ній, до моменту виїзду за межі України, разом з нею в даній квартирі проживав співмешканець [PERSON] . Зазначила, що стосунки між ними погіршились, тому позивач звернулась до відповідача з проханням виселитись з її квартири, на що отримала відмову. Зазначила, що у квартирі відповідач проживає без правових підстав, окрім того, [PERSON] , самовільно без згоди [PERSON] , змінив замки у дверях, що унеможливлює її безперешкодне користування майном. Вказала, що жодного дозволу на проживання в квартирі позивачка не надавала, договорів оренду, найму між ними не укладались. Зазначає, що проживання відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні належним їй майном - квартирою, та відповідач відмовляється добровільно виселитися з квартири. Крім того у позові вказала, що відповідач не є власником майна, членом сім`ї позивача, а також, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведутть спільне господарство, тому і використовувати таке майно для проживання не має права. Вказала, що з метою захисту своїх прав, позивач звернулась з заявою до чергової частини Коломийського РВП з приводу незаконного заволодінням квартирою відповідачем, що підтверджується копією талон-повідомленням Єдиного обліку № 13803. Представник позивача вказала, що вона в інтересах позивача подавала адвокатський запит до Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про надання інформації щодо звернення. Відповіддю від 12 червня 2024 року №9783/108/56-2024, виданої Коломийським РВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомлено, що зареєстроване звернення з приводу вчинення неправомірних дій [PERSON] , в результаті проведеної перевірки сформовано довідку. Зазначила, що згідно копії довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 13803 від 27.12.2023 року встановлено, що від 27.12.2023 року надійшло звернення про те, що в [ADDRESS] , колишній співмешканець не покидає житло, яке є власністю [PERSON] . Вжиті заходи: під час проведення перевірки було письмово опитано громадянина [PERSON] , який пояснив, що дану квартиру близько 5-ти років тому придбав та подарував заявниці. Крім того вказав, що вона виїхала в Італію та не була протягом 5-ти років в Україні, в даній квартирі проживав громадянин [PERSON] , повернувшись додому позивачка повідомила відповідача про те, що він має звільнити її майно, однак відповідач відмовився, мотивуючи це тим, що покине дану квартиру тільки за рішенням суду. Зазначила, що за таких обставин [PERSON] , позбавлена в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися власною квартирою так як, [PERSON] , своїми діями унеможливив їй вільний доступ до власного майна. Представник позивача просить суд усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні право володіння, користування та розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , без надання іншого житла. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача, подала до суду заяву, у якій зазначила, що підтримує позов в повному обсязі, просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача та позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК Українислід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження квартирою. Судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування квартири від 04 березня 1999 року зареєстрованого в реєстрі під №Д-253, ААР №521430, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] (а.с.16-17). Згідно копії паспорту [PERSON] , встановлено, що місце проживання зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а.с. 11-15). Встановле й те, що з метою захисту своїх прав, позивач [PERSON] , звернулась з заявою до Коломийського РВП з приводу проживання у квартирі відповідача, що підтверджується копією талон-повідомлення єдиного обліку № 13803 (а.с.18). Встановлено те, що згідно копії довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 13803 від 27.12.2023 року встановлено, що 27.12.2023 року надійшло звернення від позивача про те, що в [ADDRESS] , колишній співмешканець не покидає житло, яке є власністю [PERSON] . Вжиті заходи: під час проведення перевірки було письмово опитано громадянина [PERSON] , який пояснив, що дану квартиру близько 5-ти років тому придбав та подарував заявниці. Так як заявниця виїхала в Італію та не була протягом 5-ти років в Україні, в даній квартирі проживав громадянин [PERSON] , повернувшись додому заявниця повідомила [PERSON] покинути її квартиру, однак він відмовився, мотивуючи це тим, що покине дану квартиру тільки за рішенням суду. Громадянці [PERSON] , по даному факту рекомендовано звернутись до суду згідно цивільного судочинства України (а.с.19-20). За змістом статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі статтею 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено що, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Норами частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною другою статті 386 Цивільного кодексу України визначено, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом статтей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем доведено належними та допустими доказами, те, що [PERSON] , чинить першкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своє власністю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення, є належно обґрунтованими, підтверджені зібраними доказами по справі, та є такими, що підлягають задоволенню. Тому позов слід задовольнити, та слід усунути позивачу, [PERSON] , перешкоди у здійсненні право володіння, користування та розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення відповідача, [PERSON] , з квартири за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житла. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved