Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: Друга Київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада. Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , причиною смерті матері заявника була хронічна ішемічна хвороба серця. Поховання матері заявник здійснював за власний рахунок. За життя мати [PERSON] була визнана інвалідом І-ї «Б» групи з 24.10.2023 та потребувала постійної сторонньої допомоги. При цьому, заявник вказує, що фактично сторонньої допомоги за станом здоров`я мати заявника потребувала значно раніше, ніж була визнана інвалідом, а саме з 2021 року. Заявник вказує, що медичною документацією стверджується систематичне, протягом останніх 3-х років проходження медичних обстежень та лікувань. [PERSON] зазначає, що 3 роки до смерті та на час відкриття спадщини його мати проживала разом з ним за адресою його місця реєстрації [ADDRESS] , потребувала сторонньої допомоги і таку постійну сторонню допомогу надавав їй заявник. Після смерті матері заявника відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , у зв`язку з чим, заявник звернувся до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Постановою другої Київської державної нотаріальної контори від 13 вересня 2024 року № 2257/02-31 заявнику було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину з підстави пропущення строку на прийняття спадщини та не подання документів про прийняття спадщини. Заявник вважає вказану відмову помилковою, оскільки вона мотивована тим, що заявник не прийняв спадщину, оскільки його мати на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте з наведених ним підстав матір проживала з ним за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , тобто за місцем проживання та реєстрації заявника [PERSON] . Оскільки спадкодавець був зареєстрований за іншою адресою, ніж заявник, заявник наразі не може підтвердити факт проживання зі спадкодавцем в іншому порядку, аніж в судовому, тому звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.10.2024 справу за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Друга Київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада, про встановлення факту що має юридичне значення передано для розгляду за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.11.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Друга Київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада, про встановлення факту що має юридичне значення, розгляд якої здійснювати в порядку окремого провадження. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 29.01.2025 витребувано у Другої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 30.01.2025 на адресу суду надійшли пояснення від представника заінтересованої особи Київської міської ради, у яких просить у задоволенні заяви відмовити, з підстав наведених у поясненнях. 18.02.2025 до суду від Другої київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 503/2024 від 12.09.2024, яка була заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 10.03.2025 на адресу суду від заявника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. У судовому засіданні заявник та представник заявника заяву просили задовольнити, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Другої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Представник заінтересованої особи Київської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що являється сусідкою заявника, мати заявника з`явилась за адресою проживання заявника у кінці 2021 року та з того часу перебувала поруч з ним. Заявник займався її лікуванням, возив у лікарню. З кожним роком стан [PERSON] погіршувався. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що являється сусідкою заявника, який жив зі своєю матір`ю приблизно останні два роки її життя. Мати заявника була у важкому стані. Також бачила, що [PERSON] регулярно виводив матір на вулицю на прогулянки. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що товаришує з заявником, йому відомо, що мати проживала з разом з заявником, який доглядав за нею до її смерті, за адресою: [ADDRESS] . Суд, заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.06.1973. [INFO] мати заявника [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 04.01.2024. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , 12.09.2024 [PERSON] звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якої заведено спадкову справу № 503/2024. З матеріалів спадкової справи № 503/2024, яка заведена після смерті [PERSON] , убачається, що інші особи, крім заявника із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Постановою Другої Київської державної нотаріальної контори № 2257/02-31 від 13.09.2024 заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням шестимісячного терміну на прийняття спадщини, неподання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та не подання документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). За приписами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин першої і третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заявник зазначає, що за адресою: [ADDRESS] постійно проживав разом з матір`ю на час відкриття спадщини. Відповідно до витягу з територіальної громади від 11.09.2024 №2024/0109/66321, заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 02.07.1993 по теперішній час. На підтвердження факту проживання заявника разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] заявник надав індивідуальну програму реабілітації інваліда №1721, заповнену 01.11.2023 на ім`я [PERSON] , місцем проживання якої вказано: [ADDRESS] ; декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-К081-РРА0 від 19.01.2023, відповідно до якої адресою місця фактичного проживання або перебування [PERSON] значиться: [ADDRESS] ; виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №2232/28 від 23.01.2022; виписку із медичної карти стаціонарного хворого №7884 від 20.06.2023, відповідь на адвокатський запит КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м.Києва» з приводу викликів екстреної допомоги на [ADDRESS] , здійснених заявником для надання медичної допомоги [PERSON] , а також медичну документацію щодо проходження обстежень та лікувань в закладах та діагностичних центрах міста, квитанції на оплату комунальних послуг. Ці ж обставини узгоджуються з показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 01 липня 2020 року в справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18), а також у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18), постанові від 31.07.2024 у справі №642/2554/23, провадження № 61-5845 св24) відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту постійного проживання має для заявника юридичне значення і потрібне для реалізації спадкових прав, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved