Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

12.07.2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2024 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.09.2024 року прийнято позовну заяву АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. В обґрунтування позову представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що 11.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNK0GA00000059, відповідно до умов котрого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 11.09.2017 року. 11.09.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем, іпотекодержателем, і [PERSON] , іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки №DNK0GA00000059, предметом котрого є надання іпотекодавцем в іпотеку належного йому на праві власності майна, а саме, домоволодіння з приватизованою земельною ділянкою площею 0,0595 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 33.4 договору іпотеки сторони узгодили, що вартість предмета іпотеки складає 252\~500,00 грн. Дана сума складає ціну позову. [INFO] [PERSON] померла, про що АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо 09.02.2022 року. Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть від 14.11.2016 року № [NUMBER] . При цьому, на момент смерті іпотекодавця позичальником не виконано всіх взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. 04.04.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено претензію кредитора від 09.02.2022 року на адресу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, у відповідь на котру листом від 21.04.2022 року №833/01-16 державна нотаріальна контора повідомила, що на підставі претензії банку з вимогами до спадкоємців [PERSON] заведено спадкову справу №224/2022. 21.07.2022 року позивачем на адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] , а саме, [ADDRESS] було направлено лист від 11.07.2022 року, котрим останньому запропоновано звернутись до будь-якого відділення банку та сплатити заборгованість за кредитним договором №DNK0GA00000059, однак зазначена вимога банку була залишена без задоволення. 25.10.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» було повторно направлено претензію кредитора від 01.09.2023 року на адресу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, відповідь на котру до банку не надходила. Представник позивача зазначає, що станом на час звернення до суду з даним позовом за кредитним договором №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року наявна заборгованість у загальному розмірі 138\~888,52 доларів США, з котрих: 40\~976,69 доларів США - заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту); 74\~287,95 доларів США - заборгованість за відсотками; 20\~488,35 доларів США - заборгованість з нарахованої пені; 3\~135,53 доларів США - заборгованість з комісії. Таким чином, позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання щодо своєчасного повернення банку наданого кредиту та сплати інших платежів, що передбачені умовами договору. Порушення позичальником основного зобов`язання надає право кредитору звернути стягнення на предмет іпотеки, однак іпотекодавець - [PERSON] померла [INFO] , про що АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо лише 09.02.2022 року. Позивачем встановлено, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набув всіх прав та обов`язків іпотекодавця, оскільки прийняв спадщину після смерті спадкодавця, є [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, представник позивача просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 138\~888, 52 доларів США, з котрих: 40\~976,69 доларів США - заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту); 74\~287,95 доларів США - заборгованість за відсотками; 20\~488,35 доларів США - заборгованість з нарахованої пені; 3\~135,53 доларів США - заборгованість з комісії, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , а саме: домоволодіння, загальною площею 55,2 кв.м, житловою 37,5 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0595 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ,\~котрі було\~отримано у\~спадщину [PERSON] ,\~шляхом їх\~продажу на\~електронному аукціоні; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір . Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, зазначив, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання двічі поспіль не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На адресу суду повернувся конверт із рекомендованим повідомленням із судовою повісткою із позначкою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, враховуючи, що судом судова повістка про виклик відповідача у судове засідання направлялася за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, однак на адресу суду повернувся поштовий конверт із відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою», а іншої адреси відповідач суду не повідомив, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до кредитного договору №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 44 500,00 доларів США на наступні цілі: 40\~000,00 доларів США на споживxі цілі, 4\~500,00 доларів США на сплату страхових платежів за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,44% на місяць, 29,28% річних з остаточним терміном повернення не пізніше 11.09.2017 року. Згідно підпункту 7.1 Кредитного Договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця за період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у розмірі 632,39 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. Періодом сплати вважати період з 11 по 18 число кожного місяця. У разі порушення вищевказаних термінів оплати на 120 календарних днів, - позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Згідно підпункту 7.2 Кредитного Договору для виконання даного договору банк відкрив позичальникові рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позивачем всі зобов`язання за договором були виконані належним чином. В забезпечення кредитного договору від 11.09.2017 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Договору іпотеки №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року. Відповідно до п.33.3 Договору іпотеки позивачу в забезпечення кредитного договору було передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, загальною площею 55,2 кв.м, житловою 37,5 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0595 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст.1046 ЦК України, кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Загальні умови виконання зобов`язань визначені нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.02.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач зазначив, що станом на 06.06.2024 року основна заборгованість за кредитним договором складає 138\~888,52 доларів США, з котрих: 40\~976,69 доларів США - заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту); 74\~287,95 доларів США - заборгованість за відсотками; 20\~488,35 доларів США - заборгованість з нарахованої пені; 3\~135,53 доларів США - заборгованість з комісії. В обґрунтування вказаного, позивачем надано Виписки по рахункам позичальника та Розрахунок заборгованості (т.1 а.с. 53-277; т.2 а.с.1-3). Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. В забезпечення Кредитного договору №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року, між банком та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року. Відповідно до п.33.3 Договору іпотеки позивачу в забезпечення кредитного договору було передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, загальною площею 55,2 кв.м, житловою 37,5 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0595 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №376185910 від 26.04.2024 року, домоволодіння з приватизованою земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належать [PERSON] (т.1 а.с.37 - 38). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 14.11.2016 року, [PERSON] померла [INFO] (т.1 а.с.39). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 04.04.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено претензію кредитора від 09.02.2022 року на адресу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, у відповідь на котру листом від 21.04.2022 року №833/01-16 державна нотаріальна контора повідомила, що на підставі претензії банку з вимогами до спадкоємців [PERSON] заведено спадкову справу №224/2022. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.09.2024 року витребувано у Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . На виконання вказаної ухвали суду Шостою Дніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області надано суду належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №224/2022, заведеної після смерті померлої [INFO] [PERSON] . Зазначена спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» за вих.№70911АВХХS від 09.02.2022 року, що надійшла до нотаріальної контори 13.04.2022 року. [PERSON] та інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області не зверталися. Водночас, згідно копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , остання за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 31.12.1998 року (т1 а.с.4-5). З копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що з 29.01.2007 року [PERSON] зареєстрований за тією ж адресою, що й іпотекодавець [PERSON] , а саме, [ADDRESS] . Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ч.1 ст. 1281 ЦК України в редакції станом на 11.08.2013 року, що була чинна на момент смерті [PERSON] ). Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №336/3968/16-ц зазначено, що висновок апеляційного суду про те, що реєстрація місця проживання відповідачів не є належним доказом на підтвердження факту їх постійного проживання із спадкодавцем та доказом, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] грунтується на припущеннях, оскільки факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Крім того, у відповідності до вимог до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як спадкоємцем, було прийнято спадщину після смерті іпотекодавця [PERSON] , оскільки факт постійного\~проживання разом [PERSON] та [PERSON] підтверджується відмітками у паспорті спадкодавця та спадкоємця про місце реєстрації вказаних осіб. Вказане дає підстави для висновку про належність спадщини [PERSON] з часу її відкриття. У відповідності до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Аналогічна вимога зазначена у п.6.6 Розділу 6 Іпотечного договору №2954 від 25.05.2011. На виконання зазначених вимог, 21.07.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] , а саме, [ADDRESS] було направлено лист від 11.07.2022 року, котрим останньому запропоновано звернутись до будь-якого відділення банку та сплатити заборгованість за кредитним договором №DNK0GA00000059, однак зазначена вимога банку була залишена без задоволення. Суд звертає увагу на те, що відповідно до умов Іпотечного договору (п. 4.2), у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення з вимогою про виконання порушеного у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержавтель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Матеріали справи не містять доказів того, що як [PERSON] за час її життя, так і [PERSON] вчинялися дії щодо врегулювання питання вчасного виконання зобов`язань по кредитному договору №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При настанні вказаних обставин іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Відповідно до вимог діючого законодавства, Банком заявлено позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на електронному аукціоні відповідно до статей 47,48 Закону України «Про іпотеку». Згідно частини 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону». Статтями 47-48 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок оформлення результатів електронного аукціону з реалізації предмета іпотеки, оскарження результатів електронного аукціону. За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Як передбачено частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом статей 39-48 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на день розгляду справи судом, звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури виконавчого провадження із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій можливе лише у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону. Відповідно до п. 16.7 доки іпотекодержатель залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому п.22 цього Договору має право: п.16.7.1. звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. п.16.7.2. звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за Кредитним договором у випадках: відмови позичальника в переоформленні якого-небудь із договорів страхування предмету іпотеки, особистого страхування, згідно кредитного договору; порушення іпотекодавцем зобов`язань по цьому договору у т.ч. при порушенні порядку заміни предмету іпотеки; прийняття судом рішення про визнання іпотекодавця недієздатним або обмежено дієздатним; порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця; неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, з будь-якої причини; встановлення невідповідності дійсності відомостей, які містяться в даному договорі, або інших документів, наданих іпотекодавцем; пред`явлення іпотекодавцем предмета іпотеки в користування третім особам без письмової згоди іпотекодержателя; тривалої відсутності іпотекодавця в місці постійного проживання; в інших випадках, передбачених діючим законодавством. Відповідно до п. 33.4 Договору іпотеки, банк та іпотекодавець [PERSON] домовились, що заставна вартість предмета іпотеки становить 252\~500,00 грн. Отже, оскільки [PERSON] та [PERSON] не виконали взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно Кредитного договору №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року всього на загальну суму 138\~888,52 доларів США, Банк має право звернути стягнення на майно, яке належить відповідачам, що є предметом іпотеки за Іпотечним Договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону «Про іпотеку») є реалізація предмета іпотеки шляхом продажу на електронних аукціонах (статті 41-47 Закону) або продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі покупцеві (стаття 38 Закону). Відповідно до ст. 38 Закону України, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч.1 ст.41 Закону «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Отже, одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя за рішенням суду проводиться шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, або суд може застосувати інший спосіб відповідно до вимог законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 06.06.2024 загальна сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року перед банком становить 138\~888,52 доларів США Суду не надано доказів, підтверджуючих факт погашення боржником заборгованості за вказаним Договором. В Договорі іпотеки №DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року сторони визначились щодо вартості предмета іпотеки 252\~500,00 грн. (п. 33.4 Договору), а саме, домоволодіння, загальною площею 55,2 кв.м, житловою 37,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 30.12.1998 року Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-9263, зареєстрованого в МБТІ м.Дніпропетровьска в книзі 619 за реєстровим №639-320, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно №20117407, та земельної ділянки площею 0,0595 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку №026983 від 09.07.1999 року. В позовних вимогах позивачем ставиться питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на електронному аукціоні в межах процедури виконавчого провадження. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, відповідно до якої в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У спорах аналогічної категорії лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц та від 05.09.2018 у справі № 202/30076/13-ц. Враховуючи вищезазначені обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у відповідача перед Банком у сумі 138\~888,52 доларів США, з котрих: 40\~976,69 доларів США - заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту); 74\~287,95 доларів США - заборгованість за відсотками; 20\~488,35 доларів США - заборгованість з нарахованої пені; 3\~135,53 доларів США - заборгованість з комісії. Крім того, в порядку\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3\~030,00 грн.

Outcome: approved