Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №6746239 від 09.06.2023 року в розмірі 15 350,50 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 09.06.2023р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №6746239, за умовами якого останній отримав 5 500,00 грн. шляхом переказу на картковий рахунок та зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у терміни, встановленні договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та у строки/терміни, що визначенні Договором. 14.02.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №14.02/24-Ф за яким ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №6746239 від 09.06.2023. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання перед жодним з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим наявна заборгованість в загальному розмірі 15\~350,50 грн, яка складається: 5\~500,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9\~850,50 грн - заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 15.10.2024 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву на позову заяву не надавав. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 09.06.2023р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №6746239, за умовами якого остання отримала кредитні кошти. Сума кредиту 5 500,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичні платежі зі сплати процентів кожні 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка 1,99% застосовується в межах строку договору, тобто 360 днів. Пунктом 1.5.2 договору передбачено умови застосування зниженої процентної ставки 1,393%. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором С8013. Того ж дня відповідач аналогічним способом підписав Додаток 1 до договору таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Дане свідчить, про те, що відповідач повністю був обізнаний з умовами кредитного договору, порядком нарахування платежів та їх погашення. Долучена позивачем довідка про ідентифікацію підтверджує надання відповідачу одноразового ідентифікатора, створеного автоматично, який був надісланий на його особистий номер телефону. Відповідач надав реквізити свого карткового рахунку, на який успішно було зараховано кошти в розмірі 5 500,0 грн., що підтверджується довідкою товариства від 29.02.2024. Згідно розрахунку заборгованості відповідач не здійснив жодних платежів по погашенню кредиту. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із наданих позивачем письмових доказів, відповідач зобов`язань за кредитним договором перед ТОВ «Авентус Україна» не виконав. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимогЦК України. 14 лютого 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №14.02/24-Ф за яким ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги до відповідача за договором №6746239 від 09.06.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Дане підтверджується даним договором, витягом з реєстру боржників, платіжною інструкцією. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням зазначеного, суд, оцінивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги доведені та підтверджені належними та допустимими доказами, що не спростовано відповідачем. Позивачем доведено порушення його права відповідачем внаслідок невиконання договірних зобов`язань, а тому таке право підлягає захисту, шляхом задоволення позову. В порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір 2422,40 грн.

Outcome: approved