Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач в особі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»у листопаді 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за чотирма кредитними договорами: одного від 26.11.2023 року, трьох від 11.11.2023 року. Й позов мотивований тим, що 26.11.2023 року між [PERSON] та ТзОВ «Стар Файненс Груп», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений договір про надання фінансового кредиту № 15604-11/2023 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримала кредит для споживчих цілей в сумі 6 000 грн. 00 коп., зі сплатою 2,50% на день, на строк 360 днів з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 19.11.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТзОВ «Стар Файненс Груп» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 29.04.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 29 400 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 6 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 23 400 грн. 00 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Також, 11.11.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 27062024 від 27.06.2023 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений кредитний договір № 4132027 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 12 400 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2 % на день, на строк 360 днів до 04.11.2024 року з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТзОВ «Лінеура Україна»виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 27.06.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 69 440 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 12 400 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 57 040 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою. Окрім того, 11.11.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит», правонаступником якого відповідно до до Договору факторингу № 21032024 від 21.03.2024 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений кредитний договір № 15257-11/2023 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 8 900 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,50% на день, на строк 360 днів з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 04.11.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТОВ «Аванс Кредит»виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 21.03.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 38 270 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 8 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 29 370 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою. Й також, 11.11.2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений договір позики № 4323778 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 7 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 3,50% на день, на строк 30 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 11.12.2023 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів»виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 11.04.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за договором позики становить 30 389 грн. 50 коп., яка складається з наступних складових: 6 850 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 23 539 грн. 50 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою. Всього за 4 (чотирма) вказаними кредитними договорами й договором позики заборгованість відповідача перед кредитними установами, правонаступником яких є позивач, становить 167 499 грн. 50 коп. (29 400 грн. 00 коп. + 69 440 грн. 00 коп. + 38 270 грн. 00 коп. + 30 389 грн. 50 коп. = 167 499 грн. 50 коп.). В судове засідання позивач повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідачка в судове засідання повторно (19.03.2025 року, 27.03.2025 року) не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення від 25.02.2025 року (а.с.94), розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов від 13.03.2025 року (а.с.98-104) та письмові пояснення щодо строку подання нею відзиву на позов (а.с.105-106). Відзив на позов [PERSON] подано поза межами визначеного п`ятнадцятиденного строку з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч.7 ст.178 ЦПК України)25.02.2025 року (а.с.94). Доводи відзиву на позов [PERSON] ґрунтуються на тому, що позов вцілому позивачем не обгрутований, не доведений належними, допустимими та достатніми доказами, та є такими, що не підтверджують ту обставину, що вона, у дійсності, отримувала кредитні кошти за кожним із чотирьох договорів, оскільки такі договори укладалися у електронній формі, доказів про їх дійсність позивачем не надано, а розрахунки заборгованості надані позивачем, як правонаступником кредитних установ, не є первинними бухгалтерскими документами обліку, а тому суд не має брати їх до уваги (а.с.98-104). Позивачем подано відповідь на відзив від 24.03.2025 року, у якому вказує на те, що не погоджується із доводами відповідача про необґрунтованість позовних вимог, вказує на дійсність укладених відповідачкою як позичальницею із фінансовими/кредитними установами кредитних договорів, позики, які відповідачкою не спростовані, не оскаржені, доказів на простування позовних вимог відповідачкою до суду не подано, що є процесуальним обов`язком строни, натомість докази на підтвердження позовних вимог позивачем подано до суду уцілому. Укладення кожного із чотирьох договорів здійснювалось відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний відповідачем при укладенні відповідного договору. Ідентифікація позичальника здійснювалась через банк емітента, яким видано картку, отже доступ до інформації по картці, на яку перераховувалися кредитні кошти, має банк-емітент та відповідачка [PERSON] , натомість вона, як не спростовує належними доказами доводи позивача про отримання кредитних коштів за договорами, так й дійсність укладених договорів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін, за погодженням позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встаноалено, що сторони перебувають у договірних (зобов`язальних) правовідносинах. Так, 26.11.2023 року між [PERSON] та ТзОВ «Стар Файненс Груп», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 15604-11/2023, за правилами кредитування, за умовами якого [PERSON] отримала кредит для споживчих цілей в сумі 6 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,50% на день, на строк 360 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 19.11.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.10-12, 13, 14-15, 16-19, 20-23). Кредитодавець виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 29.04.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 29 400 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 6 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 23 400 грн. 00 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.20). Також, 11.11.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 27062024 від 27.06.2023 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір № 4132027 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 12 400 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків 2 % на день, на строк 360 днів до 04.11.2024 року, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.24-26, 27-35, 36, 37-39, 40-42, 43-47). Кредитодавець виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 27.06.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 69 440 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 12 400 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 57 040 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою (а.с.39-42). Окрім того, 11.11.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 21032024 від 21.03.2024 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір № 15257-11/2023 про надання фінансового кредиту, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 8 900 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,50% в день, на строк 360 днів з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 04.11.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.48-49, 50-53, 54, 55-57, 58, 59, 60, 61, 62). Кредитодавець виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 21.03.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 38 270 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 8 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 29 370 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою (а.с.59-60). Й також, 11.11.2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір позики № 4323778 (з фіксованою диференційною процентною ставкою) за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 7 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 3,50% в день, на строк 30 днів з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 11.12.2023 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.63-65, 66-70, 71, 72). Кредитодавець виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 11.04.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за договором позики становить 30 389 грн. 50 коп., яка складається з наступних складових: 6 850 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 23 539 грн. 50 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою (а.с.71, 72). Всього за 4 (чотирма) вказаними кредитними договорами заборгованість відповідача перед вказаними кредитними установами, правонаступниками яких є позивач, становить 167 499 грн. 50 коп. (29 400 грн. 00 коп. + 69 440 грн. 00 коп. + 38 270 грн. 00 коп. + 30 389 грн. 50 коп. = 167 499 грн. 50 коп.). Відповідно до умов кредитних договорів кредитодавець зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Кредитодавець виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розрахунками заборгованості, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який, як позичальник, зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк. Й судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістами вказаних кредитних договорів, що засвідчується його електронними підписами; їх умови ним не спростовуються. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідач порушив свої зобов`язання щодо обов`язку сплати проценти за користування кредитом, повернення кредитних коштів. У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 частини 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відтак, доводи відповідача про непідтверджені позивачем кредитні договори, укладені сторонами у електронній формі, спростувається вказаними нормами закону й висновком. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальна заборгованість відповідача за 4 вказаними кредитними договорами перед кредитними установами, правонаступником яких за договорами факторингу, є позивач становить 167 499 грн. 50 коп. (29 400 грн. 00 коп. + 69 440 грн. 00 коп. + 38 270 грн. 00 коп. + 30 389 грн. 50 коп. = 167 499 грн. 50 коп.). Умови договору погоджені позичальником, а тому він має дотримуватися принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Судом надана оцінка заперечень відповідача проти позову, викладених у відзиві на позов, та вважає, що такі не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Й зазначає про таке. Так, за відсутності доказів на спростування позовних вимог, наявність заборгованостей за кожним із чотирьох договорів кредиту, які визначені позивачем у розрахунках заборгованостей станом на дату укладення договорів факторингу по кожному із чотирьох договорів кредиту/позики в загальній сумі 167 499 грн. 50 коп. підтверджена (а.с.19, 20, 39, 40-42, 60, 71, 72), їх розрахунок (сума) відповідачем не спростовується належними, достатніми та допустими доказами, а саме лише посилання відповідача на непогодження із позовом, не є доказом на спростування позовних вимог, адже обов`язок доказування покладається на сторін, й вказаного процесуального обов`язку по доказуванню відповідачем у відзиві на позов не досягнуто. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України), адже обов`язок доказування покладається на сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначені критерії допустимості доказів. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України) Відповідно, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів про спростування позовних вимог. Натомість, із наданих позивачем доказів судом встановлено, що суми боргу за кожним із кредитних довогорів кредитодавцем розраховані у відповідності до умов договорів, й складаються із основої суми боргу (тіло кредиту) та відсотків за користування кредитом, тобто двох складових, що узгоджується із умовами договорів, розрахунок заборгованостей проведений станом на дату укладання договорів факторингу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved