Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 серпня 2018 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через зловживання чоловіком спиртними напоями, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, тривалий час разом не проживають, шлюб носить\~формальний характер,що унеможливлює подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Наполягає на припиненні шлюбу без надання додаткового часу для примирення, оскільки попередній термін не дав позитивного результату, поведінка чоловіка не змінилася й вона з сином близько чотирьох місяців проживають окремо; перешкод для спілкування батька з дитиною вона не чинить. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній» згідно з ч.6-8 ст.128 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи),але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 11 серпня 2018 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Борзнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №38. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2025 року за клопотанням відповідача подружжю надавався час для примирення строком у один місяць. Водночас близько чотирьох місяців сторони разом не проживають, спільних інтересів не мають, ведуть окреме господарство, не спілкуються в обсязі сім`ї, наданий судом час для примирення не використали для збереження шлюбу, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував і ніяких заяв по суті спору після поновлення провадження у справі не подав, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved