Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Представник позивача Ткаченко О. І. звернулася до Жовтневого районного суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить суд, визнати за позивачем право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що правлінням сільськогосподарського акціонерного товариства «ім.Т.Г.Шевченка» прийнято рішення від 19.09.2003 року № 4/40 про реалізацію позивачу за готівковий розрахунок житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За придбання будинку, позивачем були сплачені грошові кошти, згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру. Сторони фактично уклали договір купівлі-продажу, як продавець та покупець прийшли до взаємної згоди за всіма істотними умовами договору і виконали свої зобов`язання, але нотаріально посвідчити договір неможливо, оскільки власник юридична особа припинена, тому позивач не може реалізувати свої майнові права на вищезазначений будинок. Таким чином, оскільки позивач позбавлений можливості захистити свої майнові права в інший спосіб, був вимушений звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання позивач не з`явився. Від представника позивача Ткаченко О. І. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від відповідача Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, не заперечують проти задоволення позову. Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 січня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] здійснено оплату за придбання будинку до сільськогосподарського акціонерного товариства «ім.Т.Г.Шевченка», що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 16.10.2002 року № 877, від 20.02.2002 року № 87, від 24.01.2002 року № 34, від 17.09.2003 року № 565. Правлінням сільськогосподарського акціонерного товариства «ім.Т.Г.Шевченка» прийнято рішення від 19.09.2003 року № 4/40 про реалізацію [PERSON] за готівковий розрахунок житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та списання зазначеного будинку з балансу. Відповідно до Додатку № 1 до рішення Шевченківської сільської ради від 29.05.2024 року № 7, [ADDRESS] , перейменовано на [ADDRESS] . З 26.06.2004 року, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 13.08.2024 року та фактично проживає разом із моєю сім`єю дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , що підтверджується випискою з погосподарської книги № 14. Сторони, маючи намір належним чином оформити договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, вчиняли дії по виготовленню належних документів, а саме: у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації було замовлено і виготовлено 03.08.2004 року технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; виготовлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.08.2004 року; зареєстровано право власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № витягу 4461456. Також для оформлення договору купівлі продажу вказаного житлового будинку отримано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.08.2004 року, де зазначено що тип об`єкту: будинок одноповерховий житловий, розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності належить сільськогосподарського закритому акціонерному товариству «ім.Т.Г.Шевченка», об`єкт складається з житлового будинку, сараю, вбиральні і огорож і споруд. Відповідно до ухвали Господарського суду Миколаївської області по справі № 14/24/06 від 15.08.2007 року, 31.08.2007 року проведено реєстрацію припинення юридичної особи - СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ІМ. ШЕВЧЕНКО (ЗАТ СГ ЗАТ ІМ. ШЕВЧЕНКО) у зв`язку з визнанням його банкрутом (ідентифікаційний код 00857634, реєстраційний номер 15111170003000621), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, сторони фактично уклали договір купівлі-продажу, як продавець та покупець дійшли взаємної згоди за всіма істотними умовами договору і виконали свої зобов`язання, що підтверджується фактичними обставинами, але нотаріально посвідчити договір неможливо, оскільки власник юридична особа припинена. Частиною першою ст.\~15, частиною 1 ст.\~16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 224 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на той час (час прийняття рішення про реалізацію житлового будинку від 19.09.2003 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право власності на майно, придбане за таким договором настає відповідно до\~ст. 128 того ж кодексу\~з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі рішення від 19.09.2003 року № 4/40 правління сільськогосподарського акціонерного товариства «ім. Т. Г. Шевченка» позивачу передано у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За придбання будинку, позивачем були сплачені грошові кошти, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося, що не дає можливості позивачу зареєструвати своє право власності на житловий будинок та належним чином володіти та користуватися ним або ж розпорядитися. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1\~ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами\~ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2\~статті 47 ЦК України\~1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. З матеріалів справи вбачається, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу, як продавець та покупець прийшли до взаємної згоди за всіма істотними умовами договору і виконали свої зобов`язання, що підтверджується фактичними обставинами, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання за позивачем право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (стаття 16 ЦК України). Відповідно достатті 41 Конституції Українита статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 328 ЦК України право\~власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша, другастатті 319 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Майнові права позивача наразі є порушеними, за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved