Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №100100483 від 03.03.2023 року в розмірі 18\~840,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100100483, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 5\~000,00 грн. строком на 105 днів, тобто до 16.06.2023 року, зі сплатою 1,4% в день за період з 03.03.2023 року до 18.03.2023 року та 3% в день за період з 19.03.2023 року до 16.06.2023 року. 27.07.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимог №102-МЛ/Т, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №100100483 від 03.03.2023 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 18\~840,00 грн, з яких: 4\~500,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13\~675,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 665,00 грн прострочена заборгованість за комісією. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, не з`явилися. Представником позивача подано заяву, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Відповідач подав заяву, в якій зазначив, що дійсно отримувала кредит, який не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом. Вважає, що відсотки повинні бути нараховані в межах строку кредитування. Крім того, просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд доходить таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~має містити\~істотні умови,\~передбачені законодавством\~для відповідного\~договору,\~і виражати\~намір особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною у\~разі її\~прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір\~вважається укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію,\~і ці\~роз`яснення логічно\~пов`язані з\~нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього\~Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). 03.03.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100100483, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн., на строк 105 днів, тобто до 16.06.2023 року, зі сплатою 1,4% в день за період з 03.03.2023 року до 18.03.2023 року та 3% в день за період з 19.03.2023 року до 16.06.2023 року. Договір містить додаток №1 «Графік платежів» та додаток №2 «Паспорт споживчого кредиту». Зазначені договір та додатки відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «U93492». ТОВ «Мілоан» надав кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №60371940 від 03.03.2023 року. 27.07.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимог №102-МЛ/Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимог №102-МЛ/Т від 27.07.2023 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100100483 від 03.03.2023 року. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №100100483 від 03.03.2023 року. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, виписки з особового рахунку, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором станом на 26.12.2024 року виникла заборгованість в розмірі 18\~840,00 грн, з яких: 4\~500,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13\~675,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 665,00 грн прострочена заборгованість за комісією. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 4 частини 1 ста тті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Пунктами 1.3. 1.4. кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 105 днів, тобто з 03.03.2024 року до 16.06.2023 року та зазначена дата є кінцевим терміном повернення кредиту. Доказів продовження зазначеного строку кредитування позивачем не надано. За змістом ст.\~1048\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої ст.\~625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З відомості про щоденні нарахування та погашення з виписки по особовому рахунку, наданих позивачем, вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося і поза межами строку кредитування, тобто після 16.06.2023 року, що є неправомірним. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення 03.03.2023 року відповідачу надано кредит у розмірі 5\~000,00 грн та нарахована комісія за оформлення кредиту в розмірі 665,00 грн. 20.03.2023 року відповідач здійснив пролонгацію пільгового періоду, у зв`язку з чим була нарахована комісія в розмірі 500,00 грн. В цей же день відповідач сплатив 500,00 грн в рахунок погашення тіла кредиту, 500,00 грн відсотків за користування кредитом та 500,00 грн. комісії. За період з 03.04.2023 року до 16.06.2023 року включно нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 12\~150,00 грн, а за період з 17.06.2023 року до 01.07.2023 року включно 2\~025,00 грн, тобто всього нараховані відсотки в розмірі 14\~175,00 грн (12\~150,00 грн + 2\~025,00 грн), з яких відповідачем сплачено 500,00 грн (20.03.2023 року). Отже, сума заборгованості відповідача за кредитним договором в частині заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає перерахунку наступним чином: 12\~150,00 грн (відсотки за період з 03.04.2023 року до 16.06.2023 року включно) 500,00 грн (сплачено відповідачем відсотків за користування кредитом 20.03.2023 року) = 11\~650,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4\~500,00 грн, простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 11\~650,00 грн та простроченої заборгованості за комісією в розмір 665,00 грн, а всього 16\~815,00 грн. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованими за період з 17.06.2023 року до 01.07.2023 року включно, в розмірі 2\~025,00 грн, не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог (89,25%), в розмірі 2\~161,00 грн.

Outcome: partial