Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд та просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з 16 червня 2017 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2021 року був розірваний. Підставою для його розірвання стало те, що на той період вони уже тривалий час не підтримували шлюбних стосунків, бо проживали окремо. Від даного шлюбу у нас народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2021 року з відповідача були стягнуті аліменти на її користь на утримання їхніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 16 квітня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Цим же рішенням суд стягнув з відповідача на його користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 16 квітня 2021 року і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Проте, відповідач має борг за несплачені ним аліменти, який становить 35000,05 грн. Увесь цей час відповідач із їхніми дітьми не спілкується не спілкується, їх не відвідує і участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає, не цікавиться ними та не виконує свого батьківського обов`язку по їх вихованню, свідомо від цього ухиляється та не переймається їхнім станом здоров`я, навчанням та духовним розвитком. З часу окремого проживання, відповідач не цікавиться за які кошти виховуються та утримуються діти, не дбає про стан їхнього здоров`я та про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. На протязі усього цього часу відповідач не опікується дочками та не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Весь цей період часу відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування її та їхніх з ним доньок, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з ним та щодо його участі у їх вихованні. Вказані обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання відповідача виконувати відносно дітей батьківських обов`язків, покладених на нього Законом. Вона, як матір їхніх з відповідачем дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне зробити усе від неї залежне задля належного їх виховання. На сьогоднішній день вона проходить військову службу на посаді старшої медичної сестри евакуаційного відділення медичної роти військової частини [NUMBER] і за виданою їй характеристикою, вона відповідає займаній посаді, а за час військової служби, зарекомендувала себе з позитивної сторони. Вона спроможна забезпечити дітей усім необхідним, так як має тверду матеріальну основу та постійне житло, де є належні житлово - побутові умови для проживання, навчання та виховання доньок, а також у неї добрі материнські відносини з їхніми дітьми. Позивач зазначає, що зважаючи на усе нею викладене та враховуючи, що позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дітям належного життя та розвитку, він має бути позбавлений батьківських прав щодо їхніх з ним дітей. Крім того, вказує, що 08 грудня 2023 року Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] . При реєстрації шлюбу вона взяла прізвище свого чоловіка і з цього часу іменується як [PERSON] . До початку підготовчого судового засідання від представника позивача [PERSON] - [PERSON] (довіреність від 09 травня 2024 року, посвідчена приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Мулявкою В.К., зареєстровано в реєстрі за №1037) надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог та надання згоди на позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився. Втім на електронну адресу суду надійшла заява Гаврилюк Р.Б. (довіреність від 19 березня 2025 року №607-02/17) про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. Вказує, що позиція органу опіки та піклування повністю викладена у висновку органу опіки та піклування від 26 березня 2025 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області № 163 від 26 березня 2025 року. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи, що відповідач позов визнав, а в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 16 червня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2021 року розірвано (а.с.18-19). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 грудня 2023 року (а.с.32) [PERSON] та [PERSON] 08 грудня 2023 року зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - " [PERSON] " Як вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 23 серпня 2017 року та серії [NUMBER] від 01 жовтня 2019 року (а.с.16-17) сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2021 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей - дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 16 квітня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.20-22). Також вказаним рішенням суду стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, починаючи з 16 квітня 2021 року і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. З довідки старшого державного виконавця Дубровицького районного відділу Державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненській області Жуковської С.В. вбачається, що станом на 01 січня 2025 року борг відповідача [PERSON] зі сплати аліментів становить 35000,05 грн.(а.с.28). Як вбачається з довідки №03-33/14 від 14 січня 2025 року адміністратора центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради Симончук О.М. (а.с.31), виданої власнику житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] , разом із нею там зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Акту №05 обстеження матеріально-побутових умов (а.с.23) [PERSON] проживає в будинку по [ADDRESS] та разом з нею проживають баба [PERSON] , [INFO] , матір [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , [INFO] , сестра [PERSON] , [INFO] , тітка [PERSON] , [INFO] , племінник [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Даний житловий будинок належить матері [PERSON] . Умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічний стан дотриманий. Сім`я проживає в хороших умовах. З наданих Стрільською початковою школою Сарненської міської ради довідок вбачається, що батько дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] контакту із дітьми не підтримує, успішністю не цікавиться, батьківські збори не відвідує, із школи не забирає (а.с.24-25). Згідно службової характеристики, виданої командиром медичної роти в/ч [NUMBER] майором медичної служби [PERSON] (а.с.29-30) сержант [PERSON] , за час проходження служби на посаді старшої медичної сестри евакуаційного відділення медичної роти в/ч [NUMBER] , зарекомендувала себе з позитивної сторони та за висновком безпосереднього начальника відповідає займаній посаді. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частинах 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не має бажання займатися вихованням та утриманням своїх дітей. У зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням батька брати участь у вихованні та забезпечені матеріального благополуччя дітей, створились умови, які шкодять їхнім інтересам. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З оглянутого судом висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 26 березня 2025 року (а.с.55-56) вбачається, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки батьківських обов`язків належним чином не виконує і в майбутньому не буде виконувати. В результаті бесіди із дітьми з`ясовано, що батько протягом тривалого часу ніяким чином не підтримує зв`язків з родиною, не відвідує їх за місцем проживання, не цікавиться досягненнями в школі та садочку і взагалі ніяк не проявляє своєї батьківської турботи. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Всупереч вимогам ст.ст. 150 та 180 СК України, [PERSON] не виконував батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дітей. Батько дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочок [PERSON] та [PERSON] , не проявляє щодо них батьківської турботи та любові. Поведінка [PERSON] не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дітей. Отже, виходячи із вищевикладеного, у зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням батька дитини брати участь у вихованні та забезпеченні матеріального благополуччя, створились умови, які шкодять інтересам дітей. Ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків є факт його свідомої поведінки, оскільки він має реальну можливість виконувати їх, але не вчиняє відповідних дій. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18 (провадження № 61-20485св19) вказано, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). Частина 4 ст. 155 СК передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Отже, відповідно до Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дітей. Як встановлено вище, відповідач по справі не займається вихованням дитини та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до неї будь-якої батьківської уваги та турботи. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно доньок [PERSON] та [PERSON] , а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав стосовно них. З урахуванням встановлених обставин справи, визнання відповідачем позовних вимог, досліджених судом доказів, зокрема приймаючи до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, який ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин, вбачається, що відповідач не оспорює те, що безвідповідально ставиться до виховання своїх дітей, ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, тому доцільно позбавити його батьківських прав. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу його право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною у відповідності зі статтею168 СК, якщо це не причинить шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідача до виправлення та наддасть можливість в майбутньому, при наявності його бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Статтею 169 СК України передбачено право батьків на поновлення у батьківських правах, не позбавлений цієї можливості і відповідач, якщо змінить своє відношення до дітей, проявить турботу та піклування щодо дочок. Щодо розподілу судових витрат між сторонами Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. З матеріалів справи слідує, що позивач не звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських праві та при пред`явленні цього позову нею було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що стверджується квитанції № 1447346362 від 25 січня 2025 року (а.с.1). Таким чином, на користь позивача з відповідача стягується судовий збір у розмірі 605,60 грн. (50% від 1211,20 грн.). Позивачу також повертається з державного бюджету 50% судового збору сплаченого при подачі позову у розмірі 605,60 грн (50% від 1211,20 грн).

Outcome: approved