Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

29.10.2024 ТОВ "Коллект центр" подало до Житомирського районного суду Житомирської області позовну заяву в якій просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики №3531701142-83752 від 11.06.2021 у розмірі 10796 грн., судовий збір в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.06.2021 між ТОВ "ФК "Інкасо фінанс" та [PERSON] укладено договір позики №3531701142-83752, за умовами якого відповідачці надано позику в сумі 1000 грн., строком на 14 днів, до 25.06.2021. Розмір процентів за користування позикою - 1,95 % за кожен день користування кредитом. 06.10.2021 укладено договір № 06-10/21, відповідно до якого ТОВ "ФК "Інкасо фінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3531701142-83752. ТОВ "Вердикт капітал" на підставі договору №10-03/2023/01 від 10.03.2023 відступило на користь ТОВ "Коллект центр" право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3531701142-83752. Не виконуючи належним чином зобов"язання за договором, відповідачка порушила умови договору. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки становить 10796 грн., з яких: заборгованість за основним зобов"язанням (за тілом кредиту) - 1000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 9796 грн. 06.01.2025 Житомирським районним судом Житомирської області цивільну справу за позовом ТОВ "Коллект центр" до [PERSON] передано за підсудністю до Червоноармійського районного суду Житомирської області. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 10.02.2025 відкрито провадження за позовом ТОВ "Коллект центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №3531701142-83752 в розмірі 10796,00 грн. та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. У судові засідання, призначені на 06.03.2025 та 24.03.2025, відповідачка не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду повернулися конверти з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за зареєстрованою адресою проживання. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до договору позики №3531701142-83752 від 11.06.2021, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо фінанс" та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту продукту "Проста позика", товариство надало відповідачці кредит (позику) в розмірі 1000 грн., строком на 14 діб, по 25.06.2021 (включно). Договір підписаний сторонами за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як передбачено п.2.5. Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до цього договору). Відповідно до п. 2.7 договору, плата за користування кредитом нараховується у процентному значенні за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену у п.2.3 цього договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства. Згідно з п.3.7 договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком розрахунків, або достроково відповідно до порядку, визначеного договором, але в будь-якому випадку не пізніше дати остаточного повернення кредиту, встановленого договором. Як вбачається з п.п.3.9 договору позичальник зобов"язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані відповідно до цього договору проценти за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 1280 грн. 25.06.2021, шляхом зарахування власних грошових коштів на рахунок товариства не пізніше 25.06.2021. Відповідно до п.п.9.2 договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису. Згідно графіку розрахунків, сторони узгодили слідуючий даний графік: дата отримання кредиту -11.06.2021, дата повернення кредиту - 25.06.2021, кількість днів користування - 14, розмір (сума) отриманого кредиту - 1000 грн., розмір плати за користування кредитом у вигляді процентної ставки за кожен день користування кредитом - 1.95, сукупна вартість кредиту (всього до сплати) - 1280. З переказу номер транзакції 32343 20059 79293 від 11.06.2021 та інформаційної довідки ТОВ "Платежі онлайн" №1577/03 від 27.03.2024, вбачається, що 01.06.2021 о 20:20:07 перераховано переказ для позики 3531701142-83752, на номер платіжної картки [NUMBER] , в сумі 1000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ "ФК "Інкасо фінанс", станом на 06.10.2021, [PERSON] має заборгованість в сумі 1280 грн. 06 жовтня 2021 року між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" (кредитор) та ТОВ "Вердикт капітал" (новий кредитор) укладено договір № 06-10/21 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до умов якого кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до боржників, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов"язки боржників або які зобов`язані виконати обов"язки боржників, за договором позики, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 06.10.2021 за договором №06-10/21 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 06.10.2021, укладеного між ТОВ "ФК "Інкасо фінанс" та ТОВ "Вердикт капітал", новий кредитор прийняв реєстр боржників в кількості 404, після чого до нього переходять права вимоги заборгованості від боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 1 300 303,00 грн. Згідно реєстру боржників до договору № 06-10/21 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 06.10.2021 та витягу з нього, ТОВ "ФК "Інкасо фінанс" передав ТОВ "Вердикт капітал" реєстр прав вимог щодо договорів, в тому числі і до боржника [PERSON] , номер договору №3531701142-83752, в сумі 1280 грн., з яких: залишок по тілу кредиту - 1000 грн., залишок по відсотках - 280 грн. Станом на 06.10.2021 прострочено 103 дні. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ "Вердикт капітал" станом на 10.03.2023, складеного ТОВ "Вердикт капітал", [PERSON] має заборгованість в сумі 10 796 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 1 000 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 280 грн.; нараховані відсотки зг.кр.дог. - 9516 грн. 10.03.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" (первісний кредитор) та ТОВ "Коллект центр" (новий кредитор) укладено договір № 10-03/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги та додаткову угоду №1 до нього, у відповідності до умов яких первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників, за договорами позики (кредитними договорами) та сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023, ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "Коллект центр", уклали акт про те, що на виконання умов договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 29 141. Відповідно до реєстру боржників та виписки з нього до договору №10-03/2023/010 від 10.03.2023, ТОВ "Вердикт капітал" передав ТОВ "Коллект центр", а останній прийняв реєстр боржників, в тому числі і до боржника [PERSON] , номер договору 3531701142-83752, в сумі 10 796 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 1 000 грн.; заборгованість за відсотками - 9796 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] , складеного ТОВ "Коллект центр", станом на 03.10.2024 [PERSON] має заборгованість в загальній сумі 10 796 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1000 грн.; заборгованості за відсотками - 9796 грн. З повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" № 20.1.0.0.0/7-250220/30683-БТ від 27.02.2025, вбачається, що на ім"я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Ідентифікаційні дані власника картки: прізвище, ім"я, по батькові - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , серія та номер паспорта - [NUMBER] , адреса місця проживання - [ADDRESS] , контактні дані, (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) - [INFO] , [NUMBER] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 11.06.2021 по 15.06.2021 та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] , [NUMBER] . Відповідно до виписки за договором №б/н за період 11.06.2021-15.06.2021, на карту [PERSON] 11.06.2021 зараховано 1000 грн. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З положень ч.1 ст.530 ЦК України вбачається якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається зі ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частина 3 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У справі встановлено, що договір позики між ТОВ "ФК "Інкасо фінанс" та [PERSON] укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону). Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами". Під час розгляду справи належними та допустимими доказами позивачем доведено про укладення 11.06.2021 договору позики №3531701142-83752 з відповідачкою в електронному вигляді шляхом підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо фінанс" свої зобов"язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме відповідачці надано кредит в розмірі 1 000 грн., шляхом перерахування 11.06.2021 на її картковий рахунок. У той же час, відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики та згідно наданим позивачем розрахунком станом на 03.10.2024 заборгованість [PERSON] становить 10796,00 грн., яка складається із: заборгованості за основним зобов"язанням (за тілом кредиту) - 1000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 9796,00 грн. Однак, суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками, оскільки переважаюча частина з них нарахована після спливу строку кредитування, передбаченого договором. Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦПК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або роками. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У ст. 631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити ваші права та виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору Відтак, закінчення строку договору, який був належним чином виконаний позбавленою стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з пункту 2.3 договору позики, [PERSON] надано позику строком на 14 днів, з 11.03.2021 по 25.06.2021 (включно). Відповідно до вказаного строку відповідачка мала повернути позивачу позику та сплатити проценти. У той же час, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] нараховані відсотки за користування кредитом станом на 03 жовтня 2024 року, тобто поза межами строку кредитування, який не має перевищувати 14 днів. Останнім днем строку позики та відповідно нарахування відсотків є 25 червня 2021 року. Однак, зважаючи на те, що строк позики сплив 25 червня 2021 року, суд вважає, що позивачем необґрунтовано нараховані проценти після 25 червня 2021 року на загальну суму 9516 грн. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Після закінчення строку позики і невиконання боржником своїх зобов`язань щодо повернення позики та сплати відсотків за його користування, у статті 625 ЦК України, передбачені наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідальність боржника за неправомірне використання кредитних коштів. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постановах від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою згідно вказаного договору та зміну дати повернення всіх сум позики матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку позики. З відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти нараховані в період строку позики з 11.06.2021 по 26.06.2021 (14 днів) на загальну суму 273 грн. з розрахунку - 14 днів х 1,95 % х 1000 грн. Беручи до уваги, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 1273 грн., з них: сума заборгованості за тілом кредиту - 1000 грн., сума заборгованості за відсотками - 273 грн., а всього 1273 грн., що становить 11,79 % ціни позову. Оскільки [PERSON] не виконала умови договору позики та не сплатила заборгованості в добровільному порядку, суд вважає стягнути з неї на користь позивача примусово заборгованість в розмірі 1273 грн. Як зазначено в ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги №104 від 14.08.2024 по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 13000 грн., прайс-лист, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 по відповідачці [PERSON] на суму 13000 грн. Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ "Коллект центр" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 13000х11,79% = 1532 грн. 70 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3028 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (1273/10796)х3028 = 357 грн. 04 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial