Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

20 червня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути грошові кошти в сумі 7259 грн., інфляційні втрати в сумі 2932 грн. 04 коп. та три проценти річних в сумі 638 грн. 74 коп., а всього 10829 грн. 78 коп. Також, позивач просить стягнути з відповідача 3629 грн. 50 коп. у відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що у червні 2021 року позивач дізнався про псевдоінвестиційну організацію під назвою « [PERSON] ». У телефонних розмовах менеджер компанії «Альфа Ван Кепітал» запропонував позивачу фінансові послуги, а саме: заробіток на продажу акцій. Скориставшись некомпетентністю позивача у питаннях фінансів та інвестицій, менеджер вказаної організації вмовив позивача вносити кошти на так званий торговий рахунок. За його вказівками позивач встановив на своєму персональному комп?ютері програму для віддаленого доступу «AnyDesk», завдяки чому менеджер одержав повний доступ до особистого кабінету позивача в системі інтернет-банкінгу «Приват24». У ході співробітництва з цією організацією від імені позивача було вчинено декілька платежів. Позивач вважав, що ці платежі були спрямовані на внесення коштів на його рахунок у цій організації. Так, зокрема, 25 червня 2021 року менеджер запропонував позивачу сплатити вступний внесок в еквіваленті 250 доларів США. Цей платіж фактично виконувався менеджером компанії «Альфа Ван Кепітал» через віддалений доступ до комп?ютера позивача, а тому позивач особисто не заповнював реквізити платіжного доручення і не бачив, хто є одержувачем платежу. Пізніше виявилося, що кошти в сумі 7259 грн. насправді були сплачені не на рахунок компанії «Альфа Ван Кепітал», а на рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] . З часом позивачу стало відомо, що фінансової організації з назвою « [PERSON] » офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном, а тому в липні 2021 року він звернувся до Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області. На даний час за заявою позивача проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021275440001835 від 07 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України. Грошові кошти в сумі 7259 грн. були сплачені позивачем відповідачу за інформаційну послугу, про що свідчить копія квитанції. Однак, позивач не мав наміру замовляти у відповідача будь-які послуги, в тому числі інформаційні, не висловлював у будь-який спосіб бажання або згоди на замовлення таких послуг. На момент сплати спірних коштів, враховуючи наведені фактичні обставини, позивач взагалі не мав уявлення про те, що ці кошти сплачуються на рахунок відповідача, а не на рахунок організації «Альфа Ван Кепітал». Позивачу не було відомо і про сам факт існування такого суб?єкта господарювання, як фізична особа-підприємець [PERSON] . Станом на 25 червня 2021 року позивач мав намір сплатити вступний внесок на користь організації «Альфа Ван Кепітал», оскільки вважав це необхідною умовою подальшого співробітництва з цією організацією. Лише пізніше позивач зрозумів, що ця вимога була абсолютно безпідставною, а особи, причетні до організації «Альфа Ван Кепітал», взагалі не планували відкривати йому будь-який рахунок і лише мали намір заволодіти коштами позивача. Участь фізичної особи-підприємця [PERSON] у цьому правочині полягала в тому, що вона прийняла від позивача оплату за інформаційну послугу, хоча насправді будь-яких послуг позивачу не надавала. З урахуванням викладеного вище відповідач взагалі не мала ні наміру, ні можливості надавати будь-які послуги, які б були потрібні позивачу особисто. Фізична особа-підприємець [PERSON] або виявила неправомірну недбалість у контролі за власним підприємницьким рахунком, внаслідок чого управління рахунком фактично могло бути передано іншим особам, або активно сприяла використанню цього рахунку для фінансових операцій на користь шахрайських проектів. У будь-якому із цих випадків дії або бездіяльність відповідача по відношенню до споживачів (осіб, які сплачували кошти на її підприємницький рахунок) вказують на наявність ознак нечесної підприємницької практики. Свідомо погодившись на реєстрацію в якості фізичної особи-підприємця, відкриття підприємницького банківського рахунку та приймання платежів відповідач не могла не розуміти, що кошти, які надходять на цей рахунок, можуть не мати справедливої економічної мети. Правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Отже, правочин співвідноситься з договором як загальне і окреме, при цьому кожний договір є правочином, але не кожний правочин є договором. Фізична особа-підприємець [PERSON] виступала як надавач послуг, а позивач виступав як споживач, а тому між ними склалися правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом із тим цей правочин мав дефектний характер та зі сторони відповідача був здійснений з використанням нечесної підприємницької практики. Відтак, належним способом захисту порушених прав позивача є застосування наслідків недійсності правочину, здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики у вигляді стягнення з відповідача коштів у сумі 7259 грн. Також, відповідач повинна сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних, які позивач розрахував за період із 26 червня 2021 року до 31 травня 2024 року. Крім того, у зв?язку з описаними подіями позивач переніс сильне душевне потрясіння через втрату коштів та через усвідомлення непорядності, недобросовісності дій відповідача, що було для нього неочікуваним. З?ясувавши, що грошові кошти були одержані відповідачем без будь-якої законної та економічної підстави, позивач перебував у психологічному напруженні, переживав через невизначеність ситуації, сподівався на добровільне повернення відповідачем цих коштів. Переконавшись у відсутності таких намірів у відповідача, позивач був охоплений розпачем та відчуттям краху, його постійно турбували пригнічений настрій та нервозність, переслідували нав?язливі спогади про події, пов?язані із втратою коштів. Внаслідок недобросовісних дій відповідача позивач втратив відчуття довіри до людей, у нього з?явилися непритаманні раніше підозріливість, повсякчасне очікування недобросовісних вчинків від оточуючих. Це вплинуло на його особисті та сімейні стосунки, йому стало важко виконувати звичайні повсякденні справи, він віддалився від близьких та від суспільного життя. Неправомірні дії або бездіяльність відповідача, які полягали в одержанні коштів позивача з використанням нечесної підприємницької практики, спричинили душевні страждання, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2025 року передано вказану справу на розгляд Червонозаводському районному суду м. Харкова. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 січня 2025 року ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2025 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Вказав, зокрема, що в мережі Інтернет натрапив на відео організації «Альфа Ван Кепітал», в якому повідомлялося про можливість особам заробити грошові кошти. Позивач вказав свій номер телефону, після чого йому зателефонували та повідомили про можливість отримання прибутку від вчинення правочинів на біржі. Для цього позивачу необхідно було внести грошові кошти. Після внесення коштів позивач мав отримати прибуток, а організація відповідний процент. З відповідачем позивач ніяких справ не мав, у відносини не вступав, послуг у неї не замовляв і не отримував, на рахунок відповідача перерахував лише грошові кошти, які йому не повернуті. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщена завчасно і належним чином. Заслухавши доводи позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Згідно з копією дубліката квитанції № 0.0.2175692845.1 від 25 червня 2021 року [PERSON] перерахував на розрахунковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , відкритий у Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», 7259 грн.; призначення платежу за інформаційну послугу (а.с. 10). З копії витягу з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що з 24 травня 2021 року до 07 липня 2021 року [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 11-12). За інформацією Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної лужби України № 6.2.-1144/6-25 від 03 лютого 2025 року та Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області № 6301.4.3-1810/63.1-25 від 04 лютого 2025 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, як на підставу позову посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» та зазначає, що відповідач виступала як надавач послуг, а позивач - як споживач, а тому між ними склалися правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом із тим цей правочин мав дефектний характер та зі сторони відповідача був здійснений з використанням нечесної підприємницької практики. Так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до пунктів 3, 17, 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець -\~це суб`єкт\~господарювання,\~який виконує\~роботи або\~надає послуги. Продукція -\~будь-які\~виріб (товар),\~робота чи\~послуга,\~що виготовляються,\~виконуються чи\~надаються для\~задоволення суспільних\~потреб. Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно зі статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під\~час укладення,\~зміни,\~виконання та\~припинення договорів\~щодо отримання\~(придбання,\~замовлення тощо)\~продукції,\~а також\~при використанні\~продукції,\~яка реалізується\~на території\~України,\~для задоволення\~своїх особистих\~потреб мають\~право на: 1)\~захист своїх\~прав державою; 2)\~належну якість\~продукції та\~обслуговування; 3)\~безпеку продукції; 4)\~необхідну,\~доступну,\~достовірну та\~своєчасну інформацію\~державною мовою\~про продукцію,\~її кількість,\~якість,\~асортимент,\~її виробника\~(виконавця,\~продавця)\~відповідно до\~Закону України\~«Про забезпечення\~функціонування української\~мови як\~державної»; 4-1)\~обслуговування державною\~мовою відповідно\~до Закону\~України «Про\~забезпечення функціонування\~української мови\~як державної»; 5)\~відшкодування майнової\~та моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~недоліків продукції\~(дефекту\~в продукції),\~відповідно до\~закону; 6)\~звернення до\~суду та\~інших уповноважених\~державних органів\~за захистом\~порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Згідно з пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Частиною першою\~статті 19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~передбачено,\~що нечесна\~підприємницька практика\~забороняється. Нечесна\~підприємницька практика\~включає: вчинення\~дій,\~що кваліфікуються\~законодавством як\~прояв недобросовісної\~конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до\~частини другої\~статті 19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~підприємницька практика\~вважається такою,\~що вводить\~в оману,\~якщо вона\~спонукає або\~може спонукати\~споживача дати\~згоду на\~здійснення правочину,\~на який\~в іншому\~випадку він\~не погодився\~б,\~шляхом надання\~йому неправдивої\~чи неповної\~інформації або\~ненадання інформації\~про: основні\~характеристики продукції,\~такі як:\~її наявність,\~переваги,\~небезпека,\~склад,\~методи використання,\~метод і\~дата виготовлення\~або надання,\~поставка,\~кількість,\~специфікація,\~географічне або\~інше походження,\~очікувані результати\~споживання чи\~результати та\~основні характеристики\~тестів або\~перевірок товару; гарантійний\~строк та\~гарантійне обслуговування\~продукції; будь-які\~застереження щодо\~прямої чи\~опосередкованої підтримки\~виробником продавця\~або продукції; спосіб\~продажу,\~ціну або\~спосіб розрахунку\~ціни,\~наявність знижок\~або інших\~цінових переваг; умови\~оплати,\~доставки,\~виконання договору\~купівлі-продажу; потреби\~у послугах,\~заміні складових\~чи ремонті; місце\~розташування і\~повну назву\~продавця,\~а в\~разі потреби\~-\~місце розташування\~і повну\~назву особи,\~від імені\~якої виступає\~продавець; характер,\~атрибути та\~права продавця\~або його\~агента,\~зокрема інформації\~про його\~особу та\~активи,\~кваліфікацію,\~статус,\~наявність ліцензії,\~афілійованість та\~права інтелектуальної\~або промислової\~власності,\~його відзнаки\~та нагороди; небезпеку,\~що загрожує\~споживачу у\~зв`язку з\~покупкою та/або\~використанням продукції; права\~споживача,\~у тому\~числі право\~відмовитися від\~продукції (для\~відповідних видів\~товарів,\~робіт і\~послуг),\~право на\~заміну продукції\~або відшкодування\~збитків. Підприємницька\~практика є\~такою,\~що вводить\~в оману,\~якщо під\~час пропонування\~продукції споживачу\~не надається\~або надається\~у нечіткий,\~незрозумілий або\~двозначний спосіб\~інформація,\~необхідна для\~здійснення свідомого\~вибору. Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально. Згідно зі\~статтею 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~захист прав\~споживачів,\~передбачених законодавством,\~здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач зазначає, що з відповідачем він будь-яких справ не мав, послуг у відповідача не замовляв, їх не отримував, а мав на меті отримати прибуток у зв`язку із співпрацею з організацією «Альфа Ван Кепітал». Враховуючи викладене, доводи позивача, беручи до уваги відносини, які регулюються Законом України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~суд дійшов\~висновку,\~що на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, дія Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» не поширюється, а вони врегульовані Цивільним кодексом України. Зокрема,\~згідно з\~положеннями статті\~1212\~Цивільного кодексу\~України особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана повернути\~потерпілому це\~майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення\~цієї глави\~застосовуються незалежно\~від того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події. Положення\~цієї глави\~застосовуються також\~до вимог\~про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що з підстав, заявлених позивачем, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed