Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позовні вимоги. Представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» звернувся до Галицького районного суду м. Львова із вказаним позовом. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 4 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір на суму 420\~000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за цим кредитним договором, 4 липня 2007 року між банком та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] між банком та [PERSON] був укладений договір поруки від 04 липня 2007 року, за умовами якого остання зобов`язалася перед АТ «Універсал Банк» відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з вищевказаного кредитного договору. Позивач вказує, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя визнано вказану квартиру спільною сумісною власністю сторін, та визнано за ними право власності по частці на цю квартиру. Зазначає, що АТ «Універсал Банк» не був залучений до участі у вказаній справі і суд не врахував, що майно, яке підлягало поділу, перебувало в іпотеці банку в якості предмета забезпечення кредиту, а тому зобов`язання за кредитним договором не були поділені між подружжям, що в свою чергу підтверджує недобросовісність [PERSON] та [PERSON] , а самі їх дії свідчать про намір уникнути виконання зобов`язань перед Банком щодо повернення кредитних коштів за рахунок предмета іпотеки. Представник АТ «Універсал Банк» також вказав, що внаслідок неналежного виконания боржником [PERSON] обов`язків за кредитним договором АТ «Універсал Банк» було змушено звертатись до суду. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором. В подальшому, постановою Львівського апеляційного суду у вказаній справі позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк», до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені частково, з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором № 11-1/440-07 від 04 липня 2007 року в розмірі 235 062, 39 доларів CIIIA У зв`язку з ухиленням боржника від виконання рішення АТ «Універсал Банк» звернулося з заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича було відкрите виконавче провадження № 64620085. Представник позивача вказує, що згодом АТ «Універсал Банк» дізналося про те, що 04 травня 2020 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 527, видане 30 квітня 2020 року за наслідками виконавчого проваджених №60644598, відкритого 18 листопада 2019 року приватним виконавцем Львівського міського нотаріального округу Білецьким Ігорем Мироновичем. Вважає, що відчуження майна та оформлення права власності на 1/2 частину вищезазначеного майна за [PERSON] відбулося з грубим порушенням вимог чинного законодавства з метою ухилення [PERSON] від виконання зобов`язань за кредитивним договором, оскільки на момент видачі приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 527 від 30 квітня 2020 року та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з індексним номером 52123713 від 04 травня 2020 року був чинний як арешт від 10 квітня 2019 року, накладений постановою про арешт майна у виконавчому провадженні № 51164669 заступника начальника Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Лазар Н.М., так і арешт, накладений постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 461/3675/17. З урахуванням вищевикладеного, з посиланням на норми ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» та на правові позиції Верховного Суду, представник АТ «Універсал Банк» просив суд: -визнати незаконною постанову від 28 січня 2020 року у виконавчому провадженні № 60644598 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт від 28 січня 2020 року у цьому ж виконавчому провадженні про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складені приватним виконавцем Білецьким Ігорем Мироновичем, та скасувати їх; -скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за номером 527, видане 30 квітня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 52123713 від 04 травня 2020 року, прийняте приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем, та поновити право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Рух справи в суді. Ухвалою суду (головуючий суддя Юрків О.Р.) від 15.04.2021 року було відкрито загальне судове провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 15.04.2021 року у даному судовому провадженні було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/2 частини квартири [ADDRESS] , здійснювати платежі, або передавати таке майно іншим особам, чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.10.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.07.2023 року закрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] та Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича, за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича про визнання постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акту про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу недійсними, визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в частині позовних вимог щодо визнання недійсними постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 28.01.2020 року винесених приватним виконавцем Білецьким Ігорем Мироновичем. Постановою Львівського апеляційного суду м. Львова від 18.04.2024 року апеляційну скаргу\~Акціонерного товариства\~«Універсал Банк» задоволено. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2024 року задоволено заяву про самовідвід головуючого судді Юрківа Олега Романовича у вказаній цивільній справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2024 року вищевказана цивільна справа надійшла в провадження судді Галицького районного суду м. Львова Мироненко Л.Д. Узвалою суду від 23.05.2024 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] та Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича, за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича про визнання постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акту про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу недійсними, визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.11.2024 року було прийняти до розгляду уточнену позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, судом за клопотанням учасників судового провадження з метою повного та всебічного дослідження обставин було витребувано матеріали цивільних справ № 459/966/16-ц, №459/539/13, матеріали виконавчого провадження №60644598, відкритого приватним виконавцем Білецьким І.М. за заявою [PERSON] . Позиція сторін по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пащук А,І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що відчуження частки квартири за адресою: [ADDRESS] , в межах виконавчого провадження, при наявному арешті жодним чином не порушує права банку, оскільки на час реалізації частки квартири за адресою: [ADDRESS] така не перебувала в іпотеці банку. Повідомив, що [PERSON] є добросовісним набувачем 1/2 частки квартири [ADDRESS] , а тому позбавлення її права на мирне володіння майном. \~ \~ \~ \~Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Поважних причин неявки до суду не повідомили. Встановлені судом фактичні обставини справи. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 4 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 11-1/440к-07 на суму 420 000доларів США з терміном повернення кредиту до 3 липня 2027 року, з процентною ставкою 12 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за цим кредитним договором, 4 липня 2007 року між банком та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №4874, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] загальною площею 260 кв.м, житлова площа - 173,1 кв.м. В подальшому між позивачем та [PERSON] було укладено додаткові угоди до кредитного договору № 11-1/440к-07 від 04.07.2007 року, а саме: 10.07.2009 року, 29.07.2009 року, 10.12.2010 року, 27.12.2010 року, 10.03.2012 року, 29.03.2012 року. Вказані додаткові угоди змінювали розмір відсоткових ставок за користуванням кредитними коштами. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, додатково, між позивачем та від імені [PERSON] було укладено договір поруки від 04.07.2007 року, за умовами якого остання зобов`язується перед позивачем відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з вказаного вище кредитного договору. В подальшому між позивачем та від імені [PERSON] було укладено додаткову угоду до вище зазначеного договору поруки від 04.07.2007 року, а саме 29.07.2009 року. Крім того, між позивачем та від імені [PERSON] було укладено договір поруки № б/н від 27.12.2010 року без грошового покриття та договір поруки №б/н від 29.03.2012 року. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 26.01.1991 року, який, на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12.03.2013 року розірвано. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2015 року у справі № 459/539/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя визнано вказану квартиру спільною сумісною власністю сторін, та визнано за ними право власності по частці на цю квартиру. З 13 липня 2015 року власниками вказаної квартири були [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 11-1/440к-07 від 4 липня 2007 року АТ «Універсал Банк» 29 березня 2016 року звернулося до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 1 вересня 2016 року у справі № 459/966/16-ц такий позов задоволено частково та стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11-1/440к-07 від 4 липня 2007 року в розмірі 275 488,73 доларів США. В позові до [PERSON] відмовлено. Скасовано ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 12.04.2016 року про забезпечення позову. Задоволено зустрічний позов [PERSON] та визнано недійсними укладені договори між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , а саме договір поруки від 04.07.2007 року; додаткову угоду від 29.07.2009 року №б/н до договору поруки від 04.07.2007 року; договір поруки №б/н від 27.12.2010 року та договір поруки №б/н від 29.03.2012 року. Постановою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2016 року в частині задоволення первісного позову та скасування ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2016 року в частині забезпечення позову до [PERSON] було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким: позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», перейменованого в Акціонерне товариство «Універсал Банк», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк». перейменованого в Акціонерне товариство «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11-1/440к-07 від 04.07.2007 року в розмірі 235 062, 39 доларів США. Рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11-1/440к-07 від 04.07.2007 року, та у частині задоволення зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», [PERSON] про визнання недійсними договорів поруки, було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 06.11.2020 року постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в частині задоволення позову акціонерного товариства «Універсал Банк»» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без змін. Рішенням\~Галицького районного суду м. Львова від 10 травня\~\~ 2018 року у справі № 461/3675/17\~ за позовом [PERSON] , було визнано недійсними: договір іпотеки від 04 липня 2007 року, укладений між АТ «Універсал Банк» і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. та зареєстрований у реєстрі за № 4874; додатковий договір від 29 липня\~\~\~\~\~\~\~\~ 2009 року до договору іпотеки від 04 липня 2007 року; договір про внесення змін та доповнень від 27 грудня 2010 року до договору іпотеки від 04 липня 2007 року; договір про внесення змін та доповнень від 30 березня 2012 року до договору іпотеки від 04 липня 2007 року. Виключено з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки від 04 липня 2007 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. та зареєстрованого у реєстрі за\~\~\~\~ № 4874, а саме нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року\~рішення Галицького\~районного суду міста Львова від 10 травня 2018 року змінено. Доповнено резолютивну частину рішення абзацом шостим, яким накладено арешт на квартиру\~ [ADDRESS] , власниками якої є\~ [PERSON] та [PERSON] . Постановою Верховного суду від 27.01.2021 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року у незміненій частині та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишено без змін. Судом також встановлено, що 31.05.2019 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] . як позичальником було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 2401497 грн., що в еквіваленті на день укладення договору становило 90000 доларів США. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. та зареєстрований в реєстрі № 830. Відповідно до виконавчого напису нотаріуса № 1674 від 11.11.2019 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., стягнуто з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] заборгованість за договором позики від 31.05.2019 року в сумі 2401497 грн. та витрати пов`язані зі вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 2500 грн. 11 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до приватного виконавця Білецького І.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження та прийняття до виконання виконавчого напису про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 2 403 497 грн. 18 листопада 2019 року постановою приватного виконавця Білецького І.М. було відкрито виконавче провадження № 60644598 за заявою [PERSON] . Постановою приватного виконавця Білецького І.М. від 20.11.2019 року накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , а саме на частки квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 209212746101. 2 грудня 2019 року на адресу приватного виконавця Білецького І.М. боржником [PERSON] за погодженням зі стягувачем [PERSON] було направлено заяву про передачу майна стягувачу ( частки квартири за адресою: [ADDRESS] ) в порядку ч.8 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. Постановою та актом приватного виконавця Білецького І.М. від 28 січня 2020 року було передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса № 1674 від 11.11.2019 року частки квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 209212746101 на загальну суму 2403497 грн. 30.04.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. на підставі постанови та акту приватного виконавця Білецького від 28 січня 2020 було зареєстровано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 527. Відтак, відбулася реалізація частини вказаної квартири в поряду ч.8 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», за наслідками чого зареєстровано право власності за [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що у зв`язку із невиконанням [PERSON] рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором АТ «Універсал Банк» звернулось із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа № 459/966/16-ц, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 26 березня 2019 року. Постановою приватного виконавця Львівської області Пиця А.А. від 23 лютого 2021 року було відкрито виконавче провадження №64620085 з примусового виконання виконавчого листа № 459/966/16-ц, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 26 березня 2019 року. Постановою приватного виконавця Львівської області Пиця А.А. від 23 лютого 2021 року в рамках виконавчого провадження №64620085 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON] у межах суми звернення 7222828,22 грн. Мотиви прийняття рішення судом Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (надалі-Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII). Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закон №1404-VIII). Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій частина восьма статті 19 цього ж Закону). У цій справі оскаржується правомірність винесення приватним виконавцем акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та постанови про передачу майна стягувача в рахунок погашення боргу. Матеріалами справи підтверджується, що 18.11.2019 року відповідач приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 60644598. 20.11.2019 відповідач виніс постанову про арешт майна (коштів) боржника, якою наклав арешт на майно, а саме: частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця. Відповідно до матеріалів справи, а саме, заяви про передачу майна [PERSON] від 02.12.2019 року, останній передав [PERSON] , а стягувач погодилась на таку передачу (що підтверджується її особистим підписом на заяві) в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, а саме, виконавчим написом № 1674 від 11.11.2019 року, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., частки квартири [ADDRESS] , за 2403,497 грн. Відповідно до ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. На підставі вищевказаної заяви за аналогією до ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем винесено Акт та Постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 28 січня 2020 року. Пунктом 6 розділу Першого Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р.№ 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (надалі - Інструкція) визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 8 Інструкції визначено, що Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Як вже зазначалося вище, за змістом частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року по справі № 755/5532/20. Відтак суд не приймає доводи позивача про відсутність повноважень у відповідача щодо винесення акту та постанови про передачу майна, адже така передача відбувалась за волевиявленням боржника та стягувача, а приватний виконавець у цьому випадку юридично затвердив факт передачі майна у виконавчому провадженні. Також суд заважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Оскільки рішенням\~Галицького районного суду м. Львова від 10 травня\~\~ 2018 року за позовом [PERSON] , було визнано недійсними в тому числі договір іпотеки від 04 липня 2007 року, укладений між АТ «Універсал Банк» і [PERSON] , виключено з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки від 04 липня 2007 року, а постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року\~рішення Галицького\~районного суду міста Львова в цій частині було залишено без змін, то станом на момент примусового стягнення з боржника [PERSON] частки у нерухомому майні, обтяження у вигляді іпотеки на таку частку не діяло, що виключає наявність права АТ «Універсал Банк» переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки Як видно із матеріалів справи, приватним виконавцем Пиць Андрієм Андрійовичем за заявою АТ «Універсал Банк» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64620085\~з примусового\~виконання виконавчого\~листа №\~459/966/16-ц,\~виданого Червоноградським\~міським судом\~Львівської області\~26\~березня 2019\~року,\~лише 23 лютого 2021 року, в той час як відповідачем приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено акт та постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу - 28.01.2020 року. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у приватного виконавця відсутній обов`язок щодо з`ясування того, що у ході стягнення майна із боржника виконавчого провадження можуть бути задоволені вимоги інших осіб, які не є учасниками виконавчого провадження. З цих підстав суд не бере до уваги доводи позивача, що процесуальними рішеннями у виконавчому провадженні, у якому АТ «Універсал Банк» не є учасником, могли бути порушенні його права. Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд зазначає наступне. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачені підстави для державної реєстрації прав. Зазначеним Законом не визначено вичерпного переліку документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Зазначене випливає з пункту 14 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Отже, іншим документом у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» є акт про передачу стягувачу в рахунок погашення боргу майна. Оскільки акт про передачу майна стягувачу є чинним, адже у вимозі про його визнання незаконним відмовлено (основна вимога); вимога про скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності є похідною від основної вимоги та підстав для їх задоволення не встановлено. При цьому, суд враховує, що 04 травня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., як державним реєстратором, було здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів № 527 від 30.04.2020 року. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 №1952-IV (далі Закон №1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягає право власності (п.1 ч.1 ст.4 Закону №1952-IV). Відповідно до частини третьої статті 10 Закону №1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує реєстраційні справи у паперовій формі. Частиною першою статті 18 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 14 червня 2022 року по справі №904/4790/20 дійшов висновку, відповідно до якого передача від боржника стягувачу майна відповідно до частини 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» є примусовою дією, яка спрямована на звернення стягнення на майно боржника, в результаті якої стягувач його набуває у власність, що і мало місце у спірному випадку. АТ «Універсал Банк» у позовній заяві вказує, що нотаріус здійснив державну реєстрацію прав за наявності запису про арешт майна. Так, частиною 5 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» імперативно визначено, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена. Згідно, пункту 3 ч.4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті (наявність обтяжень), не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону. Таким чином, наведеним повністю спростовуються аргументи позивача про те, що Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Гусаком Р.Т. прийнято рішення про державну реєстрацію прав на підставі документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну чи припинення речових прав на квартиру. З урахуванням вищевикладеного, оскільки договір іпотеки\~від 04\~липня 2007\~року,\~укладений між\~АТ «Універсал\~Банк» і\~ [PERSON] був\~визнаний судом недійсним, суд приходить до висновку, що у АТ «Універсал Банк» не було права переважно перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Крім того, наявність арешту на частку нерухомого майна, належного [PERSON] на час її примусового відчуження в рамках виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості відповідно до п.3 ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для відмови у реєстрації права власності на таке нерухоме майно, а відтак порушень вимог законодавства в діях приватного виконавця та приватного нотаріуса як державного реєстратора судом не встановлено. Суд також враховує, що відповідно до матеріалів вказаної цивільної справи [PERSON] , у розумінні чинного законодавства, є добросовісним набувачем спірної частки квартири (іншого в судовому порядку не доведено), а втрата майна буде неприйнятною та покладе на неї індивідуальний та надмірний тягар, що у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не буде вважатися законним втручанням у право на мирне володіння майном. При цьому, в ході судового розгляду встановлено та підтверджено представником відповідача, що в рамках виконавчого провадження з боржника [PERSON] на користь стягувача (АТ «Універсал Банк» здійснюються відрахування із заробітної плати та пенсії, чим належним чином виконується рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 1 вересня 2016 року та постанова Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в частині стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. За таких обставин, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed