Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

03.10.2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Молчанова Н.В.., через систему «Електронний суд» подала\~матеріали позовної заяви до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення компенсації втрати частини заробітку. В обґрунтування позову зазначено, що наказом №1000/К від 14.07.2023 року Позивач був прийнятий до ДП «ВК «КРАСНОЛИМАНСЬКА» на посаду електрослюсарем підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Наказом № 1225К від 30.08.2023р. Позивач був переведений електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. 25.08.2024р., згідно з наказом №1243/к від 25.08.2024р. був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання. Позивач працював в день звільнення, проте йому не була здійснена виплата всіх сум, що належить йому від підприємства. За підрахунками Позивача заборгованість по заробітній платі, яка не виплачена при звільнені складає 65000,00 грн. За інформацією від Позивача, відповідач не виплатив частину заробітної плати за липень, в розмірі 5 000,00 грн., за серпень 20 000,00 грн., компенсація за невикористані дні відпустки 40 000,00 грн. Представником Позивача було направлено адвокатський запит №1261 від 23 вересня 2024 року до Відповідача з метою визначеності з правовою позицією по справі щодо стягнення заборгованості по заробітної плати. Відповідач, на думку Позивача, свідомо порушує вимоги ст.47, 97, 116, 241-1 КЗпП України, ст. 15, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», щодо повного розрахунку в день звільнення. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі з Позивачем не був проведений в день звільнення. Відповідач повинен відшкодовувати Позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки за період з 25.08.2024р. року по момент винесення рішення суду. Зважаючи на відсутність необхідної інформації, середньодобова заробітна плата [PERSON] була розрахована з врахуванням інформації з довідки за формою ОК-5 від 19.09.2024р. Так, за травень 2024 року позивачеві була нарахована заробітна плата в розмірі 20069.33 грн., за червень 2024 року була нарахована заробітна плата в розмірі 21671.50 грн. Так, кількість робочих днів за період з 01.05.2024 по 30.06.2024 складає 43 дні. Таким чином середньодобова заробітна плата позивача складає 970,71 грн. (41 740,83грн. / 43 дні.). Загальна кількість робочих днів за період заборгованості з 26.08.2024р. по 26.09.2024 складає 24 дні Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає станом на момент звернення до суду з даною заявою складає 23 297,04 гривень (24 дні х 970,71 грн. середньодобову заробітну плату): 970,71 грн. х 24 дн. = 23 297,04 грн. Просить стягнути з Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» заборгованість по заробітній платі в розмірі 65000,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 23 297,04 грн. з 26.08.2024р. по момент прийняття рішення та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2024 року цивільну справу №208/10923/24 передано до провадження судді Гречаної В.Г. Ухвалою судді від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, даною ухвалою витребувано від ДП «ВК «Краснолиманська», наступні письмові докази: копію наказу про прийняття на роботу та звільнення [PERSON] , [INFO] , довідку про розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] , [INFO] , довідку про заборгованість по заробітній платі помісячно [PERSON] , [INFO] , довідку про нарахувану компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки та іншої допомоги, у зв`язку з звільненням [PERSON] , [INFO] , копія табелю обліку робочого часу [PERSON] , [INFO] . Проте, відповідачем витребувані ухвалою суду письмові докази не були направлені. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, адвокат Молчанова Н.В. надала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника, вимоги підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надав. Правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281,\~282\~ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, згідно до записів трудової книжки [PERSON] , 14.07.2023 року його \~прийнято на роботу електрослюсарем у ДП «ВК «Краснолиманська». 30.08.2023 року переведено електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. 25.08.2024 року звільнено за власним бажанням ст..38 КЗпП України у зв`язку з переїздом на нове місце проживання. Відповідно до довідки форми ОК-5 від 19.09.2024 року [PERSON] встановлено, що за час роботи позивача у ДП «ВК «Краснолиманська», тобто у період з липня 2023 року по серпень 2024 року, включно, у довідці за липень-серпень 2024 року відсутні відомості суми заробітку для нарахування пенсії. Конституцією України\~гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. За змістом положень статей\~10,\~11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до\~статті 3 Кодексу законів про працю України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі\~ст.94 КЗпП України,\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України,\~ст.24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Частина 1\~ст.47 КЗпП України\~зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч.2\~ст.116 ЦПК України). Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату. Дана обставина підтверджується довідкою форми ОК-5 щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] . Вбачається, що станом на липень 2024 року та серпень 2024 року, сума заробітку для нарахування пенсії зазначена у сумі 0,00 грн., у той час як в даний період часу [PERSON] працював на ДП «ВК «Краснолиманська». З наведеного виходить, що у липні-серпні 2024 року ДП «ВК «Краснолиманська» не виплатив заробітну плату [PERSON] . Згідно з частинами 1,4 статті 12 ЦПКцивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З аналізу наявних у матеріалах справи доказів та виходячи з вищезазначених норм матеріального права й враховуючи процесуальну поведінку відповідача, що виразилася в ігноруванні виниклого спору, в тому числі невиконанні вимог ухвали суду щодо надання витребуваних документів вбачається, що відповідачами допущено порушення приписів трудового законодавства, що призвели до утворення заборгованості із заробітної плати перед позивачем. Виходячи з зазначеного, судом приймається розрахунок позивача, та вважає доведеним та таким, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену частину заробітної плати за липень 2024 року у розмірі 5000,00 грн. та за серпень у розмірі 20000,00 грн. В той же час, позивачем не виконано приписів процесуального законодавства щодо обґрунтування всіх заявлених до стягнення сум, в тому числі суму компенсації за невикористані дні відпустки, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Останнім не застосовано механізм як досудового так і судового збирання доказів, які залежать виключно від позивача, як-то: виписку з карткового рахунку позивача, що надало б змогу встановити розмір заборгованості зі сплати заробітної плати виниклої перед позивачем і межі відповідальності відповідача. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Отже, з матеріалів справи неможливо встановити розмір компенсації за невикористані дні відпустки, скільки днів відпустки має позивач, чи використані дні відпустки позивачем. Крім того, відсутність виписки з карткового рахунку позивача [PERSON] позбавляє можливості встановити той факт, чи робились перерахування ДП «ВК «Краснолиманська» на картковий рахунок позивача після його звільнення, тобто з 26.08.2024 року. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі№ 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно достатті 129 Конституції Україниосновними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17). Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково, а саме у частині невиплаченої частини заробітної плати за липень 2024 року у розмірі 5000,00 грн. та за серпень у розмірі 20000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується квитанцією ID 0500-6012-3947-9590 від 02.10.2024 року. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 274,35 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - другастатті 133 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Позивачем\~заявлено вимогу про відшкодування судових витрат та в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу надано: -акт надання послуг по договору про надання правничої допомоги №05/09/24 від 23.09.2024 року; - ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1518963 від 25 вересня 2024 року; - Квитанцію до прибуткового касового ордера №30/09 від 30 вересня 2024 року, прийнято від [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги №05/09/24 від 23.09.2024 15000,00 грн.; - розрахунок витрат на правову допомогу до договору правничої допомоги №05/09/24 від 23.09.2024 року, де загальна сума витрат зазначена 15000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У Постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial