Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

15 травня 2024 року до суду надійшла позовна заява ЖБК "Озерний-3" до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів (а/с 1-5). Позивач ЖБК "Озерний-3" посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що 01 червня 2017 року відповідач [PERSON] взяв грошові кошти в сумі 481123,00 грн. у ЖБК "Озерний-3" для закупівлі будівельних матеріалів під квартиру [ADDRESS] , про що була складена відповідна розписка від 01 червня 2017 року. Проте, до цього часу ніяких будівельних матеріалів придбано та передано кооперативу не було. Багатоквартирний будинок, розташований по [ADDRESS] було здано в експлуатацію 09 лютого 2023 року. Квартира [ADDRESS] у вказаному будинку була збудована силами та за рахунок генерального підрядника ТОВ "Домобудівна компанія", а в подальшому - продана фізичній особі [PERSON] . Відтак, відповідач [PERSON] отримав та зберігає в себе грошові кошти в сумі 481123,00 грн. без достатньої правової підстави. За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Правова позиція подібного змісту викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17, постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 911/1317/19. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке він безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна. Враховуючи факт отримання відповідачем [PERSON] у позивача ЖБК "Озерний-3" грошових коштів в сумі 481123,00 грн. для закупівлі будівельних матеріалів під квартиру [ADDRESS] , та враховуючи той факт, що підстава, на якій майно набувалося, відпала, зазначена сума грошових коштів є такою, що набута без достатньої правової підстави, а отже, підлягає поверненню позивачу. На підставі викладеного позивач ЖБК "Озерний-3" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 481123,00 грн. та судові витрати у справі. 21 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - а/с 28). 21 травня 2024 року задоволено клопотання позивача ЖБК "Озерний-3" про забезпечення позову (провадження № 2-з/674/13/24): накладено арешт на: -земельну ділянку, площею 0,1083 га (кадастровий номер - 6821810100:01:219:0082, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2316229568218), яка належить на праві приватної власності [PERSON] ; -квартиру [ADDRESS] (загальна площа - 38,5 кв.м., реєстраційний номер майна - 28104400), яка належить на праві приватної власності [PERSON] ; -2/5 частки житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS] (загальна площа - 332,3 кв.м., реєстраційний номер майна - 32484810), які належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] ; шляхом заборони їх відчуження, на період до набрання законної сили судовим рішенням в даній цивільній справі. 18 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала суду - а/с 38-39). 26 грудня 2024 року від представника позивача ЖБК "Озерний-3" Киричук Н.В. надійшов оригінал розписки [PERSON] від 01 червня 2017 року, який приєднано до матеріалів цивільної справи (а/с 72). 17 березня 2025 року від представника відповідача Наталюка Н.М. надійшов відзив на позовну заяву (а/с 80-82), яким останній заперечив проти позову. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовує тим, що позивач ЖБК "Озерний-3", посилаючись на ст.1212 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 481123,00 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. За зазначених обставин представник відповідача вважає, що кошти за розпискою від 01 червня 2017 року, які начебто надані [PERSON] , не є безпідставно набутими. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення створення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року в справі № 548/741/21. У позивача ЖБК "Озерний-3" відсутній відкритий КВЕД, який би вказував на вид діяльності щодо надання коштів під розписку. Крім того, позивач вказує, що відповідач отримав кошти від ЖБК "Озерний-3", як від юридичної особи, однак ніяких доказів, щодо перерахування відповідних коштів на рахунок відповідача не надає. Також не вказує, про надання відповідних коштів в готівковій чи безготівковій формах. На підставі викладеного представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову ЖБК "Озерний-3" до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. 17 березня 2025 року від представника відповідача Наталюка Н.М. надійшло письмове клопотання про витребування доказів (а/с 80-82), яким останній просив зобов`язати АТ КБ "ПриватБанк" надати суду відомості про рух коштів по рахунку [NUMBER] , відкритому на ЖБК "Озерний", за період часу з 26 травня 2017 року по 10 червня 2017 року. 27 березня 2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача Наталюка Н.М. про витребування доказів від АТ КБ "ПриватБанк". В судовому засіданні представник позивача ЖБК "Озерний-3" Киричук Н.В. підтримала позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. На запитання, поставлені в судовому засіданні, представник позивача Киричук Н.В. пояснила, що грошові кошти в сумі 481123,00 грн. були передані відповідачу [PERSON] готівкою, але не проведені через касу позивача ЖБК "Озерний-3". 01 червня 2017 року директор ЖБК "Озерний-3" отримав від продажу іншої житлової квартири готівкові кошти, які відразу передав відповідачу [PERSON] для закупівлі будівельних матеріалів під квартиру [ADDRESS] . Розписка, складена відповідачем [PERSON] , є єдиним документом про видачу готівки. Між позивачем ЖБК "Озерний-3" та відповідачем [PERSON] була усна домовленість про те, що останній купить та передасть ЖБК "Озерний-3" будівельні матеріали під квартиру [ADDRESS] . В письмову вигляді домовленість між сторонами не оформлялась. Представник позивача не може назвати конкретні будівельні матеріали, які мав закупити відповідач [PERSON] , та не може назвати строк, протягом якого відповідач мав передати придбані ним будівельні матеріали позивачу. Позивач ЖБК "Озерний-3" є замовником будівництва багатоповерхового житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Генеральним підрядником, який здійснював будівництво вказаного житлового будинку, є ТОВ "Домобудівна компанія". Між замовником ЖБК "Озерний-3" та підрядником ТОВ "Домобудівна компанія" була домовленість, що внутрішні будівельні роботи в квартирах вказаного житлового будинку здійснюватиме ЖБК "Озерний-3". Квартира [ADDRESS] була збудована силами та за рахунок генерального підрядника ТОВ "Домобудівна компанія", в подальшому позивач ЖБК "Озерний-3" продав цю квартиру фізичній особі [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача Наталюк Н.М. заперечив проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач ЖБК "Озерний-3" посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що відповідно до розписки від 01 червня 2017 року (а/с 9, 72), відповідач [PERSON] взяв у позивача ЖБК "Озерний-3" гроші в сумі 481123,00 грн. для закупівлі будівельних матеріалів під квартиру [ADDRESS] . Проте, до цього часу ніяких будівельних матеріалів придбано та передано кооперативу не було. Багатоквартирний будинок, розташований по [ADDRESS] було здано в експлуатацію 09 лютого 2023 року. Квартира [ADDRESS] у вказаному будинку була збудована силами та за рахунок генерального підрядника ТОВ "Домобудівна компанія", а в подальшому - продана фізичній особі [PERSON] . За таких обставин позивач вважає, що відповідач [PERSON] отримав та зберігає в себе грошові кошти в сумі 481123,00 грн. без достатньої правової підстави. Проте, позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог. Так, позивач стверджує, що 01 червня 2017 року позивач ЖБК "Озерний-3" видав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 481123,00 грн. для закупівлі будівельних матеріалів під квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила, що грошові кошти були передані відповідачу [PERSON] готівкою, яка не була проведена через касу позивача ЖБК "Озерний-3". Разом з тим, правові засади\~регулювання,\~організації,\~ведення бухгалтерського\~обліку та\~складання фінансової\~звітності в\~Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV. Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правової форми і форми власності, на філії та представництва юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства. Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. На момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 01 червня 2017 року, порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) визначався Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (Положення втратило чинність 05 січня 2018 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148). Згідно п.1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - готівка (готівкові кошти) - грошові знаки національної валюти України - банкноти і монети, у тому числі розмінні, обігові, пам`ятні монети, які є дійсними платіжними засобами. Згідно п.1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукцією (товарів, робіт, послуг) та іншого майна. Згідно п.1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку. Згідно п.1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку. Згідно п.1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Згідно п.2.2 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Згідно п.3.1 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Згідно п.3.4 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Позивач не надав суду жодного первинного документу бухгалтерського обліку (касового документу) на підтвердження факту видачі позивачем ЖБК "Озерний-3" відповідачу [PERSON] грошових коштів в сумі 481123,00 грн. Розписка, складена [PERSON] про "взяття" ним грошових коштів у ЖБК "Озерний", не являється ні касовим документом, ні первинним документом бухгалтерського обліку. Відтак, суду не надано доказів того, що власником грошових коштів в сумі 481123,00 грн., які 01 червня 2017 року отримав відповідач [PERSON] , був позивач ЖБК "Озерний-3". Позивач ЖБК "Озерний-3" стверджує, що між ним та відповідачем [PERSON] була усна домовленість про те, що відповідач купить та передасть позивачу будівельні матеріали під квартиру [ADDRESS] . Проте, суду не надано жодних доказів на підтвердження цих пояснень позивача. Більш того, в судовому засіданні представник позивача не змогла пояснити, які будівельні матеріали мав закупити відповідач [PERSON] , та не змогла назвати строк, протягом якого відповідач мав передати придбані ним будівельні матеріали позивачу. Позивач ЖБК "Озерний-3" стверджує, що він є замовником будівництва багатоповерхового житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Генеральним підрядником, який здійснював будівництво вказаного житлового будинку, є ТОВ "Домобудівна компанія". Між замовником ЖБК "Озерний-3" та підрядником ТОВ "Домобудівна компанія" була домовленість, що внутрішні будівельні роботи в квартирах вказаного житлового будинку здійснюватиме ЖБК "Озерний-3". Квартира [ADDRESS] була збудована силами та за рахунок генерального підрядника ТОВ "Домобудівна компанія", в подальшому ЖБК "Озерний-3" продав цю квартиру фізичній особі [PERSON] . Разом з тим, з Сертифіката № ІУ122230201436 від 09 лютого 2023 року (а/с 11-12) вбачається, що Державна інспекція архітектури та містобудування України засвідчила відповідність проектній документації закінченого будівництвом об`єкта - багатоповерхового житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та окремо розташованими гаражами по [ADDRESS] . Державна інспекція підтвердила готовність об`єкта до експлуатації. Замовник об`єкта - комунальне підприємство "Хмельницькбудзамовник", генеральний проектувальник - ХКН-ПІ "Цивільпромбуд", генеральний підрядник - "ТОВ "Домобудівна компанія". З Витягу з Державного реєстру речових прав від 17 травня 2023 року № 332517498 (а/с 13) вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 19 липня 2018 року ТОВ "Домобудівна компанія" продала [PERSON] право на квартиру [ADDRESS] . На підставі довідки про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування від 12 квітня 2023 року та акта приймання-передачі від 12 квітня 2023 року ТОВ "Домобудівна компанія" передала у власність [PERSON] вказану вище квартиру. Інших доказів щодо будівництва та введення в експлуатацію багатоповерхового житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , суду не надано. Отже, суду не надано жодних доказів про будь-яку причетність позивача ЖБК "Озерний-3" до будівництва та/або введення в експлуатацію багатоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] . Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України\~в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Згідно п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України в цілому, так і пункту 6 статті 3 ЦК України зокрема, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Схожий по суті висновок зроблений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій зазначено: "водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах". У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено: "добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них". Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено: "кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України\~для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) зазначено: "відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином" Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року в справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року в справі № 922/3412/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зазначено: "кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України". Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року в справі № 334/2517/16-ц (провадження № 61-29056св18) та від 13 січня 2021 року в справі № 539/3403/17 (провадження № 61-15499св19). Передбачений статтею 1212 ЦК України\~вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Згідно ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04 серпня 2021 року в справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року в справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Суд підкреслює, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Оскільки позивач ЖБК "Озерний-3", діючи з грубим порушенням правил ведення бухгалтерського обліку, добровільно передав відповідачу [PERSON] грошові кошти, достовірно знаючи, що між ними відсутні договірні відносини та будь-які інші зобов`язання з повернення коштів, тому поведінка позивача є суперечливою та недобросовісною (тобто, потерпіла особа вільно та без помилки погодилась на настання невигідних для себе наслідків). Отже, з врахуванням принципу добросовісності, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знала, що в неї відсутнє зобов`язання (обов`язок) для сплати коштів, проте здійснювала таку сплату, оскільки ця особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для стягнення безпідставно набутих грошових коштів позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Згідно ч.10\~ст.158\~ЦПК України\~у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21 травня 2024 року, а саме: -скасувати заборону на відчуження земельної ділянки площею 0,1083 га (кадастровий номер - 6821810100:01:219:0082, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2316229568218), яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] ; -скасувати заборону на відчуження квартири [ADDRESS] (загальна площа - 38,5 кв.м., реєстраційний номер майна - 28104400), яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] ; -скасувати заборону на відчуження 2/5 частки житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS] (загальна площа - 332,3 кв.м., реєстраційний номер майна - 32484810), які належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачу [PERSON] .

Outcome: dismissed