Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

26.12.2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 11.06.2024 року між ним та відповідачкою було складено боргову розписку, відповідно до якої відповідачка позичила у нього грошові кошти в сумі 37\~465 грн., які була зобов`язаний повернути 11.06.2024 року. Станом на 13.11.2024 року грошові кошти повернуто не було. Неодноразові звернення до відповідачки із проханням повернути суму коштів в сумі 37\~465 грн. не принесли своїх результатів. Тому просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в розмірі 37\~465 грн. та судові витрати, які включають в себе суму судового збору в розмірі 1\~211,20 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 2\~500 грн. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачка відзиву на позовну заяву не надала. Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, 11.06.2024 року відповідачкою було складено боргову розписку, відповідно до якої вона зобов`язується виплатити борг в сумі 37\~465 грн. у продовж 6 (шести) місяців від дати підписання боргової розписки (а.с.4) Прізвище, ім"я та по батькові кредитора не зазначено. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст.ст.1046,\~1047 ЦК України\~свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписки підтверджують укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Разом з цим, згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями статтей 77-80 цього кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Однак, позивач, звертаючись до суду із даним позовом про стягнення із [PERSON] на свою користь заборгованості в розмірі 37\~465 грн. не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що саме він давав у борг кошти відповідачці, його прізвище, ім"я та по батькові не зазначено у копії боргової розписки від 11.06.2024 року. Інших документів матеріали справи не містять . За таких обставин, законні підстави для задоволення позову відсутні, відповідно і судові витрати на підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України стягненню на користь позивача не підлягають .

Outcome: dismissed