Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 07.01.2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2004 року перебув із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2020 року. Від шлюбу мають 5 дітей: 2 повнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та 3 неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають разом із ним, перебувають на його утриманні. Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу дітей не провідує, участі в їхньому житті та вихованні не приймає, не цікавиться здоров`ям та фізичним розвитком доньок, їх навчанням, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У 2021 році залишила дітей та виїхала за кордон, з того часу з дітьми не спілкується, інколи телефонує, матеріально не допомагає, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Фактично з 2021 року доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням неповнолітніх дітей займається тільки він. Орган опіки та піклування Михайлюцької сільської ради надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх доньок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . А тому, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, у зв`язку з неявкою відповідачане заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Вказав, що [PERSON] до розірвання шлюбу належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, а після розірвання шлюбу та виїзду за кордин перестала дітьми цікавитись, спілкується із ними лише по телефону, іноді скидала на картку доньці грошові кошти. Представник третьої особи органу опіки та піклування Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області у судове засідання не з`явився Сільський голова Книш Б.В. на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності представника третьої особи та на виконання ухвали суду від 05.02.2025 року надав висновок органу опіки та піклування Михайлюцької сільської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Михайлюцької сільської ради №33 від 28.08.2024 року. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, відзив та заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не подала, хоча про час, день та місце його проведення була повідомлена у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.01.2025 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні о 10 год 00 хв 05.02.2025 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.02.2025 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків та витребування письмових доказів; витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України в період з 2021 року по дату виконання ухвали із зазначенням дати перетину кордону, напрямку слідування громадянкою України [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою по [ADDRESS] ; зобов`язано орган опіки та піклування Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області надати на адресу суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 10 год 00 хв 04.03.2025 року, який за клопотанням позивача [PERSON] відкладено до 10 год 00 хв 18.03.2025 року. 20.02.2025 року на виконання ухвали суду від 05.02.2025 року від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України надійшла інформація щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територію України у період з 01.01.2021 року по 18.02.2025 року [PERSON] 18.03.2025 року на адресу суду від сільського голови Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області Б. Книша надійшов затверджений рішенням виконавчого комітету Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №33 від 28.08.2024 року висновок органу опіки та піклування Михайлюцької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . В зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача на заочний розгляд справи, суд постановив ухвалу у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського місьрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2020 року. Від шлюбу у сторін є 3 неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та 2 повнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2020 року, яке набрало законної сили 07.04.2020 року та свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 19.04.2007 року, серії [NUMBER] від 27.12.2010 року, серії [NUMBER] від 08.10.2014 року відповідно. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №170 від 09.08.2024 року слідує, що позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , та їхні діти: сини [PERSON] , [PERSON] та неповнолітні доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] . Вказане також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №47 від 13.04.2022 року та повідомленням Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №02-20/27 від 08.01.2025 року. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10.08.2024 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Михайлюцької сілької ради, [PERSON] та неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають по [ADDRESS] . В ході обстеження умов проживання встановлено, що будинок складається з 4 кімнат: кухні, 2 спальних кімнат та вітальні. В кімнатах прибрано, чисто. В кухні наявні предмети побуту, побутова техніка. Будинок має пічне опалення. Санітарно-гігієнічні умови в нормі. Сім`я веде невеличке господарство, город, продуктами харчування забезпечена. Діти мають окрему дитячу спальну з облаштованими місцями для сну та проведення дозвілля, забезпечені одягом по сезону. [PERSON] виховує дітей сам, мати [PERSON] з 2021 року виїхала за кордон, з дітьми зв`язок майже не підтримує, інколи спілкується по телефону. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи та висновку оцінки потреб сім`ї від 15.08.2024 року, працівниками комунальної установи КУ «Центр надання соціальних послуг» здійснено оцінку потреб сім`ї [PERSON] , за результатами якої встановлено, що батько дітей [PERSON] самостійно виховує і забезпечує усім необхідним трьох неповнолітніх доньок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , діти забезпечені всіх необхідним. Мати [PERSON] виїхала за кордон, де проживає і до тепер, участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться їхнім життям. З довідки №64 від 12.08.2024 року Червоноцвітської гімназії Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області вбачається, що учениці [PERSON] та [PERSON] регулярно відвідують заняття в школі. Діти завжди охайні, доглянуті. Батько дівчат [PERSON] спілкується з педагогами, які навчають доньок, цікавиться шкільним життям дітей, бере безпосередню участь у їх вихованні. Мати [PERSON] контакту із школою не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дітей до школи проводжає батько, на виклики до школи приходить батько. Згідно характеристики, виданої старостою Городнявського старостинського округу №1, [PERSON] з народження проживає на території Михайлюцької сільської ради, а саме в с.Червоний Цвіт Шепетівського району Хмельницької області. За період проживання зарекомендував себе з позитивної сторони. Законослухняний і відповідальний громадянин. Тактовний, ввічливий, уважний. Відповідальний батько, виховує трьох неповнолітніх дітей. Мати дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків, залишила дітей на батька. Діти мають все необхідне для проживання, розвитку і навчання. Відповідно до довідки про доходи №126 від 09.08.2024 року [PERSON] працює в Шепетівському районному спеціалізованому лісокомунальному підприємстві на постійній основі на посаді лісника. Загальна сума доходу за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року становить 131665,34 грн. Із висновку органу опіки та піклування Михайлюцької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №33 від 28.08.2024 року слідує, що орган опіки та піклування Михайлюцької сільської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав Михайлюцької сільської ради, думки та інтереси дітей, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Є. Власова №19/13846-25-Вих від 18.02.2025 року вбачається, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , перетинала державний кордон України, а саме 15.07.2021 року здійснила виїзд з Києва до Анкари, 10.10.2021 року повернулась, 17.01.2022 року здійснила виїзд з Києва до Анкари. В судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] були заслухані думки неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так [PERSON] вважає, що матір [PERSON] слід позбавити батьківських прав, оскільки вона проживає за кордоном, з нею спілкується виключно по телефону, запрошувала її до Туреччини, однак вона не бажає туди їхати, оскільки мати проживає там з іншим чоловіком. До виїзду за кордон з мамою мала добрі стосунки. На даний час їх вихованням займається батько [PERSON] , який забезпечує усім необхідним. Діти [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що проживають разом із батьком [PERSON] , а з мамою [PERSON] спілкуються по телефону за допомогою відеозв`язку майже щодня, оскільки вона знаходиться за кордоном. Бажають, щоб і надалі мама приймала участь у їх житті та спілкувалась із ними. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами, в судовому засіданні надали показання про те, що відповідач [PERSON] з моменту виїзду за кордон в 2021 році дітей не провідувала, вони проживають разом з батьком, який їх виховує та доглядає. Застосовані норми права Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Мотиви та висновки суду Заслухавши вступне слово позивача, зясувавши думку неповнолітніх дітей в присутності психолога, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що сторонни [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем [PERSON] , відповідач [PERSON] проживає окремо, 17.01.2022 року виїхала за кордон. Самі лише доводи позивача про те, що відповідач не піклується про своїх дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав. У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх доньок, в тому числі по їх утриманню, тобто, відсутні докази, що відповідач свідомо, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Дійсно, після розірвання шлюбу свої батьківські обов`язки мати [PERSON] поклала виключно на батька [PERSON] , який дбає про розвиток дітей, здоров`я, навчання та благополуччя вцілому. Відповідач життям та вихованням доньок цікавиться лише по телефону, оскільки перебуває за кордоном. З пояснень дітей слідує, що мати спілкується із ними регулярно, майже щодня по відеозв`язку. Також судом встановлено, що [PERSON] не виявляє негативної поведінки та не вчиняє протиправних дій щодо своїх неповнолітніх дітей. Згідно повідомлення Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 14.08.2024 року №17539/121/124/04-2024 [PERSON] не притягувалась до адміністративної відповідальності, фактів вчинення жорсткого поводження з неповнолітніми дітьми не зареєстровано. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23). Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 провадження № 61-16965св23, що з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав, враховуючи вік дитини її думка судом не з`ясовувалась. У постанові від 26.04.2023 року по справі № 520/17217/13-ц Верховний Суд вказав, що за положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок має рекомендаційний характер. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Суд вважає, що у цій справі державні органи взагалі не розглядали інші менш радикальні заходи, передбачені законодавством (соціальний супровід, попередження про недопущення неналежного ставлення до виконання батьківських обов`язків тощо), а розглянувши заяву [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав без участі відповідача, ухвалили рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. А тому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам неповнолітніх дітей на можливість збереження сімейних зв`язків з матір`ю, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав. Окрім цього, позивач не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьківських прав та не надав беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні доньок, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері. Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Врахувавши конкретні обставини справи, «як найкращі інтереси дитини», суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. На переконання суду, за обставин встановлених судом, позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя неповнолітніх дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Розподіл судових витрат У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений [PERSON] при зверненні до суду слід залишити за останнім. На підставі ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed