Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

01.10.2024 року представник позивача звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №2008729012 від 16.05.2014 в розмірі 15\~027,28 грн., з яких: 11\~411,73 грн. часткова заборгованість за кредитом в межах трирічного терміну з 16.03.2017 по 16.05.2019 (в т.ч. основна сума кредиту 11\~410,30 грн.; проценти за користування кредитом 1,43 грн.), 3 проценти річних та інфляційні втрати за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 в розмірі 3\~615,55 грн; за кредитним договором №2008729168 від 16.05.2014 в розмірі 15\~027,28 грн., з яких: 11\~411,73 грн. часткова заборгованість за кредитом в межах трирічного терміну з 16.03.2017 по 16.05.2019 (в т.ч. основна сума кредиту 11\~410,30 грн.; проценти за користування кредитом 1,43 грн.), 3 проценти річних та інфляційні втрати за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 в розмірі 3\~615,55 грн. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9\~084,00 грн. 07.10.2024 судом відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання клопотання, в якому він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. 16.05.2014 між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту №2008729012 у відповідності до якого останній отримав кошти у розмірі 25364,19 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. З яких 23872,18 грн. надано на споживчі цілі, що підтверджується заявою на видачу готівки №2 від 16.05.2014 року. 16.05.2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір №2008729168 від 16.05.2014 року, у відповідності до якого останій отримав кошти у розмірі 25500,00 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. З яких 24000,00 грн. надано на споживчі цілі, що підтверджується заявою на видачу готівки №3 від 16.05.2014 року. 13.06.2016 між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" укладено договір факторингу №13/06/16, відповідно до умов якого ПАТ "ОТП Банк" передає ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" приймає належні ПАТ "ОТП Банк" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками в розмірі портфеля заборгованості. В даному реєстрі боржником зазначено і відповідача. 29.01.2019 між ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" та ТОВ "ФК "Прайм Альянс" укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" передає ТОВ "ФК "Прайм Альянс" за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ "ФК "Прайм Альянс" приймає належні ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками в розмірі портфеля заборгованості. В даному реєстрі боржником зазначено і відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України,якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (cт. 612 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом,зокрема:припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання,якщо це встановлено договором або законом,або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно доч.ч.1, 2 ст.1056-1ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитним договором не пізніше 16.05.2019 (п. 1.4.1. кредитного договору). Проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця , одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної п.п 1.1. даного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачуються позичальником відповідно до умов цього договору (п.п. 1.4.3, 1.4.3.1 кредитного договору). Відповідно до п.п. 2.4., 2.5 кредитного договору розмір кредитного ліміту складає 1000,00 грн. Строк дії кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання банком і позичальником цього договору. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 від 23.09.2015 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2020 у справі № 681/44/15-ц. Представник позивача зазначає,щовідповідач повідомлявся про зміну кредитора в зобов`язанні та порядок погашення заборгованості новому кредитору, але погашення заборгованості не здійснив ні первісному кредитору ні новому кредитору. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені,кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов (постанова Верховного Суду у справі №6-1707цс15 від 02.12.2015). В постанові Верховного Суду у справі №6-272цс16 від 29.06.2016 зазначено, що під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №2008729012 від 16.05.2014, яка в межах 3-х річного терміну з 16.03.2017 по 16.05.2019 становить 11411,73 грн., з яких основна сума кредиту (тіло) - 11410,30 грн. та проценти за користування кредитом - 1,43 грн.; за договором про надання споживчого кредиту №2008729168 від 16.05.2014, в межах 3-х річного терміну з 16.03.2017 по 16.05.2019 становить 11411,73 грн., з яких основна сума кредиту (тіло) - 11410,30 грн. та проценти за користування кредитом - 1,43 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь яких доказів не надано. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, з відповідача, який прострочив виконання грошового зобовязання, на користь позивача підлягають стягненню, відповідно до ст. 625 ЦК України, за договором про надання споживчого кредиту №2008729012 від 16.05.2014 три проценти річних та інфляційні втрати за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 в розмірі 3\~615,55 грн. та за договором про надання споживчого кредиту №2008729168 від 16.05.2014 три проценти річних та інфляційні втрати за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 в розмірі 3\~615,55 грн. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вважає, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позиваас підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2008729012 від 16.05.2014 в розмірі 15\~027,28 грн. та за кредитним договором №2008729168 від 16.05.2014 в розмірі 15\~027,28 грн. Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 06/06 від 06 червня 2023 року; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №06/06 від 06 червня 2023 року; посвідчення адвоката\~України серії\~№10289/10\~від 11\~жовтня 2021\~року;свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №10289/10 від 11 жовтня 2021 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 08 жовтня 2021 року №93; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.08.2024 року, відповідно до якого адвокатом було надано позивачу юридичні послуги у вигляді первинної консультації та ознайомлення з матеріалами кредитної справи, витрачено 2 години, підготовка позовної заяви, витрачено 4 години (відповідно до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №06/06 від 06 червня 2023 року вартість 1 години роботи адвоката при наданні відповідної правничої допомоги визначена за домовленістю сторін та становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, тобто вартість однієї години адвоката 1514 грн (50% від 3028 грн). Всього під час надання професійної правничої допомоги адвокатом витрачено 6 годин. Таким чином, розмір суми наданої адвокатом професійної правничої допомоги рамках розгляду справи складає 9084 грн. Даний акт є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги №06/06 від 06 червня 2023 року));рахунок-фактура №23 від 16.08.2024 року на суму 9084 грн, з яких: первинна консультація та ознайомлення з матеріалами кредитної справи 3028 грн, підготовка позовної заяви 6056 грн); Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15. Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, тому за таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 9084 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Суд,

Outcome: approved