Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] (далі - позивачка, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка, [PERSON] ) про встановлення факту проживання однією сім`єю. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [PERSON] з [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю з 2008 року за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом. У 2016 році після придбання садового будинку в [ADDRESS] , вони переїхали до нього на постійне місце проживання. Вона піклувалася про свого чоловіка, була постійно поряд з ним, супроводжувала його на швидкій до Київської міської лікарні № 1 Дарницького району м. Києва по Харківському шосе, 121, де він помер [INFO] . Після його смерті вона здійснила всі витрати на його поховання. Посилаючись на викладені обставини, а також на необхідність встановлення факту для оформлення спадщини, позивачка просить задовольнити її вимоги та встановити факт її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу понад п`ять років, направлено до Печерського районного суду м. Києва, за підсудністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23 лютого 2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 21 квітня 2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 27 вересня 2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року відкладено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 11 січня 2023 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні підготовче судове засідання, призначене на 11 січня 2023 року, знято з розгляду та призначено наступне засідання на 03 березня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року відкладено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 16 травня 2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 вересня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року оголошено перерву у справі до 28 листопада 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року відкладено розгляд справи на 12 березня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2023 року відкладено розгляд справи на 14 травня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року по справі оголошено перерву, наступний розгляд справи призначено на 13 серпня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року по справу оголошено перерву, наступний розгляд справи призначено на 19 листопада 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року відкладено розгляд справи на 04 березня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 21 березня 2025 року. Позивачка в судове засідання не з`явилась; представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вимоги позову підтримав та просив суд задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи; від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача з ухваленням рішення про відмову в позові. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] знав майже 50 років, а [PERSON] з 2007 року. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] жили як сім`я, мали спільне господарство, спільно купували меблі. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] продала власну квартиру, щоб лікувати чоловіка. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що з [PERSON] познайомилася в 2004 році. У 2006 році [PERSON] познайомився з [PERSON] та вони почали разом проживати. [PERSON] часто хворів, [PERSON] постійно відвідувала його в лікарні; продала власну квартиру, щоб були гроші. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є тіткою відповідачки [PERSON] . Позивачка вкрала медичні документи [PERSON] , ніколи з ним не жила однією сім`єю. [PERSON] з власної ініціативи допомагала з похованням [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вони з [PERSON] були сусідами. [PERSON] почала проживати з [PERSON] однією сім`єю десь з 2007-2008 року. Проживали вони як чоловік і дружина, вели разом господарство, відпочивали, приймали друзів, наводили затишок на дачі. [PERSON] продала свою квартиру, а [PERSON] свою квартири, і вони разом придбали будинок. Вони разом прожили приблизно 10-11 років. [PERSON] допомагала доньці [PERSON] - [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що з [PERSON] знайомий з кінця 90-х років. Свідок пояснив, що [PERSON] та [PERSON] жили разом як одна сім`я. Зазначає, що відповідачка вигнала позивачку з будинку, в якому остання проживала разом із [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що є колишнім чоловіком відповідачки. Відносин у [PERSON] та [PERSON] не було ніяких, вона виконувала в нього хатню роботу, прибирала, готувала. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, приходить до наступних висновків. Так, відповідно до статей 293, 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як убачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачка [PERSON] з 2008 року проживала з [PERSON] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу; вони вели спільне господарство, спочатку у квартирі, належній [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а в подальшому з 2016 року у будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, разом купували продукти харчування, готували їжу, утримували житло, разом проводили спільний час, у тому числі, відпочинок. Факти існування зазначених обставин підтверджуються доказами, а саме: після придбання будинку на [ADDRESS] , встановили систему «Розумний дім», косметично його поліпшували, що підтверджується оригіналами чеків на придбання будівельних матеріалів та системи «Розумний дім», що підтверджує пов`язаність спільним побутом позивачки та [PERSON] . Крім того, факт спільного проживання підтверджується копією договору № 01904 на охорону будинку по [ADDRESS] від 09 вересня 2016 року, відповідно до умов якого позивачці надано право користуватися сигналізацією. Проведення [PERSON] та [PERSON] спільного часу вбачається із фотокарток, на яких вони зображені разом. Факт існування відносин між [PERSON] та [PERSON] підтвердили також свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оцінюючи покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови позивачки в них немає, їх покази не суперечать матеріалам справи. Що стосується пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , то суд не приймає їх до уваги, оскільки їх судження є упередженими і такими, що не розкривають об`єктивної картини справи. Крім того, вони не спростовують висновків суду щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ними пояснень і не бере їх до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, всі витрати, пов`язані з похованням [PERSON] , взяла на себе [PERSON] , що підтверджується наступними документами, копії яких були надані позивачкою, зокрема: копією договору - замовлення на організацію та проведення поховання від 07 липня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ритуальною службою СКП «Київський крематорій»; копією довідки про одержання праху [PERSON] № 9.98270К та чеку вартості послуг. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Частиною першою, другою статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснив наступне, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майн як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц (провадження № 61-38901св18) вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Згідно з вимогами частини першої та третьої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За правилами частини першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частини першої та другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегіль встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов про встановлення проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , із 2008 року по день його смерті, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved