Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] \~про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.02.2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №79598723, згідно якого позикодавець зобов`язався перерахувати позичальнику на його картковий рахунок грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти від суми позики. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК« 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним договором на суму 38\~000,00 грн., з яких: 9\~500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28\~500,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на вищевикладене, а також на невиконання відповідачем зобов`язань перед кредиторами з повернення позичених кредитних коштів та несплаті відсотків за користування кредитними коштами, а також, з огляду на перехід права вимоги до відповідача, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 38 000,00 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 24.12.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи по суті, витребувано у позивача детальний розрахунок відсотків за період кредитування, а також докази отримання кредиту відповідачем та виписку з рахунку відповідача. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотань щодо відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно зазначеного в позовній заяві, представник позивача просив провести судовий розгляд справи без його участі та винести заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, враховуючи, що відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, а позивач не проти винесення судом заочного рішення, суд ухвалює заочне рішення у справі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи. судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 02 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики № 79598723 згідно умов якого, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням електронного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти від суми позики (п. 1 Договору). З п. 1.1 Договору вбачається, що сторони узгодили, що проценти грошові кошти, що нараховуються на суму позики і є сплатою за користування такою позикою. Договором передбачено базову денну процентну ставку та процентну ставку за понадстрокове користування позикою, яка не застосовується в період воєнного стану (а.с. 6). З п. 1.2 Договору вбачається, що сума позики складає 9\~500,00 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка 2.5% в день. Дата надання позики 02.02.2024 року, дата повернення 02.03.2024 року. Денна процентна ставка/день складає 2,5%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2.70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 114432,08%, орієнтована загальна вартість позики складає 16\~625,00 грн. В реквізитах договору позичальником вказано банківський рахунок № [NUMBER] . Пунктом 21 Договору визначено порядок укладення Договору у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням ІТС та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Порядок створення та накладення електронного підпису передбачає алгоритм дій, зокрема: створення одноразового ідентифікатора та надсилання його до особистого електронного кабінету позичальника разом із Договором. Приймаючи пропозицію укласти договір, позичальник підписує його в ІТС таким одноразовим ідентифікатором. З додатку № 1 до вказаного Договору вбачається Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яким визначено, що станом на 02.03.2024 року позичальник повинен сплатити позикодавцю суму кредиту за договором в розмірі 9\~500,00 грн та проценти за користування кредитом в розмірі 7125,00 грн (а.с.8 зворотній бік). Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідача № 66872. Таким чином, досліджені судом докази в сукупності вказують на отримання відповідачем позики за договором позики укладеного 02.02.2024 року з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок банківської карти в розмірі 9\~500,00 грн зі строком користування наданою позикою 30 днів та під зобов`язання її повернення 02.03.2024 року (або достроково) зі сплатою відсотків в розмірі 7125,00 грн. 14 червня 2021 року між позивачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу № 14/06/21 за умовами якого, позивач отримав право грошової вимоги до третіх осіб боржників строк виконання яких настав (а.с. 10-11). З наданої суду копії додаткової угоди від 20.06.2024 року № 29 позивач та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» узгодили передачу позивачеві права вимоги до боржників за реєстром від 20.06.2024 року № 25 (а.с. 13). За актом прийому-передачі Реєстру боржників № 25 від 20.06.2024 року позивач прийняв реєстр боржників та право вимог заборгованості від боржників (а.с. 14). З копії витягу з реєстру боржників № 25 від 20.06.2024 року вбачається, що позивач отримав право вимоги заборгованості відповідача за договором позики № 79598723 в розмірі 38\~000,00 грн, в тому числі: 9\~500,00 грн заборгованості за кредитом та 28\~500,00 грн заборгованості за відсотками (а.с. 15). Таким чином, судом встановлено, що за договором факторингу та додатковою угодою до нього, позивач отримав право вимоги до боржників ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі заборгованість відповідача за договором позики № 79598723 на загальну суму 38\~000,00 грн. Висновки суду за результатами встановлених обставин та норми матеріального права, якими керується суд. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на статтю 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчених. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Проаналізовані судом докази дають підстави для висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів. Відповідач отримав на належний йому банківський (картковий) рахунок суми позики, що свідчить про укладення відповідних договорів. При цьому, як зі змісту самих кредитних договорів так і зі змісту наведених вище правових норм, убачається дотримання певного алгоритму дій, супутніх підписанню договорів (документів) в електронному, що мало б відбутись лише за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідачем. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини першої статті 1049 та статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 року у справі\~№444/9519/12). Зі змісту правового висновку Великої Палати ВС убачається, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Зазначена правова позиція є сталою та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 та інш. В ході розгляду справи встановлено, що фінансова установа виконала свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, в порушення умов кредитних договорів, відповідач свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором. В той же час, нараховані відповідачу проценти фінансовими установами, виходили за межі встановленого строку кредитування (правомірного періоду користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування), що на думку суду є необгрунтованим. З огляду на встановлені судом обставини, описані вище, суд приходить до висновку, що розмір нарахованих відсотків у сумі 28\~500,00 грн не відповідає умовам договору позики та повинен складати 7125,00 грн з огляду на 30-ти денний строк кредитування (9500*2,5%/100=230,75 грн на добу; 230,75*30=7125 грн). Враховуючи визначені сторонами договору позики умови, суд дійшов до висновку, що, оскільки строк кредитування було визначено тривалістю в 30 днів, то саме в цей строк повинні були нараховуватись проценти за користування кредитом. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 79598723 від 02.02.2024 року складає 16\~625,00 грн, в тому числі: 9500,00 грн заборгованості за кредитом та 7125,00 грн заборгованості за відсотками, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача загальної суми заборгованості за кредитним договором № 79598723 від 02.02.2024 року саме в розмірі 16\~625,00 грн. Вирішуючи питання щодо розміру судового збору, який покладається на відповідача у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, суд виходить з наступного. Ціна пред`явленого позову складає 38 000,00 грн, а розмір задоволених позовних вимог складає 16 625,00 грн, тобто 43,75% від ціни позову. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 1324,75 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial