Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У липні 2024 року до суду звернулась [PERSON] з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача завдану вчиненим нею правопорушенням моральну шкоду в розмірі 40000,00 гривень а також судові витрати. В обґрунтування позову позивачка посилалась на те, що 02.01.2024 року о 19:00 год. [PERSON] утримувала собак дворової породи в місці загального користування, а саме біля домоволодіння по [ADDRESS] , також собаки були не прив`язані та без намордника, внаслідок чого собаки вкусили [PERSON] за ногу. За даним фактом постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області встановлено склад адмінправопорушення за ч.3 ст.154 КУпАП. В результаті нападу позивач перенесла нестерпний фізичний біль від отримання тілесних ушкоджень та душевні страждання, у зв`язку з чим звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 29 серпня 2024 року провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання з`явились позивач, відповідач та представник позивача. Відповідачка позов не визнала повністю, просила відмовити у задоволенні вимог, обґрунтовуючи тим, що собаки які вкусили позивачку не належить відповідачці та остання ніколи не годувала цих собак, вони приблудні, бігають біля дому відповідачки, як і інші бродячі собаки. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. ЗГідно ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 02.01.2024 року собака вкусила за ногу позивача в результаті чого остання вимушена була звернутись до лікарні. Позивач в обґрунтування того, що собака, яка вкусила її за ногу, належіть відповідачу посилалась на постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2024 року та від 26.03.2024р. Відповідач неодноразово (в тому числі й під час розгляду справ про адміністративні правопорушення) зазначала, що безхазяйні дворові собаки, які покусали позивача їй не належать, а тому вона не має нести відповідальність за шкоду заподіяну цими собаками. Відповідно до ст. 180 ЦК України Тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом. Отже, визначальним для вирішення цієї справи є визначення належності собак, які завдали шкоди позивачу для визначення особи, яка повинна нести відповідальність. Відповідно до ст. 82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою суду від 15.03.2024 було закрито провадження відносно відповідачки у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП. Постанова суду від 26.03.2024 стосується порушення правил утримання собак відповідачем, яке мало місце не 02.01.2024, тобто в день отримання позивачем шкоди, а 06.01.2024 року. Зазначена постанова хоча і свідчить лише про те, що відповідача було притягнуто до адмінвідповідальності за порушення правил утримання собак. Відповідачка не заперечує того, що у неї була собака, але це не та собака, яка покусала позивача. Це також визнала й позивач, зазначивши, що її покусали інші собаки. Із зазначених постанов вбачається, що жодного разу відповідач не визнавала себе власником безхазяйних собак і зазначала, що не годує їх. Позивачем не надано суду будь-яких інших доказів належності відповідачу собак, ніж постанови суду по адміністративним справам. В свою чергу, допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що ці собаки не належать відповідачці і є приблудними та безхазяйними, живуть на їх вулиці та поблизу, їх кормлять волонтери біля магазину «АТБ», вони вільно бігають по всьому району. Так, свідок [PERSON] також заначила, що ці собаки і її хватали за сукню; собака який був в відповідачки був зовсім іншим ніж ті, що покусали позивачку. Свідок [PERSON] додатково зазначив, що відповідачка їх не кормила, їх кормили волонтери; іноді ці собаки жили біля будинку відповідачки. Позивачка та її представник відмовились від допиту свого свідка [PERSON] . Пояснення свідків, зазначені в постановах суду про адміністративні правопорушення суд не може взяти до уваги зважаючи на їх недопустимість. Відповідно до ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ст. 82 ЦПК України, суд не може вважати такими, що не доказуються, обставини, які зазначені у постановах у справі про адміністративне правопорушення, на які посилається позивач. Відтак, оцінюючи в сукупності надані письмові докази та пояснення сторін і свідків, суд вважає недоведеним факт належності собак саме відповідачці. Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, та те, що позивачем не доведено вини позивача, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, суд зважає й на наступне. Статтею 12 Закону «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Отже, якщо у собаки є господар, то він і нестиме відповідальність за напад такої тварини на людину (адміністративну, цивільну, а у деяких випадках і кримінальну). Відповідно до статті 1 Закону «Про захист тварин від жорстокого поводження» безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини. Враховуючи положення статті 15 цього ж Закону, для утримання безпритульних тварин створюються притулки для тварин, які можуть створюватися органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадськими і благодійними організаціями та фізичними особами. Притулки для тварин діють за рахунок коштів їх власників, а також будь-яких інших не заборонених законом джерел. Місцеві бюджети можуть передбачати кошти на створення притулків для тварин та відшкодування витрат притулкам по утриманню тварин незалежно від форм власності. Безпритульні та бродячі тварини підлягають вилову, поміщенню в карантинний майданчик та передачі власнику або у спеціалізований притулок. Шкода, заподіяна ними, підлягає відшкодуванню. Відповідно до пункту 44 статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування» встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність, належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Враховуючи положення статті 30 вказаного Закону організація благоустрою населених пунктів та здійснення контролю за станом благоустрою належить до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Отже, відповідальність за безпритульних тварин покладається на територіальні громади, на території яких їх було виявлено. Будь яких позовних вимог до територіальної громади позивачем не пред`явлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed