Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНИЙ АВТОКООПЕРАТИВ «ЧАС» (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є дійсним членом ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНОГО АВТОКООПЕРАТИВУ «ЧАС», в якому відповідач має автогараж під реєстраційним номером 287 та зобов`язаний платити за нього щомісячні членські внески. Про необхідність сплати членських внесків, дотримання вимог Статуту автокооперативу та погашення боргу по сплаті внесків відповідач неодноразово попереджався, у тому числі і письмово. Однак відповідач добровільно членські внески не платить, заборгованість не погашена. Відповідно до карточки обліку ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНОГО АВТОКООПЕРАТИВУ «ЧАС» про сплату членських та інших внесків та розрахунку боргу відповідач має борги по сплаті членських внесків з січня 2017 року. Станом на 31.12.2024 сума боргу відповідача становить 11\~582 грн 00 коп. Ухвалою суду від 15.01.2025 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. Також представник позивача, надавши докази на понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 4\~000 грн 00 коп. Відповідач у судові засідання з розгляду справи не прибув, про причини такої неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, у силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судові засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки голови правління ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНОГО АВТОКООПЕРАТИВУ «ЧАС» №09-12 від 30.12.2024 [PERSON] є дійсним членом ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНОГО АВТОКООПЕРАТИВУ «ЧАС». Згідно з вказаною довідкою за [PERSON] обліковується гараж за № [NUMBER] загальною площею 24 кв.м. З моменту створення авто кооперативу відповідача було прийнято до членів і надано місце для автогаража. Станом на 31.12.2024 сума боргу відповідача зі сплати членських внесків становить 11\~582 грн 00 коп. Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахунків від 30.12.2024 сума заборгованості [PERSON] по гаражу № [NUMBER] за 2017 рік зі сплати членських внесків становить 888 грн 00 коп., за 2018 рік 1 032 грн 00 коп., за 2019 рік 1 142 грн 00 коп., за 2020 рік 1 440 грн 00 коп., за 2021 рік 1\~560 грн 00 коп., за 2022 рік 1\~680 грн 00 коп., за 2023 рік 1\~920 грн 00 коп., за 2024 рік 1\~920 грн 00 коп., усього на загальну суму 11\~582 грн 00 коп. Згідно з п.2.1 Статуту ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНОГО АВТОКООПЕРАТИВУ «ЧАС», затвердженого загальними зборами членів кооперативу 28.07.2021 та зареєстрованого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 11.10.2021 за № 434, автокооператив є добровільним неприбутковим об`єднанням громадян, має тип обслуговуючого кооперативу, який створений з метою: а) задоволення потреб членами автокооперативу у зберіганні приватних автотранспортних засобів за рахунок будівництва цегляних чи обладнання збірно-металевих гаражів за власні кошти членів автокооперативу; б) надання допомоги членам автокооперативу у правильній експлуатації автотранспорту, гаражів, підсобних приміщень, ПТО, інвентарю кооперативу, технічному обслуговуванні, дрібному ремонті; в) вихованні в членів автокооперативу високої дисциплінованості та відповідальності при управлінні автотранспортними засобами, удосконаленню навиків управління автотранспортними засобами, удосконаленню навиків управління автотранспортом, залученню до участі у боротьбі з дорожньо-транспортними пригодами. Пунктом 3.1 Статуту визначено, що авто кооператив створений громадянами, які виключно на добровільній умові на загальних зборах вирішили утворити авто кооператив, прийняли Статут, згідні з ним та своєю працею беруть участь у діяльності авто кооперативу. У п. 5.1 Статуту визначено, що майно та кошти автокооперативу складаються з: грошових та майнових внесків членів авто кооперативу, членських внесків, встановлених за рішенням загальних зборів та зборів уповноважених, інших грошових коштів та майна, отриманих від юридичних та фізичних осіб у порядку, передбаченому діючим законодавством України. Відповідно до пп. в) п.8.4 Статуту член кооперативу зобов`язаний своєчасно сплачувати вступні та членські внески, у розмірах передбачених кошторисом, а також сплачувати пеню 0.1% за кожен день просрочки за несвоєчасну сплату вступних та членських внесків, сплата членських внесків проводиться щомісячно. При наявності у члена автокооперативу заборгованості по сплаті членських внесків або оплаті за електроенергію понад шість місяців, автокооператив має право звернутися з позовом до суду про стягнення боргу у примусовому порядку (пп. и) п. 8.4 Статуту). Відповідачу направлялось попередження про необхідність оплати заборгованості за вих. №06-10 від 07.10.2023, в якому також зазначено, що у разі не виконанні вимоги керівництво ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНОГО АВТОКООПЕРАТИВУ «ЧАС» буде вимушене звернутися з позовною заявою до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається\~Законом України «Про кооперацію». Так, за положеннями\~статті 2 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року №1087-IV\~зі змінами та доповненнями (далі Закон №1087-IV), кооператив це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Вступний внесок грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації. Членський внесок грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання. Цільовий внесок грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу. Основні принципи кооперації перелічені у статті 4 Закону №1087-IV: добровільність вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальна справедливість, взаємодопомога та співробітництво; рівне право голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу один голос); вільний вибір напрямів і видів діяльності; демократичний контроль за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередня участь членів кооперативної організації у її діяльності. Згідно з статтею 6 Закону №1087-IV, кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Згідно з\~статтею 7 Закону №1087-IV, кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників. Рішення про створення кооперативу приймається його установчими зборами. У\~статті 8 Закону №1087-IV\~визначено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю. Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству. Відповідно до положень\~ст. 10 Закону №1087-IV, членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Згідно з\~ст.12 Закону №1087-IV, основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки. Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу (ст.15 Закону №1087-IV). До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу, тощо. У п. 5.1 Статуту визначено, що майно та кошти автокооперативу складаються з: грошових та майнових внесків членів автокооперативу, членських внесків, встановлених за рішенням загальних зборів та зборів уповноважених, інших грошових коштів та майна, отриманих від юридичних та фізичних осіб у порядку, передбаченому діючим законодавством України. Відповідно до пп. в) п.8.4 Статуту член кооперативу зобов`язаний своєчасно сплачувати вступна та членські внески, у розмірах передбачених кошторисом, а також сплачувати пеню 0.1% за кожен день просрочки за несвоєчасну сплату вступних та членських внесків, сплата членських внесків проводиться щомісячно. При наявності у члена авто кооперативу заборгованості по сплаті членських внесків або оплаті за електроенергію понад шість місяців, авто кооператив має право звернутися з позовом до суду про стягнення боргу у примусовому порядку (пп. и) п.8.4 Статуту). Згідно\~з статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, якій не суперечить загальним засадам цивільного законодавства в судовому порядку. Відповідно до частини 1\~статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 1\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термiн) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термiн). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Положеннями ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказів, щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати членських внесків та спростування розміру заборгованості відповідачем суду не надано. Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахунків від 30.12.2024 сума заборгованості [PERSON] по гаражу № [NUMBER] зі сплати членських внесків за 2017 рік становить 888 грн 00 коп., за 2018 рік 1 032 грн 00 коп., за 2019 рік 1 142 грн 00 коп., за 2020 рік 1 440 грн 00 коп., за 2021 рік 1\~560 грн 00 коп., за 2022 рік 1\~680 грн 00 коп., за 2023 рік 1\~920 грн 00 коп., за 2024 рік 1\~920 грн 00 коп., усього на загальну суму 11\~582 грн 00 коп. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5\~ст. 81 ЦПК України\~та враховує, що відповідач не надав суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3 028 грн 00 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду. Крім того, у прохальній частині позову позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача, надавши докази на понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 4\~000 грн 00 коп. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено договір про надання юридичних послуг від 06.12.2024, платіжну інструкцію № 260 від 06.12.2024 на суму 4\~000 грн 00 коп. з призначенням платежу «за надання правничої допомоги згідно з договором №б/н від 06.12.2024», ордер на надання правничої допомоги Серія СА №1069172 від 12.02.2025 та розрахунок до договору про надання юридичних послуг від 06.12.2024, відповідно до якого загальна вартість виконаних послуг (гонорар) становить 4\~000 грн 00 коп. Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надав. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 4 000 грн 00 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved