Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

04.12.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить зобов`язати останнього не чинити їй перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 09.12.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. Крім цього, вказаною ухвалою було залучено до участі у справі в якості третьої особи - Орган опіки та піклування Славської селищної ради Стрийського району Львівської області. Зобов`язано Орган опіки та піклування Славської селищної ради Стрийського району Львівської області надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25.02.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позов обгрунтовує тим, що між нею та [PERSON] 07 червня 2017 року було укладено шлюбу. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . В подальшому, рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 09.04.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що 08.01.2024 року між нею та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно участі ними у вихованні та утриманні дитини - [PERSON] , про що було укладено договір. Вказаним договором, зокрема, було визначено місце проживання дитини з батьком за адресою: [ADDRESS] . Після підписання зазначеного договору відносини між сторонами погіршилися, а 25.01.2024 року позивачка зазначає, що [PERSON] вигнав її з житлового будинку та не дає можливості бачитися з дитиною. Позивачка зазначає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність на виховання, навчання та розвиток дитини. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. А відтак позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги та вирішити питання проживання дитини деякий час з батьком, та деякий час з матір`ю. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату та час судового засідання. Разом з тим, такою до суду були подані додаткові пояснення до позовної заяви. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але попередньо його представником - адвокатом Вуйцік О.Б. подано до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі довірителя. 11.02.2025 року на адресу суду за вх. № 991 надійшло клопотання начальника Служби у справах дітей Славської селищної ради Л. Малетич, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника третьої особи. Рішення у справі просить постановити на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства України та встановлених обставин на підставі поданих суду доказів. Крім цього, 11.02.2025 року на адресу суду надійшло пояснення Славського селищного голови В. Беги, в якому зазначає наступне. Службою у справах дітей Славської селищної ради було розглянуто та вивчено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 09 грудня 2024 року судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. Встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі у подружжя [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] . Спільне життя у сторін не склалося. 09.04.2024 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області шлюб між подружжям було розірвано. Також встановлено, що 08.01.2024 року між батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] було укладено письмовий договір про визначення місця проживання дитини. Згідно даного договору сторонами було погоджено, що дитина постійно проживатиме разом з батьком за адресою: [ADDRESS] ; батько зобов`язується негайно повідомляти матір про зміну постійного місця проживання не менше ніж за два календарних тижні; оскільки дитина постійно проживатиме з батьком, мати має право бачитися та особисто спілкуватися з дитиною у будь-який зручний час. Зазначено, що фактично після розлучення між обома батьками виникли непорозуміння і спори щодо участі у вихованні сина. З даного приводу громадянин [PERSON] звертався із заявою до Служби у справах дітей Славської селищної ради, в якій повідомляв, що мати дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні сина та не дбає про його розвиток. Органом опіки та піклування було встановлено, що мати - [PERSON] ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавилась життям, здоров`ям, фізичним і розумовим розвитком дитини, не сплачувала виплати на дитину, не відвідувала дитину, не спілкувалася з нею та жодним чином не брала участі у її вихованні, не забезпечувала дитину матеріально та не дбала про її благополуччя і головне, письмово не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. За результатами проведеної перевірки було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітнього сина, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Славської селищної ради від 12.11.2024 року № 855. На даний час батько [PERSON] самостійно виховує та здійснює догляд за дитиною, забезпечує дитині належні умови для проживання, піклується про його здоров`я та благополуччя. За таких обставин, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування Славської селищної ради вважає за доцільне залишити місце постійного проживання [PERSON] з батьком - [PERSON] . Враховуючи наведене Орган опіки і піклування Славської селищної ради на даний час не може надати об`єктивний висновок щодо розв`язання спору між [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні дитини, а тому у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачка - [PERSON] та відповідач - [PERSON] , є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . До предмету доказування у даній категорії справ входить встановлення наявності або відсутності перешкод, які створюються відповідачем щодо участі позивача у вихованні сина та спілкуванні з ним. Оскільки в даній справі позивачка стверджує, що її права у спілкуванні з сином обмежуються відповідачем, саме на неї покладається обов`язок доведення фактичних обставин такого обмеження. Позивачка зазначає, що 08.01.2024 року між нею та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно участі ними у вихованні та утриманні дитини - [PERSON] , про що було укладено договір. Вказаним договором, зокрема, було визначено місце проживання дитини з батьком за адресою: [ADDRESS] . Після підписання зазначеного договору відносини позивачки з відповідачем погіршились і 25.01.2024 року, згідно тверджень позивачки, відповідач вигнав її з житлового будинку та не дає бачитися з дитиною. Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами виникли особисті конфліктні відносини, а відтак самостійно домовитись щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з власною дитиною вони не можуть, що в кінцевому результаті стало підставою для звернення позивачки до суду. При вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно зі статтями 11, 15 Закону Україну «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, визначаючи спосіб участі батьків у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено не право, а обов`язок того із батьків, який проживає окремо, регулярно брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Всі питання виховання дитини батьки зобов`язані вирішувати спільно. Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. При встановленні способу спілкування суд має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішенні від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. На переконання суду під час розгляду даної справи жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування із дитиною, матеріали справи не містять. Суд вважає необґрунтованими доводи позивачки про те, що батько неналежним чином піклується про сина, чи що такий чинить позивачці перешкоди у спілкуванні з сином, оскільки жоден з таких фактів в судовому засіданні не був підтверджений належними та допустимими доказами. Разом з тим, в матеріалах справи міститься пояснення Славського селищного голови В. Беги, з якого слідує, що Органом опіки та піклування було встановлено, що саме мати - [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , [INFO] , в результатів чого було складено висновок про доцільність її позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини і вимог статей 157, 158 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed