Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

14.02.2025 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 50 100 (п`ятдесят тисяч сто) гривень. Факт укладення договору позики, а також отримання від позивача визначеної грошової суми підтверджується договором позики та розпискою від 06 грудня 2024 року. Згідно умов договору позики Позичальник - [PERSON] бере в борг у Позикодавця [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 100 гривень, які зобов`язується повернути протягом двох календарних днів після 27 грудня 2024 року . Станом на дату подання позову відповідач заборгованість не повернув. Пунктом 4.1 Договору позики встановлено, що при порушенні Позичальником строку повернення позики він повинен сплатити Позикодавцю пеню в розмірі 0,5 % від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 06.12.2024 року в сумі 50100 грн., 11 773,50 грн. пені за прострочення грошового зобов"язання та судового збору у розмірі 1211, 20 грн. 17.02.2025року ухвалою суду відкрито провадження у справі у спрощенному провадженні без виклику сторін. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позовну заяву до суду не направив. Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 50 100 (п`ятдесят тисяч сто) гривень. Судом встановлено, що факт укладення договору позики, а також отримання від позивача визначеної грошової суми підтверджується договором позики та розпискою від 06 грудня 2024 року. Судом встановлено, що згідно умов договору позики Позичальник - [PERSON] бере в борг у Позикодавця [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 100 гривень, які зобов`язується повернути протягом двох календарних днів після 27 грудня 2024 року . Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, Відповідно до вимог статей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інший речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що станом на дату подання позову відповідач заборгованість не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання маж бути виконане у гривнях. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення грошового зобов"язання у розмірі 11773,50 грн. за період з 29.12.2024 по 13.02.2025 року. На підставі ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved