Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 28.11.2024 представник Топчий Д.А. в інтересах ТзОВ «Іннова Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 20.05.2024 ТзОВ «Іннова Фінанс» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання грошових коштів у позику №4024230524, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 11 000 грн., а позичальник зобов`язалася повернути його разом з процентами за користування кредитом на умовах та в строк, встановлений договором. Відповідачка своїх зобов`язань за договором не виконала, суму кредиту не повернула, процентів за користування ним не сплатила, у зв`язку з чим у неї станом на дату подання позову утворилася заборгованість в розмірі 45\~572,80 грн., з них: 11 000 грн. - тіло кредиту, 29 170 грн. - проценти за користування кредитом, 5\~402,80 грн. - пеня. Позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також покласти на неї судові витрати. 24.12.2024 представник позивача Топчий Д.А. через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якій в основному повторила аргументи позовної заяви. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача 23.12.2024 відповідачка подала відзив на позовну заяву, який мотивувала таким. Визнала обставину укладення з позивачем договору про надання грошових коштів у позику №4024230524 від 20.05.2024. Визнала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 000 грн. Заперечила право позивача стягувати достроково всю суму грошових коштів, оскільки не отримувала від банку вимогу про дострокове повернення кредиту, а борг за кредитом має бути погашений 15.05.2025. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає змоги встановити, яка заборгованість є простроченою, а яка - поточною, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивачем застосовано процентну ставку 1,50 %, що є порушенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пеня за період з 20.05.2024 по 25.11.2024 у розмірі 5\~402,80 грн. нарахована неправомірно. Просила позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 11 000 грн. Ш.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 16.12.2024 відповідачка подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Це право було реалізоване нею 16.12.2024. Ухвалою суду від 15.01.2025 позовну заяву було залишено без руху (у зв`язку з недоліками, встановленими після відкриття провадження у справі). 21.01.2025 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала заяву про усунення недоліків. 30.01.2025 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 06.02.2025 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви. 12.02.2025 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 13.02.2025 продовжено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча була належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 23.12.2024 відповідачка подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2\~ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 20.05.2024 ТзОВ «Іннова Фінанс» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання грошових коштів у позику №4024230524 (далі - Договір позики), за умовами якого (п. 2.2) кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 9-19). Основні умови договору про надання грошових коштів у позику №4024230524 від 20.05.2024: - сума кредиту - 11 000 грн. (п. 2.3); - строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком №1 до договору (п. 2.5); - мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (п. 2.7); - тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов (п. 2.6): - стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 договору (п. 2.6.1); - знижена процентна ставка становить 1,27 % в день та застосовується за умов, якщо позичальник 19.06.2024 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник, як учасник Програми лояльності, отримає від кредитодавця індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п. 2.6.2); - дата надання кредиту: 20.05.2024 або наступний за ним календарний день (п. 3.2). 20.05.2024 ТзОВ «Іннова Фінанс» надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 11 000 грн. (анкета клієнта, а.с. 8, договір про надання послуг з приймання та переказу платежів №160523/1 від 16.05.2023, а.с. 21-25, квитанція до платіжної інструкції №19863-1354-109188094 від 20.05.2024, а.с. 26). За розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за договором про надання грошових коштів у позику №4024230524 від 20.05.2024 становить 45\~572,80 грн., з них: 11 000 грн. - тіло кредиту, 29 170 грн. - проценти за користування кредитом, 5\~402,80 грн. - пеня (дані позовної заяви, а.с. 2-6). Доказів погашення тіла кредиту чи процентів за користування ним сторони не подали. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідачка не подала. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Щодо стягнення тіла кредиту та процентів ТзОВ «Іннова\~Фінанс» та\~ [PERSON] в електронному вигляді уклали договір про надання грошових коштів у позику №4024230524 від 20.05.2024, який за своєю правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього договору відповідачка отримала кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 11 000 грн., взяла на себе зобов`язання повернути позивачу кредит та сплатити проценти за користуванням ним. За обставинами справи, терміни повернення кредиту та процентів визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до кредитного договору (п. 2.5). Згідно Графіку платежів та п. 2.5 кредитного договору: - датою повернення суми позики (тіла кредиту) є 20.05.2025; - проценти повинні сплачуватися кожні 30 днів. Обставини дотримання обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. У постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Разом з тим, у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц, є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. За таких умов, суд висновує, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідачки лише простроченої заборгованості за кредитним договором. В ракурсі цього висновку суд частково приймає відповідні аргументи сторони відповідача. Позивач неодноразово подавав розрахунки заборгованості (а.с. 60-61, 83, 86, 92), однак, вони в повній мірі не відповідають умовам договору позики та графіку платежів. А тому, суд здійснив власний розрахунок заборгованості. Простроченою заборгованістю відповідача на момент звернення позивача до суду (28.11.2024) була заборгованість за процентами за 6 (шість) розрахункових періодів по 30 днів кожен (з 20.05.2024 по 16.11.2024), тобто 180 днів. Згідно графіку платежів (додаток №1 до Договору позики) сума процентів за перший розрахунковий період (по 19.06.2024) становить 4 191 грн. (із застосуванням зниженої процентної ставки 1,27 % в день; 11 000 грн. х 1,27 % х 30 днів), а за кожен з наступних п`яти розрахункових періодів - 4 950 грн. (із застосуванням стандартної процентної ставки 1,5 % в день; 11\~000 грн. х 1,50 % х 30 днів). Отже, загальна сума заборгованості за перших 6 (шість) розрахункових періодів становить 28 941 грн. (4 191 грн. + 4 950 грн. х 5). При нарахуванні процентів за перший розрахунковий період сам позивач застосовує знижену процентну ставку - 1,27 % в день (а.с. 83, 86), а тому, суд з урахуванням принципу доспозитивності цивільного судочинства, не має підстав для застоcування у розрахунках за цей період стандартної процентної ставки - 1,5 % в день. Отже, на момент звернення позивача до суду (28.11.2024) простроченою була заборгованість в розмірі 28\~941 грн. Інша заборгованість відповідача, в тому числі за тілом кредиту, на момент звернення позивача до суду не була простроченою. У відповідачки, як позичальника, відсутній обов`язок щодо її дострокового повернення, а у суду відсутня підстава для задоволення позовних вимог у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за кредитним договором. Суд не приймає аргумент відповідачки про те, що процентна ставка за користування кредитом перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, як такий, що ґрунтується на неправильному розумінні закону. Процентна ставка за користування кредитом і денна процентна ставка, яка розрахована відповідно до ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», мають різну правову природу. Так, проценти за користування кредитом є лише складовою загальних витрат за споживчим кредитом (ЗВСК). Денна процентна ставка розраховується у процентах за спеціальною формулою, в якій використовується значення показника ЗВСК. Відповідачка не довела, а суд не встановив порушення вимог ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Отже, позовні вимоги про стягнення процентів за період користування кредитом з 20.05.2024 по 16.11.2024 в розмірі 28\~941 грн. слід задовольнити. В задоволенні позовних вимог про стягнення решти процентів та тіла кредиту слід відмовити. Щодо стягнення пені За розрахунком позивача (а.с. 44), пеня нарахована за період з 20.05.2024 по 25.11.2024 в розмірі 5\~402,80 грн. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. \~ \~ \~ \~Оскільки пеня (неустойка) нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач, як позичальник, на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в будь-якому випадку звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, такої пені. Відтак, суд не вбачає доцільності перевіряти правильність нарахування такої пені. Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 5\~402,80 грн. слід відмовити. VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial