Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з заявою та просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , з січня 2015 року по дату його смерті [INFO] . Свою заяву мотивувала тим, що з січня 2015 року, на підставі взаємних почуттів вона почала особисті відносини з [PERSON] , познайомила його зі своєю донькою - [PERSON] , [INFO] , та з того часу вони почали проживати разом як одна сім`я, без оформлення шлюбу у її квартирі. Для її доньки [PERSON] відразу став як батько, своїх дітей він не мав. Вони проживали однією сім`єю, разом виховували доньку, спільно відпочивали, мали спільні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися ремонтом квартири, купували предмети побуту. Всі свята вони проводили в колі рідних та друзів. [PERSON] проживав разом із нею за адресою її реєстрації, а саме: [ADDRESS] та був мобілізований в вересні 2022 року. [PERSON] загинув [INFO] під час виконання бойового завдання. Повідомлення про смерть [PERSON] вона отримала через [INFO] , як особа, яку [PERSON] вказав у відповідному розпорядженні на такий випадок. Батьки [PERSON] померли. Заявник вказує, що вона з огляду на зміни в законодавстві щодо отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця має відповідне право, в разі якщо цей факт встановлено рішенням суду. З урахування викладеного, просила заяву задовольнити. У судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник [INFO] надав заяву, у якій просив судовий розгляд проводити без його участі, та зазначив, що [INFO] не володіє інформацією щодо факту проживання однією сім`єю. Представник Міністерства оборони України надав заяву, у якій просив судовий розгляд проводити без його участі, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, вказав, що у даному випадку наявний спір про право, а тому дана заява підлягає залишенню без розгляду. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку визначеному чинним законодавством, своїх пояснень не надали. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 статті). Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім' єю чоловіка та жінки без шлюбу. В свою чергу, за положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою та реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа №524/10054/16), від 30 листопада 2022 року (справа №757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа№509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа №348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа №543/563/22 та інших. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як вказувалося, згідно зі ст. 315 ЦПК судом можуть бути встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Однак, у разі наявності спору про право, такий факт установлюється у порядку позовного провадження. Заявник вказує, що встановлення цього факту пов`язане з її бажанням реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця. Згідно з ч. 1, 2 ст. 16 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві. Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Згідно з ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами визначено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень. Розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", визначається відповідно до абзацу другого підпункту "а" пункту 1 статті 16-2 зазначеного Закону. Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється особам, зазначеним в особистому розпорядженні загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, або особам, зазначеним у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України "Про Національну поліцію" та пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням положень абзаців четвертого і п`ятого цього пункту. Розподіл часток одноразової грошової допомоги у разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, або відмови однієї з осіб, зазначених у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України "Про Національну поліцію" та пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", від отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у трирічний строк з дня виникнення права на отримання допомоги не реалізувала своє право на отримання одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до вимог статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України, статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" та статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21 виснувала, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. При цьому між особою та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки остання не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Наразі судом не встановлено наявність спору між суб`єктами про право на отримання одноразової грошової допомоги, а тому заявник вірно звернулася в порядку окремого провадження, а тому клопотання представника Міністерства оборони України про залишення даної заяви без розгляду задоволенню не підлягає. Звертаючись з цією заявою, заявник наводить свої аргументи про те, що вона спільно проживала з загиблим в одній квартирі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні права та обов`язки тощо. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року в справі № 295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року в справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні та копією паспорта заявниці. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , показали що з зими 2015 року заявниця та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , як одна сім`я, друзі та знайомі сприймали їх як сім`ю, донька заявниці сприймала [PERSON] як батька. Відповідно до довідки КЗ «Харківський ліцей № 128 Харківської міської ради» від 27.11.2023, донька заявниці - [PERSON] навчається у вказаному закладі. Мати, [PERSON] та [PERSON] завжди відвідували батьківські збори. [PERSON] особисто спілкувався з педагогами, цікавився шкільним життям дитини. Дитина вважала [PERSON] своїм батьком. Заявниця також надала цілий ряд письмових доказів щодо отримання послуг та придбання товарів, зокрема для проведення ремонтних робіт, за адресою: [ADDRESS] , де отримувачем послуг та особою, яка сплачувала за надані послуги вказаний [PERSON] . Окрім цього, судом досліджено ряд поданих заявницею світлин з переписку особистого характеру заявниці з [PERSON] [PERSON] , [INFO] , був мобілізований до лав Збройних Сил України, видана [PERSON] повістка містила адресу проживання - [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , розлучений, дітей від шлюбу не мав, що підтверджується рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.07.2015 року у справі 643/7953/15-ц, яке набрало законної сили 02.09.2015. Батько [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Мати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] , що підтверджується довідкою про причину смерті від 19.11.2022 за № 6970, у якій зазначено причину смерті - вибухова травма внаслідок військових дій, а також свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2022. Судом встановлено, що відповідно до повідомлення про смерть від 22.11.2022 року за №12/4317 [INFO] , [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] виконуючи бойове завдання в районі н.п. Діброва Луганської області під час мінометного обстрілу. Повідомлення адресоване [PERSON] ( [ADDRESS] ), як дружині. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що аналізуючи подані до суду докази, як окремо кожен, так і в сукупності між собою, суд установив, що заявниця [PERSON] та загиблий [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже дані обставини підтверджено показаннями свідків, які між собою узгоджується, з встановленими даними про те, що такі особи проживали разом в одній квартирі; придбанням товарів та отриманням послуг, які, враховуючи властивості речей та отриманих послуг, здійснювались заявником та загиблим не для власних, індивідуальних потреб, а для спільного користування; підтримуванням одне одного фінансово, пов`язаністю спільним побутом. Тобто між ними існували відносини, притаманні подружжю. Ні заявник, ні [PERSON] після розірвання шлюбу не перебували в інших шлюбах. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, при цьому, суд зазначає, що шлюб [PERSON] було розірвано відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.07.2015 року, яке набрало законної сили 02.09.2015, тому враховуючи, що перебування особи в зареєстрованому шлюбі унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заяву слід задовольнити частково, встановивши факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з вересня 2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial