Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

У листопаді 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» (далі по тексту -ТОВ «ФК «Суперіум») в особі представника Вишневської О.І. звернулось до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоромв сумі 73248,84 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 25.01.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z41.16846.003593326, за умовами якого зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язалася в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. У зв`язку з порушенням відповідачкою умов договору, згідно із договором факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 року АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржників, в тому числі й за кредитним договором № Z41.16846.003593326 від 25.01.2018 року, в якому відповідачка виступає позичальником, тобто ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до [PERSON] та стало новим кредитором за вищевказаним договором. Загальна сума заборгованості відповідачки у відповідності до Реєстру боржників №1 до договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 року складає 73248,84 грн., яка складається із: заборгованість за основним боргом 23873,86 грн., заборгованість за відсотками 9,34 грн., заборгованість за комісіями 49365,64 грн. На підставі викладеного представник ТОВ «ФК «Суперіум» просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість за кредитним договором № Z41.16846.003593326 від 25.01.2018 року в розмірі 73248,84 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422, 40 грн. В позовній заяві також міститься прохання розглянути справу за відсутності представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, повідомлена про розгляд справи своєчасно та належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надала. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25.01.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z41.16846.003593326, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 29999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно умовами договору(п.1.1). Згідно п. 1.2. Договору строк надання кредиту 36 місяців, а згідно пп.1.3договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,01% річних від залишку суми кредиту. Відповідно до п.п. 1.4 за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Аналогічні умови кредитування зазначені й у підписаному 25.01.2018 року [PERSON] паспорті споживчого кредиту із зазначенням плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 % щомісячно від початкової суми кредиту. Відповідно до додатку до паспорту споживчого кредиту (графіку платежів) та пункту 6.1. кредитного договору № Z41.16846.003593326 від 25.01.2018 року, де зазначено, що щомісячні внески сплачуються на транзитний рахунок № [NUMBER] згідно графіку, розмір щомісячної комісії за цим договором узгоджений його сторонами в сумі 1196,96 грн. На підставі ордеру - розпорядження №1 про видачу кредиту банком 25.01.2018 року перераховано [PERSON] на транзитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 24192,74 грн., а на підставі ордеру - розпорядження №2 про сплату страхового платежу перераховано 5806,26 грн. Відповідно до копії письмової згоди [PERSON] 25.01.2018 року надала згоду на доступ до своєї кредитної історії. Відповідно до копії довідки-повідомлення, підписаної [PERSON] 25.01.2018 року, остання підтвердила, що банк надав їй в письмовій формі інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, з графіком погашення щомісячних платежів за кредитним договором. Оскільки відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору від 25.01.2018 року позивач надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 зроблено наступний правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Як вбачається з тексту кредитного договору № Z41.16846.003593326 від 25.01.2018 року, а також у паспорті споживчого кредиту, що підписані відповідачкою, зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються банком, та за які встановлена комісія за надання кредиту в розмірі 1196,96 грн. щомісяця. З таким розміром комісії погодилась [PERSON] , підтвердивши узгодження своїм підписом. Відповідно до копії договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 року АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум», право вимоги до боржників, в тому числі й за кредитним договором № Z41.16846.003593326 від 25.01.2018 року. Відповідно до Реєстру боржників №1 від 15.11.2023 року до договору факторингу №15/11/23 ТОВ «ФК «Суперіум» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z41.16846.003593326 від 25.01.2018 року в сумі 73248,84 грн., яка складається із: заборгованість за основним боргом 23873,86 грн., заборгованість за відсотками 9,34 грн., заборгованість за комісіями 49365,64 грн. 27.08.2024 року ТОВ «ФК Суперіум» надіслало [PERSON] досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 73248,84 грн.. однак заборгованість на час розгляду справи не погашена. В свою чергу відповідачка не скористалась процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань, або спростувати розрахунок позивача. Між тим суд не може у повному обсязі погодитись з наданим позивачем розрахунком заборгованості в частині нарахування комісії за кредитним договором. Так строк кредитування за кредитним договором № Z41.16846.003593326 від 25.01.2018 року закінчився 25.01.2021 року. Відповідно до умов цього договору розмір комісії складає 1196,96 грн. щомісяця, тому за період строку кредитування (36 місяців) комісія складає 43090,56 грн. Тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково в розмірі 43090,56 грн. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за договором факторингу (ТзОВ «ФК «Суперіум») за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Приписами п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другоїстатті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, суд доходить висновку, що будь який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Згідно з приписом ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК Українипроцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом ч. ч. 1 та 2ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ст. 514 ЦК України унормовано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ТОВ «ФК «Суперіум» на підставі укладеного договору факторингу є новим кредитором у зобов`язанні з відповідачем [PERSON] відповідно до умов кредитного договору № Z41.16846.003593326 від 25.01.2018 року Враховуючи, що відповідачкою не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договору, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками в розмірі 23883,20 грн. Крім того, суд вважає можливим стягнути з відповідачки й заборгованість за комісією в розмірі 43090, 56 грн., а всього заборгованість за кредитним договором в сумі 66\~973,76 грн. Оскільки позов задоволено частково, тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2214,88 грн. (2422,40 х66973,76 :73248,84= 2214,88).

Outcome: partial