Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

18.02.2025 [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позов обгрунтовує тим, що з відповідачем по справі, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09 березня\~2007\~року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня\~2008\~року шлюб був розірваний. Однак, після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували свої стосунки, від яких [INFO] народився син [PERSON] . Своє батьківство відповідач ствердив відповідною заявою, яку подав до державного органу реєстрації актів цивільного стану, відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України. Просила суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі (однієї четвертої) частки всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Позивачка [PERSON] та її представниця адвокатка Басалик В.Ф. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та її представниці, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували шлюбі з 09 березня\~2007\~року, зареєстрований Поповичівською сільською радою Ковельського району Волинської області, актовий запис №02, згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня\~2008\~року у справі №2-5876/08 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний та 18.12.2009 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.10-11). Позивачка [PERSON] змінювала прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копіями свідоцтв про зміну імені серії [NUMBER] від 29.01.2011, серії [NUMBER] від 17.06.2014 (а.с.12-13). У сторін [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції 21.08.\~2014\~року (актовий запис № 2027). (а.с.7). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України №00049524411 від 18.02.2025, [PERSON] визнав своє батьківство відповідною заявою (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище сторін, наявність у відповідача інших утриманців, а також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі наведеного, суд вважає, що [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved