Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

в позові вказано, що «… Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2023року по справі № 344/13950/23 позов [PERSON] до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі - задоволено. Судом скасовано наказ Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 111-К від 28.06.2023 «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків директора Коломийського геріатричного пансіонату, згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України». Рішення набрало законної сили 14.10.2023року. Позивачем не ставилися вимоги до Відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати за вимушений прогул по справі № 344/13950/23. 8 вересня 2023року на підставі рішення Івано-Франківського міського суду по справі № 344/13950/23 Позивачем подано заяву до Відповідача про поновлення його на посаді виконуючого обов`язки директора Коломийського геріатричного пансіонату та здійснення нарахування заробітної плати з 28.06.2023року на дату відновлення. 8 вересня 2023року Відповідачем видано наказ № 146-к про поновлення на роботі Позивача, а питання здійснення нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу не вирішено. Позивач перебував у вимушеному прогулі 62 дні з вини Відповідача, через незаконне звільнення. Згідно довідки № 16 від 11,09.2023року, виданої [PERSON] , про те, що нарахована заробітна плата за час вимушеного прогулу з 07.07.2023 по 07.09.2023 становитиме 73 571,40 грн (Сімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят одна гривня 40 коп.), згідно розрахунку нарахування середньої заробітної плати …». Тому позивач просив суд стягнути з Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 25925236), на користь [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Коломийським МВ УМВС в ІваноФранківській області, 13.03.2002року, заробітну плату за вимушений прогул за період з 07.07.2023 по 07.09.2023 у сумі 73 571,40 грн (Сімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят одна гривня) 40 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів. В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що вимушений прогул становив 62 дні, платіж за день 1672,07 гривень. В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов та надала перед судом пояснення про те, що позивач не працює у відповідача: його поновили на посаді і він звільнився, пропрацювавши два місяці; довідка про розмір заробітної плати підписана особисто позивачем і вона не відповідає дійсності; сума боргу зазначена в позові на основі довідки позивача; в довідці позивача враховані премії, які йому не призначались; дійсний борг відповідача перед позивачем складає 34245,90 гривень. Тому представник відповідача про сила суд відмовити позивачу в його позові до відповідача повністю. Після дослідження доказів судом зобов?язано представників сторін надати детальні повні розрахунки їх вимог та заперечень. Представник позивача не виконав вказаного обов?язку та подав заяву про продовження розгляду справи без його участі. Представник відповідача подала суду детальний розрахунок виплат за вимушеним прогулом позивача. Також представник відповідача надала суду пояснення про те, що довідку про нарахування заробітної плати позивачу складено ним особисто після поновлення на посаді та враховано позивачем премії, які він особисто собі нарахував, а не уповноважений орган, якому законом надано право на встановлення премії позивачу. Саме за вчинення аналогічних корупційних дій позивача і було включено до відповідного реєстру осіб, що вчинили корупційні правопорушення. Судом встановлено наступні обставини. 07 вересня 2023 року по справі № 344/13950/23 позов [PERSON] до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі - задоволено. Судом скасовано наказ Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 111-К від 28.06.2023 «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків директора Коломийського геріатричного пансіонату, згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України». 08 вересня 2023 року на підставі рішення Івано-Франківського міського суду по справі № 344/13950/23 позивачем подано заяву до відповідача про поновлення його на посаді виконуючого обов`язки директора Коломийського геріатричного пансіонату та здійснення нарахування заробітної плати з 28.06.2023року на дату відновлення. 08 вересня 2023 року відповідачем видано наказ № 146-к про поновлення на роботі позивача. Згідно довідки № 16 від 11,09.2023року, виданої [PERSON] , про те, що нарахована заробітна плата за час вимушеного прогулу з 07.07.2023 по 07.09.2023 становитиме 73 571,40 грн (Сімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят одна гривня 40 коп.), згідно розрахунку нарахування середньої заробітної плати …». Довідку підписано позивачем особисто. Відповідач подав суду розрахунок на спростування позову, відповідно до якого кількість робочих днів в травні-червні 2023 становить 45, заробіток позивача з урахуванням надбавок та без врахування премій становить 761,02 гривень, що складає 34245,90 гривень боргу відповідача перед позивачем. Доказу встановлення премії позивачу уповноваженим на те вищестоящим органом ним суду не надано. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже саме на позивача покладено правові наслідки невчинення ним процесуальних дій із доведення перед судом обґрунтованості позову і встановлення позивачу у спірний період премії рішенням вищестоящого органу. В ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. В ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В постанові Верховного Суду від 7 червня 2022 року у справі № 910/15998/20, зазначено, що під стандартом доказування слід розуміти\~ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину -доведеною. Європейський суд з прав людини вказує на те, що §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див.\~mutatis mutandis\~п.23 рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Будь-якого доказу понесення позивачем судових витрат чи передбачення таких витрат до завершення стадії встановлення фактичних обставин позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України саме на позивача покладаються наслідки невчинення ним необхідних процесуальних дій в цій частині. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже судовий збір покладається на відповідача в частині задоволених вимог позивача. В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial