Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

[PERSON] повторно звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що він з відповідачкою проживали однією сімє`ю з грудня 2013 року до лютого 2020 року. [INFO] у сторін цієї справи народився син [PERSON] , у свідоцтві про народження якого батьком дитини зі слів матері зазначений не позивач, а вигадана особа на ім`я [PERSON] , оскільки на той час цивільна дружина заявила, що так буде краще. Оскільки сторони в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебували, рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.09.2023 визнано факт батьківства [PERSON] , внесено відомості у актовий запис про народження, де батьком сина [PERSON] зазначено позивача. Крім того, позивач вказує, що син [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , оскільки дитина з народження проживає з ним, то позивач вирішив змінити місце реєстрації сина на адресу [ADDRESS] , де зареєстроване його місце проживання. Відповідачка більше 4 років не цікавиться сином, не допомагає матеріально, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток сина, не цікавиться його навчанням, не здійснює підготовку дитини до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не піклується сином, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Відповідачка має іншу сім`ю, зареєструвавши шлюб з іншим чоловіком та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання сина [PERSON] , його заява задоволена Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, яким ухвалив рішення стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 15.01.2025, до досягнення повноліття дитини. Також позивач вказує, що у липні 2024 року він звертався з аналогічним позовом до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] , однак в цьому позові йому відмовлено, однак попереджено відповідачку, що у разі продовження її ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання сина, вона буде позбавлена батьківських прав. Ухвалене судом рішення позивач оскаржував до суду апеляційної інстанції, який відхилив його скаргу. Однак з часу ухвалення рішення суду до сьогоднішнього дня нічого не змінилося, відповідач й надалі продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач вважає, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки щодо сина, тому просить позбавити її батьківських прав. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначеного до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що на початку 2020 року відповідачка, нічого не пояснюючи, залишила його та сина і поїхала в невідомому напрямку. Всі ці роки вона абсолютно не цікавиться дитиною, не бере участі у її вихованні, не телефонує, не піклується та має іншу сім`ю й дітей. Позовні вимоги підтримує, просить позбавити [PERSON] батьківських прав, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Наголошує, що мати дитини після виїзду понад п`ять років тому навіть не намагалася забрати сина до себе для спільного з ним проживання, навпаки, свідомо ігнорує покладені на неї законом обов`язки, які повинні однаковою мірою виконуватись батьками. Представник позивача Зубарєва Л.Б. позов підтримала та пояснила, що мати фактично самоусунулася від виконання своїх обов`язків, оскільки не бере участі у її вихованні, не піклується про її розвиток та навчання. Крім того, відповідачка рішенням суду вже попереджена, що у разі продовження ухилення її від виконання обов`язків з виховання сина, вона буде позбавлена батьківських прав. Про це рішення відповідачці достеменно відомо, однак відтоді нічого не змінилося. Представник заінтересованої особи Библів Ю.В. суду пояснила, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина; інтереси відповідачки, як матері переважають інтереси дитини в цьому випадку, тому що син [PERSON] є одним із трьох дітей, а вона вважається багатодітною матір`ю. Тому, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Наголосила, що одного разу [PERSON] приходила до органу опіки та піклування, де повідомила, що збереження її батьківства щодо сина є необхідним для продовження отримання грошової допомоги від держави. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка від народження сина, а її внука, відносилася до нього байдуже, не брала належної участі у його піклуванні, вихованням дитини в основному займалася вона та її син [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона жодного разу не бачила, щоб відповідачка у справі здійснювала догляд за дитиною, гуляла з сином на вулиці і взагалі її не бачила понад чотири роки поспіль, хоча проживає багато років в цьому ж будинку, де й позивач і є сусідкою бабусі дитини. Свідок [PERSON] , класний керівник малолітнього сина позивача, суду пояснила, що жодного разу мати навіть не телефонувала їй та не цікавилася з приводу навчання сина, не спілкувалася із нею, не відвідувала батьківських зборів і не цікавилася його навчанням взагалі. Також у судовому засіданні опитано малолітнього [PERSON] , який пояснив, що матір пам`ятає, подарунків йому вона не дарує, дзвонила тільки один раз на день народження. Відповідач у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] (а.с.10). Цей факт підтверджується також рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.09.2023, яким [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). Відповідно до інформації з вебсайту судової влади України вбачається, що апеляційну скаргу [PERSON] про позбавлення батьківських прав апеляційним судом залишено без змін (а.с.13). Згідно з копією рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.08.2024 [PERSON] відмовлено в задоволені позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] , яку водночас попереджено, що в разі продовження її ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання сина [PERSON] , вона буде позбавлена батьківських прав (а.с.14,15). Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 00043110395 від 13.01.2024 вбачається, що згідно з рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 345/4270/23 від 21.09.2023 у справі про визнання батьківства внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] , а саме відомості про дитину прізвище [INFO] на [INFO] та батька прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.16). Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Згідно з копією свідоцтва про шлюб вбачається, що шлюб зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] 26.06.2023, актовий запис №25, після якого відповідачка має прізвище [PERSON] (а.с.21). Відповідно до наданої характеристики щодо [PERSON] вбачається, що він навчався з вересня 2020 року в Калуській початковій школі № 11. Проявив себе допитливим і цікавим, наполегливим та відповідальним учнем. Вихованням дитини в основному займається бабуся [PERSON] ,1957 р.н., яка постійно підтримувала контакти з вчителями. Навчанням і успіхами дитини часто цікавився і батько [PERSON] ,1983 р.н., який інколи забирав сина зі школи, відвідував виховні заходи. За 3 роки навчання мати [PERSON] у школі не з`являлася, ніколи не цікавилася дитиною та ніколи не спілкувалася з вчителями ні особисто, ні телефоном, за винятком одного-двох разів на рік, коли вони зустрічалися на кілька годин (а.с.22). Також надано характеристику [PERSON] ,2012 р.н., учня 6Г класу Калуського ліцею №3, в якій зазначено, що дитина навчається в ліцеї з 2023 року. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний та уважний учень. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Вихованням учня займається бабуся [PERSON] і батько [PERSON] . Мати не приділяє уваги синові, нехтує вихованням. [PERSON] проживає з бабусею, дідусем та батьком. (а.с.23). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.12.2024 вбачається, що батько - [PERSON] , самостійно утримує сина, піклується про нього, займається його вихованням і навчанням. Мати - [PERSON] , з дитиною не проживає, не займається вихованням, навчанням і утриманням сина (а.с.24). Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , вставнолено діагноз (ЧХД, хронічний синусит не уточнений, рецидивуючий бронхіт (а.с.25, Відповідно до висновку Ш-685 від 16.12.2024 - орган опіки та піклування, функції якої покладено на службу у справах дітей Калуської міської ради, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.26,27). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні спору про позбавлення батьківських прав одного з батьків, зокрема, у цій справі, належить звертати особливу увагу на вік дитини, наявність іншого з батьків, а також близьких родичів, з`ясовувати відношення до дитини та емоційний зв`язок з батьком, наявність доходу у батька та реальну можливість батьком забезпечити належний рівень виховання дитині, виявлення турботи про дитину, а також поведінку батька. З урахуванням цих обставин, суд повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. Безумовно, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не бере участі у його вихованні, не піклується про його розвиток та навчання. Належних та допустимих доказів на підтвердження своєї участі у житті та вихованні дитини відповідачка у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку не надала. Верховний Суд вже зауважував, коли є рішення суду (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий з батьків дитини під час розгляду повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (п.80 постанови від 05.02.2025 у справі № 144/924/24). Суд, оцінивши всі наявні в справі письмові докази, дійшов висновку про доведеність в судовому засіданні належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, яке виражається у тому, що вона не спілкується з дитиною, що є необхідним для його нормального самоусвідомлення у важливий для формування їх особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умови для отримання ним освіти. У цій справі наявні виняткові обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Суд висновує, що між батьками дитини - сторонами цієї справи немає спору щодо визначення місця проживання малолітнього сина, вихованням, навчанням, матеріальним забезпеченням якого відповідачка тривалий час свідомо не цікавиться. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно зі законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). У даному випадку таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі неповнолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції. Позбавлення [PERSON] батьківських прав також відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дитини, матір якої не виявляє про неї піклування. Поведінка матері відносно свого сина дає підстави для обґрунтованих сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і вказує про ризик неналежного виховання дитини. З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд констатує, що рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , відповідатиме найкращим інтересам дитини, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому суд звертає увагу, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 7, 150-152, 154,-155, 164, 171 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved