Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Представник ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» Ружицький Олександр Антонович звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує представник позивача, 15 квітня 2013 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 001-16741-150413 (далі Договір). Умовами Договору було передбачено, що відповідач отримав кредит у розмірі 14900,00 грн шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника строком на 48 місяців. Також, умовами Договору була передбачена процентна ставка: 9,99% річних, та комісія в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Також Договором було передбачено, що клієнт погашає кредитну заборгованість не пізніше 15 числа кожного місяця шляхом зарахування грошових коштів у сумі 898,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором. 02 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 2253/К, відповідно до якого ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» отримало право грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача. Станом на дату звернення з позовом за Договором у відповідача виникла заборгованість в сумі 11521,19 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту 1527,05 грн, процентами 32,98 грн, комісією 9880,19 грн, та трьома процентами річних 80,97 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 27 грудня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 29 січня 2025 року, яке було відкладене на 20 лютого 2025 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. 20 лютого 2025 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, у зв`язку з чим судове засідання було відкладене на 19 березня 2025 року. 10 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 83- 87), який ухвалою суду від 10 березня 2025 року було залишено без розгляду. Також 10 березня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якій зазначив, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) зазначено, що, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Беручи до уваги, що умовами кредитного договору (заява № 001-16741-150413 від 15.04.2013) передбачена ануїтетна форма повернення кредиту, яка передбачає проведення позичальником щомісячних платежів рівними частинами основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та щомісячної комісійної винагороди протягом всього строку дії кредитного договору, які за своєю правовою природою не є відсотками, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Враховуючи, що кредитні кошти надавалися на 48 місяців, шляхом перерахування на поточний рахунок Відповідача за реквізитами, вказаними ним у заяву до Банку (п.2.3. частина 2 та п.1.1. частина 3 кредитного договору), та мали повертатися в період з 15.05.2013 по 15.04.2017 згідно графіку, рівними частинами, з урахуванням основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та щомісячної комісійної винагороди протягом всього строку дії кредитного договору, в сумі 899 грн., та обслуговування кредитної заборгованості у сумі 520, 01 грн. саме 15.04.2017 сплив термін останнього щомісячного платежу основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, щомісячної комісійної винагороди та комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відлік строків позовної давності за останнім окремим щомісячним платежем розпочався 15.04.2017 року та сплив 15.04.2020. Беручи до уваги, що позов поданий до суду 29.11.2024 року , при цьому позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строків позовної давності, після 15.04.2020 року спливли строки позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором кредитного договору (заява № 001-16741-150413) від 15.04.2013, на суму 11 521,19 грн (а. с. 92 96). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~До початку судового засідання 19 березня 2025 від представника позивача Ружицького О.А. надійшли заперечення на клопотання (заяву), у яких він вказав, що зобов`язання за Кредитним договором мало бути виконаним позичальником 15.04.2017, то загальна позовна давність, що становить 3 роки, за звичайних умов спливала б 15.04.2020. Проте, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 (загальна позовна давність), 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України установлено карантин. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, було відмінено. Беручи до уваги вищевказане, строк позовної давності за Кредитним договором, який за звичайних умов мав би спливати 20.11.2019, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України був продовжений до 30.06.2023, що узгоджується із правовою позицією, сформованою у постанові Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, із 05:30 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. Таким чином, строк позовної давності за Кредитним договором, на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України, 24.02.2022 був зупинений на строк дії воєнного стану. Крім того, згідно з нормою ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Звертав увагу суду на те, що згідно з Платіжною інструкцією в національній валюті № NC4027955 від 18.10.2024, Відповідачем 18.10.2024 в рахунок погашення боргу за Кредитним договором було здійснено переказ коштів у сумі 140,00 грн на користь ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». Згідно з правовим висновком, сформованим Верховним Судом України в постанові від 09.11.2016 по справі № 6-2170-цс16, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Отже, беручи до уваги вказані вище доводи, перебіг позовної давності слід обраховувати з 18.10.2024 дня, коли відповідачем були вчинені дії з визнання свого обов`язку щодо повернення коштів, отриманих згідно з Кредитним договором (а. с. 105 107). У судове засідання 19 березня 2025 року представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, у позовній заяві представник позивач просив розглядати справу без участі їх представника (а.с. 1-5, 81, 82). Відповідач не з`явився у судове засідання 19 березня 2025 року, до суду повернулася повістка без вручення з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 104). Згідно з положеннями ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, з огляду на положення ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 15 квітня 2013 року [PERSON] підписав Заяву № 001-16741-150413 на отримання кредитних коштів у ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 16). У вказаній заяві зазначені наступні умови кредитування: сума кредиту - 14900,00 грн, строк кредитування 48 місяців, процентна ставка 9,99% річних, комісія 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Також заявою було передбачено, що погашення кредитної заборгованості здійснюватимуться щомісячно не пізніше 15 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 898,00 грн, у відповідності до графіку платежів, наведеному у додатку 1 до цієї пропозиції, який є невід`ємною частиною цієї пропозиції на відкритий рахунок. Згідно з графіком платежів, який підписаний [PERSON] та є додатком до Заяви № 001-16741-150413, відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати по 898,00 грн, що складається із: погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та за обслуговування кредитної заборгованості (а.с. 7-8). Також 15 квітня 2013 року [PERSON] підписав заяву на надання/перерахування кредитних коштів за кредитним договором № 001-16741-150413 в сумі 14900,00 грн шляхом їх зарахування на рахунок № [NUMBER] з подальшим перерахуванням цих коштів на рахунок № [NUMBER] (а.с. 9). Крім того, [PERSON] підписав Інформацію (довідку) про кредит № 001-16741-150413 від 15 квітня 2013 року, яка є аналогічна за змістом заяві № 001-16741-150413 (а.с. 12). Згідно виписки по рахунку [PERSON] , 16 квітня 2013 року відповідачу були перераховані грошові кошти в сумі 14900,00 грн (а.с. 13). У позовній заяві представник позивача зазначив, що у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором № 001-16741-150413 в сумі 11521,19 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту 1527,05 грн, процентами 32,98 грн, комісією 9880,19 грн, та трьома процентами річних 80,97 грн (а.с. 1-5). 02 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» укладено договір про відступлення права вимоги № 2253/К (а.с. 14-16). Згідно з п. 1 Договору № 2253/К, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до: позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) тощо), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору 2253/К про відступлення прав вимоги від 02 червня 2020 року ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» отримало право грошової вимоги, зокрема: до [PERSON] за договором № 001-16741-150413 (а.с. 17). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом установлено, що умовами кредитного договору було визначено розмір кредиту та процентну ставку. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Тобто судом установлено, що відповідачем було порушено свої зобов`язання перед позивачем за умовами кредитного договору. З огляду на вищезазначене позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1527,05 грн та процентами у сумі 32,98 грн є обґрунтованими. Щодо нарахування та стягнення комісії суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно Інформації (довідки) про кредит № 001-16741-150413 від 15 квітня 2013 року плата за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 520,01 грн (3,49% щомісячно від суми кредиту) включає в себе розрахунок та надання позичальнику інформації про стан його заборгованості по кредиту (у вигляді sms повідомлень, телефонного інформування), інформування про виникнення простроченої заборгованості, формування та надання виписок по рахунку, на якому обліковується кредитна заборгованість, надання консультацій щодо умов строкового та/або дострокового погашення кредитної заборгованості, у тому числі щодо умов дострокового погашення кредитної заборгованості за декілька періодів, щодо каналів та строків погашення існуючої кредитної заборгованості тощо (а. с. 12). Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним й такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання їх недійсними. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (які були чинні на час укладення кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Установивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в сумі, що значно перевищує суму щомісячного платежу в рахунок погашення кредиту, відповідач як кредитодавець не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. На думку суду, матеріали справи не свідчать про згоду позивача отримувати від банку послугу у виді розрахунку та\~надання позичальнику\~інформації про\~стан його\~заборгованості по\~кредиту та про суму заборгованості з оплатою за цю послугу щомісяця грошових коштів в сумі 520,00 грн, а усі інші дії, зазначені банком як послуги за обслуговування кредиту, що підлягають оплаті, не є послугами у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів». До того ж надання таких дій банком відповідачу позивачем доведена не була. Окрім того необхідно відмітити, що загальний розмір плати по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у понад шість разів перевищує загальний розмір основної заборгованості. Отже, умови кредитного договору у частині щомісячної сплати комісії в сумі 520,01 грн є нікчемними. Зважаючи на викладене, позовна вимога у частині стягнення заборгованості по комісіях на загальну суму 9880,19 грн до задоволення не підлягає. Щодо стягнення трьох процентів річних суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан та до дати розгляду даної справи його не скасовано. Однак ураховуючи, що три проценти річних від простроченої суми нараховані позивачем до моменту введення воєнного стану, що випливає із наведеного розрахунку заборгованості у позовній заяві, то позовна вимога про стягнення трьох проценти річних від основної суми заборгованості у сумі 79,25 грн та від суми процентів за період прострочення повернення відсотків у сумі 1,72 грн є обґрунтованою. Проте стороною відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 зазначила, що виходячи з вимог\~ст. 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, то у даному випадку слід застосувати наслідки спливу позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на яку також посилалася сторона відповідача, висновувала, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.\~\~\~\~\~У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Оскільки за умовами договору та графіку платежів відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з погашення основної суми заборгованості та зі сплати процентів до 15 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (48 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.\~А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений\~Закон України від 30.03.2020 №540-IX\~набрав чинності 02.04.2020. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Окрім того у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан триває і на даний час. У свою чергу позивач звернувся до суду 16 грудня 2024 року. Таким чином, строк позовної давності сплив відносно платежів, які мав здійснити відповідач, за період з 15.04.2013 по 15.03.2017. Однак такий строк відносно останнього платежу, який мав бути проведений 15 квітня 2017 року, спливав 15 квітня 2020 року. Згідно графіку платежів сума погашення основної суми заборгованості, яка мала бути сплачена 15.04.2017, становить 368,69 грн, а сума процентів 3,13 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що суд дійшов висновку про нікчемність умов кредитного договору по сплаті комісії, а також відсутність детального розрахунку заборгованості, виписки за весь період користування кредитними коштами, суд вважає, що до стягнення на користь позивача підлягає саме та сума заборгованості, яка визначена відповідно до графіку платежів, а саме: 368,69 грн основна сума заборгованості, 3,13 грн заборгованість за нарахованими процентами, а всього 371,82 грн. Отже, три проценти річних мають обраховуватися, виходячи із зазначеної суми. У позові позивач указує, що стягнення трьох процентів річних здійснюється за період з 02.06.2020 по 23.02.2022. Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Три проценти річних від простроченої суми за період з 02.06.2020 по 31.12.2020 становить : 371,82 х 3,00% / 100 % / 365 х 213 (кількість днів) = 6,51 грн. Три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить : 371,82 х 3,00% / 100 % / 365 х 365 (кількість днів) = 11,15 грн Три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 становить : 371,82 х 3,00% / 100 % / 365 х 54 (кількість днів) = 1,65 грн. Загалом за період з 02.06.2020 по 23.02.2022 до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає три проценти річних на загальну суму 19,31 грн (6,51 + 11,15 + 1,65). Щодо посилання представника позивача на правовий висновок, сформований Верховним Судом України в постанові від 09.11.2016 по справі № 6-2170-цс16 та на сплату відповідачем в рахунок погашення боргу за кредитним договором коштів у сумі 140,00 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією в національній валюті № NC4027955 від 18.10.2024, суд звертає увагу на наступне. Так, у постанові від 09.11.2016 по справі № 6-2170-цс16, на яку посилався представник позивача, Верховний Суд України зазначив, що «умовами кредитного договору № 57М від 22 липня 2008 року передбачено повернення кредиту шляхом внесення визначеної суми грошових коштів не пізніше 10-го числа, наступного за місяцем, вказаним у графіку погашення кредиту та в день закінчення строку погашення готівкою через касу банку або безготівковим шляхом на рахунок [NUMBER]. Суди не звернули уваги на зазначені положення договору, не дослідили графік погашення кредитної заборгованості та не встановили чи передбачають такі умови виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу». Так, 18 жовтня 2024 року [PERSON] було внесено платіж у сумі 140,00 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 001-16741150413 від 15 квітня 2013 року, що підтверджується платіжною інструкцією № NC-4027955 від 18 жовтня 2024 року (а.с. 111). Однак ураховуючи, що за умовами договору та графіку платежів відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з погашення основної суми заборгованості та зі сплати процентів до 15 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (48 місяців), даний платіж здійснено поза межами визначеного графіку платежів та у значно меншій сумі, то дана обставина жодним чином не може свідчити про визнання відповідачем усього боргу та не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності щодо усіх платежів. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором на загальну суму 391,13 грн, з яких: 368,69 грн основна сума заборгованості, 3,13 грн заборгованість за нарахованими процентами та 19,31\~грн -\~три проценти\~річних.\~ У іншій частині позову слід відмовити. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 1555 від 24 грудня 2024 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн (а.с. 33). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 37). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 391,13 грн, тобто 3,39 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 102,65 грн. За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Однак будь яких доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача суду надано не було. З огляду на викладене, понесені позивачем витрати на\~професійну правничу\~допомогу до відшкодування не підлягають. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial