Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

У грудні 2024 року ТзОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 січня 2022 року між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та [PERSON] укладено договір №S-00013020 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами зазначеного договору ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» зобов`язалося надати відповідачу кредит у сумі 2000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою 2,5% на добу, на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, однак, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом день подання позову розмір заборгованості становить 8000,00 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 2000,00 грн; заборгованість по несплаченим відсоткам - 6000,00 грн за користування кредитом за період з 15.01.2022 до 15.05.2022 рік. 07.05.2024 між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» передало (відступило) ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» права вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №S-00013020 від 15.01.2022 року, укладений між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та [PERSON] . З урахуванням викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №S-00013020 від 15.01.2022 року у розмірі 8000,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 гривень. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 січня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві вказує, що позовні вимоги підтримуються позивачем у повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника позивача (а.с.5). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду заяв чи клопотань не подав. Відзиву на позовну заяву від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15 січня 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГВАДІАНА» та [PERSON] укладено договір № S-00013020 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (примірна форма договору, що укладається в електронній формі) у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с. 13-21). Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 2000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором; кредит надається строком на 30 днів, тобто до 13 лютого 2022 року від дати надання кредиту. Відповідно до п. 2.2 договору кредитодавець надає кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника протягом 3-х календарних днів з дня укладення договору. Датою отримання кредиту позичальником вважається дата списання відповідної суми з рахунку кредитодавця. Кредит надається позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником [NUMBER] . Згідно з п.п. 3.1, 3.3 договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою, становить 912,50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом і не може бути збільшена без письмової згоди позичальника. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, включаючи день отримання та день його повернення, дати пролонгацій та автопролонгації. Розмір та строк сплати процентів і основної суми кредиту встановлюється відповідно до графіка платежів додатка 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Стандартна процентна ставка становить 2,50% на добу. У разі порушення строків сплати та/або суми платежу, передбачених додатком 1 до цього договору, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає сплаті, змінюється в залежності від суми залишку кредиту та строку користування кредитом без внесення змін до додатку № 1 до цього договору. Для підписання кредитного договору відповідачем використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «F884617», 16.01.2022 року 08:29:21, тел.+380685620830, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» (а.с. 24 на звороті). Відповідно Додатку №1 до Договору № S-00013020 від 15.01.2022 року між позивачем та відповідачем погоджено графік платежів, реальна процентна ставка та обчислення загальної вартості кредиту (а.с.21 зворот -22). ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 2000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача [NUMBER] , що підтверджується Інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» № 665/05 від 13 травня 2024 року, відповідно до якої ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція 15 січня 2022 року о 10:36:04 - виплата кредиту за договором S-00013020 [PERSON] [NUMBER] (а.с.11). 15 січня 2022 року [PERSON] також підписала паспорт споживчого кредиту, відповідно якого сторони погодили основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, пеню та штрафи (а.с. 22 зворот - 24). 07 травня 2024 року між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 1 (а.с. 30-32). Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 п. 1 договору факторингу, на умовах, встановлених цим договором, та у відповідності до гл. 73 ЦК України фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до божників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно з додатком 1. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Як вбачається із додатку № 1 до договору факторингу № 1 від 07 травня 2024 року, затверджена форма реєстру прав вимоги (а.с. 33). Із додатку № 2 до договору факторингу № 1 від 07 травня 2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» затверджено акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 34, 38). Водночас, із додатку № 3 до договору факторингу № 1 від 07 травня 2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» затверджено акт приймання-передачі прав вимоги (а.с. 35). Окрім того, із додатку № 4 до договору факторингу № 1 від 07 травня 2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» затвердили акт приймання-передачі документації (а.с. 36). Відповідно до копії реєстру прав вимог від 07 травня 2024 року до договору факторингу № 1 від 07 травня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 8000,00 грн., з яких: 2000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 6000,00 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 9 зворот - 10). Як вбачається з довідки ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» від 07 травня 2024 року, сума виданого кредиту становила 2000,00 грн. Загальна сума сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за період з 15 січня 2022 року по 07 травня 2024 року становить 0,00 грн. Станом на 07 травня 2024 заборгованість за кредитним договором не погашена (а.с. 12 зворот). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20); до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № S-00013020 від 15 січня 2022 року, підтверджується копією договору факторингу № 1 від 07 травня 2024 між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», витягом з реєстру прав вимог від 07 травня 2024 року до договору факторингу № 1. Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню грошових коштів не виконав в строки, передбачені договором, чим порушив вимоги договору позики, в тому чилі і на умовах фінансового кредиту. Суд, оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, вважає необхідним позов в цій частині задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість в сумі 2000,00 грн. Щодо процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов такого висновку. Згідно з розрахунком, наведеним у позовній заяві, сума заборгованості відповідача за несплаченими відсотками за користування кредитом розрахована за процентною ставкою 2,5% за 120 днів в період з 15 січня 2022 року по 15 травня 2022 року (2000 х 2,5% х 120 днів = 6000,00 грн.). В обґрунтуванні позивач зазначає, що нарахування здійснено в межах 90 календарних днів, починаючи з дня прострочення, за умовами паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем. На підтвердження розміру заборгованості [PERSON] , в тому числі по відсотках за кредитним договором, позивачем надано витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу від 07 травня 2024 року, згідно з яким на день укладення договору факторингу заборгованість [PERSON] за кредитним договором складала 4000,00 грн, з яких 2000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2000,00 грн - заборгованість за процентами, що свідчить про те, що позивач за договором факторингу набув право вимоги по заборгованості за відсотками до відповідача в сумі 4000,00 грн. Відповідно до додатку № 1 до договору № S-00013020 від 15 січня 2022 року сторони узгодили графік платежів у межах строку кредитування, відповідно до якого проценти за користування кредитом за 30 днів складають 1500,00 грн. Пунктом 4.1 договору № S-00013020 надання коштів у позику від від 15 січня 2022 року зазначено, що «продовження строку надання Кредиту потребує підписання додаткових угод до цього Договору» (а.с.16). З правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), слідує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Оскільки матеріали справи не містять доказів пролонгації [PERSON] строку повернення кредиту, суд вважає правомірним стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 1500,00 грн, нарахованої протягом строку кредитування - 30 календарних днів та відхиляє твердження позивача про правомірність нарахування відсотків протягом 90 календарних днів з моменту виникнення такої прострочки, оскільки це не передбачено договором, а лише паспортом споживчого кредиту, який був підписаний особисто відповідачем, таким чином задовольнивши частково позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсоткам, відмовивши в їх стягненні в сумі 4500 грн. Згідно з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлений позов до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем не доведені належними та допустимими доказами всі складові заборгованості за договором позики, і вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3500,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за позикою та 1500,00 грн - заборгованість по відсотках, так як та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, відмовивши в задоволення іншої частини вимог, а саме в стягненні 4500 грн. заборгованості з відсотків. При вирішенні питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн до матеріалів справи надано: договір про надання правничої допомоги № 23/08/24 від 23.08.2024 року (а.с. 26-28); Додаткову угоду №8 від 06.12.2024 рік до Договору про надання правничої допомоги № 23/08/24 від 23.08.2024 року (а.с.29), акт прийому-передачі наданих послуг позивачу адвокатським об`єднанням «ДЕНАЛІ», відповідно якого позивачу надано послуги з усної консультації стосовно складання позовної заяви, складання позовної заяви (а.с.11 зворот), платіжну інструкцію №DІ0116 від 11.12.2024 року щодо оплати згідно Додаткової угоди №8 від 06.12.2024 року до Договору про надання правничої допомоги №23/08/24 від 23.08.2024 року [PERSON] №S-00013020 коштів на суму 3500,00 грн ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (а.с.12) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000117 від 12.03.2018 року № адвоката Юхименко Ю.Ю. (а.с.39 зворот). Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи № 922/445/19. Враховуючи вищевикладене, та те що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3500,00 грн. витрат на правничу допомогу, проте враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 43,75%, пропорційно розміру задоволених вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1531,25 грн. (3500,00 х 43,75%). У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1059,80 грн.

Outcome: partial