Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Керівник Чернівецької\~окружної прокуратури\~Шевчук П.В.\~звернувся до\~суду із\~вказаним позовом\~посилаючись на\~те,\~що вироком\~Герцаївського районного\~суду Чернівецької\~області від\~20\~березня 2024\~року,\~який набрав\~законної сили\~21.05.2024\~року,\~ [PERSON] було\~визнано винувати\~у вчиненні\~кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Потерпілою від протиправних дій [PERSON] являється [PERSON] , яка у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, перебувала на лікуванні в ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 04.07.2023 року по 06.07.2023 року та з 07.07.2023 року по 14.07.2023 року. Витрати пов`язані з лікуванням потерпілої [PERSON] були понесені за рахунок держави, в особі Національної служби здоров`я України (далі НСЗУ) та складають 26\~079,46 грн., З посиланням\~на те,\~що в\~рамках даного\~кримінального провадження\~цивільний позов\~про відшкодування\~витрат на\~лікування потерпілої\~не заявлявся,\~при цьому,\~вказані \~витрати в\~добровільному порядку\~ [PERSON] не відшкодовані, прокурор просив задовольнити позов та стягнути вищезазначені витрати з відповідача. Представниця позивача прокурор Чернівецької окружної прокуратури Шестак О.В., позов підтримала та просила його задовольнити з посиланням на обставини викладенні у позовній заяві. Національна служба здоров`я України свого представника в судове засідання не направила, однак надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, так як проти задоволення позову не заперечували. Відповідач [PERSON] за обставин належного повідомлення про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Втім, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Суд, з урахуванням пояснень представниці позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити про наступне. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України гарантовано кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Сторони та інші учасники справи подають документи у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.ч. 1, 2 ст.83 ЦПК України). Судом встановлено, що вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та визнаний винувати у тому, що з метою вбивства [PERSON] , наніс останній декілька ножових поранення в ділянку черевної порожнини. Однак, з причин що не залежали від волі [PERSON] , потерпілу [PERSON] з наявними тілесними ушкодженнями виявили мешканці с. Остриця Чернівецького району Чернівецької області, в результаті чого її вчасно госпіталізували до медичного закладу, де потерпілій надали кваліфіковану медичну допомогу, що також у свою чергу упередило настання її смерті. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Таким чином, вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року встановлено безспірний факт винуватості [PERSON] у нанесенні [PERSON] тілесних ушкоджень. За даними ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» № 1979 від 04.10.2024 року, потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в ВАзЛІТ з 04.07.2023 року по 06.07.2023 року, а з 07.07.2023 року по 14.07.2023 року перебувала у хірургічному відділені № 2. Загальні витрати на лікування потерпілої складають 27\~567,34, з яких 26\~079,46 грн. витрати понесені за рахунок НСЗУ, 197,47 грн. кошти з місцевого бюджету та 1290,41 власні кошти. Згідно зі ст. 1191 ЦК України держава, територіальні громади, юридичні особи мають права зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 ст. 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (надалі Порядок), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 4 Порядку вказано, що стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Таким чином, витрати на лікування потерпілої понесені медичною установою за рахунок держави складають 26\~079,46 грн Крім цього, у відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» звернуто увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. За загальним правилом для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. За наведених обставин, з урахуванням того, що під час розгляду кримінального провадження щодо [PERSON] питання про відшкодування витрат\~на лікування\~потерпілої [PERSON] які були витрачені закладом охорони здоров`я вирішено не було, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з останнього зазначених витрат, в зв`язку з чим позов прокурора підлягає задоволенню. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір підлягав сплаті за п. 1.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 3028,00 грн. З огляду на вищезазначене, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі ст. 1166, 1191, 1206 ЦК України,

Outcome: approved