Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №6475541519 від 29 липня 2021 року в розмірі 121012,95 грн. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 29 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладений кредитний договір №6475541519. За його умовами позичальнику надано кредит у розмірі 64809,00 грн на 36 місяців зі сплатою 0,01% річних відсотків від суми боргу та 3,45% щомісячних процентів від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору. 17 грудня 2021 року право вимоги за цим кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу №171221. Відповідно до умов цього договору та витягу з Реєстру прав вимоги до нього позивач є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором №6475541519 від 29 липня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання з погашення кредиту належним чином не виконав, в добровільному порядку суму боргу та проценти не повертає, тому позивач звернуся до суду та просить стягнути із відповідача суму боргу за кредитним договором №6475541519 від 29 липня 2021 року, яка станом на 26 липня 2024 року становить 121012,95 грн, з яких: 54005,28 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12,20 грн - заборгованість за річними процентами, 67005,47 грн - заборгованість за щомісячними процентами. Відповідач надав відзив на позов та зазначила про часткове визнання позову лише в частині різниці між отриманими та сплаченими нею коштами, про те точно визначитися з сумою зможе лише після надання позивачем додаткових доказів. При цьому також зазначила, що в договорі не визначена процентна ставка, а паспорт споживчого кредиту та його підписання не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті не відбувається фіксація волі сторін договору та його зміст. Умови та правила надання банківських послуг за відсутності доказів його підписання позичальником також не можуть свідчити про узгодження сторонами договору процентної ставки. Крім того звертає увагу, що позивачем 05 лютого 2024 року направлена вимога про дострокове повернення кредиту та отримана відповідачем 12 лютого 2024 року, а тому позивач в силу положень ч.2 ст.1050 ЦК України не мав права, починаючи з березня 2024 року, нараховувати відсотки. Також зазначає, що відповідач протягом липня 2021 року-лютого 2022 року сплатила біля 30000,00 грн, однак позивач відобразив у розрахунку сплату кредиту тільки за січень-лютий 2022 року. Щодо ж до суми кредиту, то вказує, що за умовами договору позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок кредиту 6 платежів, в тому числі 4 на рахунок страхової компанії та 2 як оплата за електронні ключі, однак жодних доказів про проведення оплати не надав, як і доказів укладення договорів страхування. Крім того в договорі вказано, що сума кредиту становить 64809,00 грн, відповідачем отримано 50000,00 грн, сума страхових платежів та оплата за електронні ключі доступу становить 12 809,00 грн, тобто різниця становить 2000,00 гн, яка, як припускає відповідач, є відсотки за видачу кредиту, які відповідачем не погоджені, та нарахування відсотків на відсотки є незаконним. При цьому також просила відшкодувати їй витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн. Позивач надав відповідь на відзив та просив поновити строки для його подання. Суд відмовив в поновлення строку та прийняття відповіді на відзиву, про що постановлена відповідна ухвала. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09 серпня 2024 року справа за підсудністю передана до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2024 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 09 січня 2025 року суд відмовив в поновлені строків на подання відповіді до відзиву, витребування доказів та прийняв до розгляду докази надані стороною позивача. Ухвалою від 05 лютого 2025 року суд витребував від первісного кредитора додаткові докази. В судове засідання сторони вкотре не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність, а тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справу у відсутність учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом установлено, що 29 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №6475541519. Відповідно до його умов кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах встановлених договором. Кредит надається на суму 64809,00 грн строком на 36 місяців. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту №5541519, який є невід`ємною частиною цього договору. Пунктом 1.4 договору визначено, що підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту кошти за визначеними реквізитами, серед яких: 50000,00 грн переказ до запитання на користь [PERSON] , ряд платежів в оплату страхового платежу за договором страхування та платежі за електронний ключ доступу до додатків. Відповідно до умов паспорту кредиту, підписаного позичальником, проценти за видачу кредиту становлять 2000,00 грн, щомісячні проценти - 3,45%, річні проценти - 0,01%. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 145\~312,37 грн, реальна процента ставка -88,68%, а також п.6 визначений порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Тобто сторони договору узгодили всі істотні умови надання кредиту, сплати відсотків та повернення таких коштів позичальником банку. Щодо заперечення відповідача про непогодження процентів, то як слідує з матеріалів справи, споживач, підписавши кредитний договір №6475541519 від 29 липня 2021 року, погодилася і з тим, що цей договір, паспорт кредиту № 5541519 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 16 червня 2021 року, складають єдиний кредитний договір (п.3.2 Договору). Із вказаного слідує, що у кредитному договорі визначено конкретний паспорт кредиту та конкретні умови кредитування, з якими відповідача було ознайомлено, про що свідчить її особистий підпис у договорі та паспорті кредиту. Отже, зміст паспорта кредиту за конкретних обставин справи може бути доказом укладення договору і в разі доведеності укладення кредитного договору умови, які зазначені в ньому, містить умови кредитного договору у відповідній частині, яка акцептована споживачем. Встановлення того, чи є паспорт кредитування складовою кредитного договору, залежить від фактичних обставин справи, зокрема від того, чи акцептував споживач пропозицію оферента, яка міститься в паспорті споживчого кредитування. У разі встановлення, що споживач прийняв позитивне рішення та погодився на укладення кредитного договору відповідно до запропонованих кредитором умов (або на умовах, індивідуально визначених/деталізованих сторонами), про що свідчать як письмові докази, так і дії споживача, тоді обґрунтованим є висновок про те, що паспорт споживчого кредитування є складовою договору кредиту. Отже, паспорт споживчого кредиту з врахуванням обставин кожної судової справи може бути доказом на підтвердження погодження сторонами умов кредитування, а також містити умови кредитного договору в частині, яка схвалена позичальником. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Посилання відповідача на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17 та від 23 травня 2022 року № 393/126/20, судом відхиляються, оскільки обставини у цій справі є суттєво відмінними від обставин, встановлених у цих постановах Верховного Суду З умов даного кредитного договору слідує, що [PERSON] , підписавши кредитний договір, доручила ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: - отримувач: АТ «ТАСкомбанк», сума 50000,00 грн, призначення переказ до запитання на користь [PERSON] , - отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 600,00 грн, призначення страховий платіж , - отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 9000,00 грн, призначення - оплата страхового платежу за договором страхування №6475541519-С від 29/07/2021, - отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 650,00 грн, призначення - оплата страхового платежу за договором страхування №6475541519-КМZ від 29/07/2021, - отримувач: ТОВ «ФК «ЦФР», сума 200,00 грн, призначення - оплата за електронний ключ доступу до додатку «support.ua» SU6475541519 від 29/07/2021, - отримувач: ТОВ «ФК «ЦФР», сума 450,00 грн, призначення - оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADARScreen», пакет ЕКОНОМ, КД 6475541519 від 29/07/2021, - отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 1900,00 грн, призначення - оплата страхового платежу за договором страхування №6475541519-ЛО від 29/07/2021. Кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №1258208462 від 29 липня 2021 року та витягом з реєстру оплачених страховок. При цьому суд звертає увагу, що оплата супутніх послуг відповідно до умов договору була здійснена саме за дорученням відповідача на виконання договорів, укладених нею з третіми особами, а тому, заперечуючи щодо цих обставин, відповідач не була позбавлена права надати докази в спростування цих обставин, однак своїм правом не скористалася. Слід зазначити, що саме відповідачка є стороною цих договорів, а не позивач. Що стосується 2000,00 грн, які, на думку відповідача, є відсотки за видачу кредиту та з нею не погоджені, суд зазначає наступне. Пунктом 3 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», затверджених наказом Генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» №12 від 16 червня 2021 року, які, як погоджено відповідачем (п.3.2 договору), є частиною кредитного договору, передбачено, що за надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти. Сума процентів всіх видів становить сукупну вартість кредиту/кредитів. Види процентів: початковий процент, щомісячні проценти та річні проценти. Початковий процент обчислюється від суми кредиту і за дорученням позичальника стягуються за рахунок кредиту, відразу при його наданні. У паспорті кредиту №5541519, який є невід`ємною частиною кредитного договору, обумовлено, що розмір початкових процентів при наданні кредиту становить 4% від суми кредиту, що становить 2000,00 грн, а тому твердження відповідача, що розмір початкового проценту не узгоджений між сторонами суд оцінює критично. При цьому, з огляду на погоджені умови, суд вважає обґрунтованим включення їх в рахунок кредиту як умову при його наданні. Крім того, суд звертає увагу, що відповідач доказів про самостійну їх сплату при наданні кредиту не надала. Щодо твердження відповідача про незаконність нарахування «відсотків на відсотки», то суд зважає, що в даному випадку вказана сума отримана відповідачем саме як сума кредиту. Щодо виконання відповідачем умов договору, то як слідує з довідки ТОВ «ФК «ЦФУ» №-8608828-SG від 18 березня 2023 року, яку суд взяв до розгляду, станом на 17 грудня 2021 року позичальником на виконання умов кредитного договору №6475541519 від 29 липня 2021 року було сплачено чотири платежі на суму 16149,38 грн, з яких списано: 2,11 грн - річні проценти, 8943,68 грн щомісячні проценти, 7203,59 грн частина кредиту. Станом на 17 грудня 2021 року сума для дострокового погашення боргу становить 58627,79 грн. При цьому суд зауважує, що платежі здійснені відповідно до погодженого графіка платежів на вказану дату. 17 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №171221, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» зобов`язується передати (списати) ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» суму фінансування, а останній зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.2.3 цього договору, відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2 до цього договору, але не раніше оплати фактором суми зазначеної в п. 3.1 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим договором та всі права вимоги за договором поруки. Сторони підписують акт прийому-передачі реєстру прав вимоги в день здійснення оплати суми фінансування згідно п. 3.1 цього договору. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору. В цілому сума фінансування за договором факторингу становить 467\~336 417,92 грн. Ця сума перерахована на рахунок ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», про що свідчить платіжна інструкцією банку №833437008 від 17 грудня 2021 року. 17 грудня 2021 року сторони цього договору підписали акт прийому-передачі реєстру прав вимоги до договору факторингу №171221. У Реєстрі прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року позичальник [PERSON] за кредитним договором № 6475541519 від 29 липня 2021 року значиться за порядковим номером 15\~016 та міститься інформація щодо залишку заборгованості - 56627,79 грн, з яких: 57605,41 грн тіло кредиту, 0,25 грн відсотки, 1022,13 грн щомісячні відсотки (а. с. 14,23). Отже до АТ «Таскомбанк» перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими доказами. Як слідує з виписки з рахунку відповідачки остання на виконання умов кредитного договору № 6475541519 від 29 липня 2021 року здійснила два платежі в 2022 році (в січні та лютому місяцях) та не здійснювала жодного платежу в 2023 році. 31 січня 2024 року АТ «ТАСКОБАНК» направив відповідачу повідомлення-вимогу про дострокове повернення суми кредиту за кредитним договором №6475541519 від 29 липня 2021 року (а.с.34). Вказане повідомлення - вимогу відповідач отримала 12 лютого 2024 року, що визнається нею, про що зазначено у відзиві. Доказів про виконання цієї вимоги матеріли справи не містять. Як слідує з розрахунку заборгованості станом на 26 липня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 6475541519 від 29 липня 2021 року становить 121012,95 грн, з яких: 54005,28 грн заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 2,20 грн заборгованість по річним процентам (в т.ч. простроченим); 67005,47 грн - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. простроченим). Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 54005,28 грн. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, відповідачем не спростована, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню. Що стосується розміру заборгованості по процентам, даний розмір є необґрунтований з урахуванням пред`явленої позивачем до відповідача вимоги про дострокове повернення боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати відсотків у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики (якщо договором передбачено обов`язок позичальника повертати позику частинами ). Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», затверджених наказом Генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» №12 від 16 червня 2021 року, передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпечений іпотекою та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого не настав в повному обсязі. Таке положення розглядається як право кредитодавця вимагати дострокове повернення кредиту в рамках ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 4\~статті 16\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування"\~передбачено,\~що у\~разі затримання\~споживачем сплати\~частини споживчого\~кредиту та/або\~процентів щонайменше\~на один\~календарний місяць,\~а за\~споживчим кредитом,\~забезпеченим іпотекою,\~та за\~споживчим кредитом\~на придбання\~житла -\~щонайменше на\~три календарні\~місяці кредитодавець\~має право\~вимагати повернення\~споживчого кредиту,\~строк виплати\~якого ще\~не настав,\~в повному\~обсязі,\~якщо таке\~право передбачене\~договором про\~споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний\~у письмовій\~формі повідомити\~споживача про\~таку затримку\~із зазначенням\~дій,\~необхідних для\~усунення порушення\~та строку,\~протягом якого\~вони мають\~бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1048 ЦК України проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. З матеріалів справи слідує, що 31 січня 2024 року позивач направив на адресу відповідача досудову письмову вимогу щодо дострокового виконання договірних зобов`язань, в якій банк вимагав протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість. Проте дана вимога залишена відповідачем без відповідного реагування. Таким чином, враховуючи умови вимоги, надісланої банком 31 січня 2024 року, які були отримані відповідачем 12 лютого 2024 року, останнім днем коли відповідач повинен був сплатити борг за кредитним договором є 13 березня 2024 року. Отже, звернувшись до відповідача із вимогою про дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання. Проте, позивач вказаних положень не врахував та продовжив нарахування процентів до 26 липня 2024 року. За таких умов нарахована позивачем сума заборгованості по щомісячних процентам (в т.ч. простроченим) у розмірі 67005,47 грн та по річним процентам (в т.ч. простроченим) в розмірі 2,20 грн не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону. В той же час, виходячи з розрахунку заборгованості та враховуючи змінений строк кредитування, заборгованість по щомісячних процентам (в т.ч. простроченим) становить 55898,00 грн, а по річним процентам (в т.ч. простроченим) - 0,83 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №6475541519 від 29 липня 2021 року в розмірі 109904,11 грн, з яких: 54005,28 грн заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 55898,00 грн - заборгованість по щомісячних процентам (в т.ч. простроченим), 0,83 грн - заборгованість по річним процентам (в т.ч. простроченим). Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2200,03 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам) Щодо витрат на правничу допомогу відповідача, то суд враховує, що відповідно до ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено,що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 в справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 в справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. Відповідач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги від 18 вересня 2024 року з додатковою угодою №1 від 18 вересня 2024 року, укладеними між позивачем та адвокатом Хейнісом О. Г., розрахунок судових витрат, який наведений у відзиві на позовну заяву, квитанцію до прибуткового касового ордеру №18/09/2024 від 18 вересня 2024 року про сплату адвокату гонорару в сумі 15000,00 грн, ордер серії АВ №1151736. За змістом умов договору про надання правничої допомоги клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах визначених договором. Відповідно до п. 2.3 договору, клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, обумовлені цим договором та додатковою угодою. Детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та додаткових витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та визначається додатковою угодою до цього договору (п. 5.1 договору). З додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 18 вересня 2024 року слідує, що сторони за цією угодою домовились, що адвокат на виконання умов основного договору зобов`язується надати клієнту наступні послуги: підготувати та подати до суду від імені клієнта відзив, а також представляти інтереси клієнта. Вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг передбачених додатковою угодою є фіксованим та становить 15000,00 грн. Позивач вказував на необґрунтованість витрат на правничу допомогу. Також звертав увагу, що справа є незначної складності, якій присвоєно статус малозначної. Крім того, вказує, що стороною не надано належних та допустимих документів на підставі яких можна встановити розмір винагороди за надання правової допомоги. Надаючи оцінку наданим доказам, суд вважає, що відповідачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи та, зважаючи на ухвалене судом рішення про часткове задоволення позову, дійшов висновку, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, суд зважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором, справа визнана малозначною та не є складною, розглядалася в\~порядку спрощеного\~позовного провадження, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 1376,98 грн витрат на правничу допомогу. Також суд звертає увагу, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне\~застосування вказаних\~положень також\~звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду\~в постанові від 5 вересня 2022 року в справі\~№1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: partial