Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

22.10.2024 р. позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» яке є правонаступником Державного «НАЕК «Енергоатом», на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі у розмірі 187480,42 грн., судові витрати у розмірі 1 874,80 грн; судовий збір за копію рішення у розмірі 608,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв?язку з незаконним звільненням позивача із займаної посади, необхідно з відповідача на користь позивача стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, які підлягають оплаті. Період нарахування складає 583 робочих дні (з 28.05.2021 по 15.09.2023 - на момент рішення Святошинського районного суду м. Києва та 139 робочих днів з 16.09.2023 по 28.03.2024 - до моменту поновлення на посаді. Отже, у зв?язку з незаконним звільненням з відповідача на користь позивача до моменту поновлення посаді додатково піллягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за 139 робочих днів (з 16.09.2023 по 28.03.2024) в сумі 187 480, 42 грн (1 348,78 грн х 139 робочих днів). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с.17). Ухвалою судді від 05 листопада 2024 р. розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.102). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 20.11.2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що Святошинським районним судом у справі №759/13330/22 допущено негайне виконання рішення суду лише в частині стягнення за один місяць середньої заробітної плати, хоча у справі виносилось і додаткове рішення від 09.10.2023 р. Таким чином, рішення Святошинського районного суду від 15.09.2023 р. набрало чинності в частині не скасованій постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2024 р. лише після прийняття цієї постанови апеляційною інстанцією. Тому, після набрання рішення законної сили, на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15.08.2023, з урахуванням Постанови Київського апеляційного суду від 06.02.2024 наказом від 29.03.2024 року №182 «Про поновлення на роботі [PERSON] » позивач був поновлений на роботі з 28.05.2021 р. у філії «ВГ «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» на посаді начальника відділу вхідного контролю, вторинних ресурсів, реалізації та аналізу руху ТМЦ Запорізького відділення ВП «Складське господарство». Так, листом від 01.04.2024 р. №45/0-689 відповідач повідомив позивача поновленні роботі та запропонував йому «Складське господарство» для ознайомлення з наказом про поновлення та приступити до виконання своїх обов?язків. Також у період з 16.09.2023 р. по 28.03.2024 р., за який просить позивач стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, діяла саме зазначена вище норма ст. 233 КЗпП України, змінена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Таким чином, до вимоги позивача про оплату за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі (за період з 16.09.2023 по 28.03.2024) тримісячний строк звернення до суду. Оскільки позивач дізнався застосовується своє поновлення 04.04.2024 року, строк звернення до суду закінчився 04.07.2024 року. Отже, позовна заява подана з пропуском тримісячного строку, що суперечить статті 233 КЗпП України, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При чому, відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Така позиція, зокрема, викладена у Постановах Верховного суду від 12.09.2018 по справі №401/3246/16-ц, від 04.04.2024 по справі №593/1157/21, 08.05.2024 по справі №593/1131/21. Стягнення судом на користь працівника середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника здійснюється на підставі ухвали суду, а отже такі вимоги розглядаються в рамках справи про поновлення на роботі. Питання затримки виконання рішення про поновлення на роботі згідно з вимогами статті 236 КЗпП України повинен вирішувати орган, який розглядав спір про поновлення на роботі, що є можливим за умови звернення позивача з заявою в порядку статті 236 К3пП України до суду першої інстанції, тобто в межах позовного провадження у цивільній справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не в порядку звернення з окремим позовом. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 14.06.2023 у справі №745/207/21. Крім того, позивачем заявлена вимога щодо стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом», яке є правонаступником ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь [PERSON] судовий збір за копію рішення в сумі 608,40 грн. Цивільний процесуальний кодекс України, зокрема ст.ст. 14, 272, передбачає безоплатне надання сторонами справи копій судових рішень. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється лише за повторну видачу копій судового рішення. Тому, вимога є незаконною та необґрунтованою (а.с.108-113). 26.11.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якому він просив позовні вимоги задовольнити. Вважає, що відзив відповідача на позовну заяву є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач вкотре намагається уникнути відповідальність за неналежне виконання позовних вимог позивача по справі №759/13330/22 в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме до моменту поновления з огляду на те, що філією ВП «Складське господарство» було лише видано наказ від 29.03.2024 № р. 182 «Про поновлення на роботі [PERSON] ». В частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на посаді згідно Постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року по справі №759/13330/22 відповідачем була проігнорована, незважаючи на наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у розмірі 786 338,74 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На думку позивача, відповідач, навмисно не виконав вищезгадану Постанову Київського апеляційного суду м. Києва в частині стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту поновлення, маючи для цього всі підстави та можливості; натомість звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою, намагаючись уникнути відповідальності за скоєне правопорушення. Отже, вимоги позивача до відповідача в рамках цивільної справи №759/13330/22 були обгрунтованими (згідно Постанови Верховного Суду від 09.10.2024) та стосувалися, серед іншого, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на посаді, яке відбулося лише 29.03.2024 року наказом №182 філією ВП «Складське господарство». 29.11.2024 року від представника відповідача надійшди заперечення у яких зазначено, що твердження позивача у відповіді на відзив зводиться лише до позиції щодо невиконання рішень по справі №759/13330/22, хоча рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15.09.2023 року з урахуванням зміненої Постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2024 р. частини виконано відповідачем в повному обсязі. Однак, предметом спору у справі №759/22199/24 є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту винесення Святошинським районним судом міста Києва від 15.09.2023 року рішення по справі №759/13330/22 до моменту поновлення на роботі (з 16.09.2023 по 28.03.2024). У своїй відповіді на відзив позивач посилається на ст. ст.116, 117 КЗпП України, які врегульовують розрахунки при звільненні працівника і не мають ніякого відношення до предмету спору. У свою чергу, частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При чому, в справах про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після видачі роботодавцем зазначеного наказу незалежно від тривалості затримки його видачі. Така позиція викладена Постановах Верховного суду України від 19.06.2024 по справі №205/1543/23, від 10.10.2019 по справі №522/13736/15 Наказ «Про поновлення на роботі [PERSON] » №182 був виданий відповідачем - 29 березня 2024 року. Позивач ознайомлений з наказом - 4 квітня 2024 року, проте, як вбачається з ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 25.10.2024 р. по справі №759/22199/24 про залишення позовної заяви без руху, звернувся до суду лише 22 жовтня 2024 року, через більш ніж шість місяців після видання наказу про поновлення та ознайомлення з ним позивача. Позивач ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив не зазначив причини пропуску звернення до суду за вирішенням трудового спору, не обґрунтував їх поважності. Внаслідок чого, предствник відповдіача вважає, що вказана позовна задоволенню не підлягає у зв?язку із пропуском тримісячного строку звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2024 року ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 26.05.2021 за №162 «Про звільнення [PERSON] »; Поновити позивача на роботі на посаді начальника відділу вхідного контролю, вторинних ресурсів реалізації та аналізу руху ТМЦ Запорізького відділення ВП «Складське господарство». Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.05.2021 по 15.09.2023 у розмірі 1809419 грн 91 коп.; Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в дохід держави судовий збір у розмірі 8218 грн 17 коп. У решті позовних вимог відмовити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2024 року постановлено виправити арифметичну помилку та описку у короткому тексті рішення Святошинського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовними вимогами [PERSON] до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу; Зазначити вірно четвертий абзац резолютивної частини рішення, а саме: «Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.05.2021 по 15.09.2023 у розмірі 1809419 грн 91 коп.». Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2023 року ухвалено доповнити рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2023 у цивільній справі ун. № 759/13330/22 за позовними вимогами [PERSON] до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу. Достягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код ЄДРПОУ 36217282) в дохід держави судовий збір у розмірі 161 (Сто шістдесят одну) грн 62 коп.; Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 6010 грн 01 коп. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2024 року постановлено виправити описку в описовій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2023, а саме у розділі ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду, де зазначити вірно середньомісячну заробітну плату, а саме: «У довідці про доходи від 27.05.2021 ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом»» та довідки Пенсійного фонду України Форма ОК-5 нарахована заробітна плата склала: у березні 2021 р. - 61756 грн 95 коп., у квітні 2021 р. - 32909 грн 50 коп. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. У березні 2021 р. було 22 робочих дня, у квітні 2021 р. 22 робочих дня. Отже, середньомісячна заробітна плата становить 94666,45/2 = 47333 грн 23 коп., середньоденна заробітна плата, складає: (61756,95 + 32909,5 = 94666,45)/44 = 2151 грн 51 коп.». Постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2024 року скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2023 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення суми судового збору. Ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», на користь [PERSON] 786 338,74 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 010 грн 01 коп. В решті рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2023 року залишити без змін. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року про виправлення арифметичної помилки та описки скасовано. Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року скасувано. Компенсовано Акціонерному товариству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія«Енергоатом», сплачені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 658,26 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Верхового суду від 09.10.2024 року залишено без змін рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в частині поновлення на роботі. Постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул і стягнення з акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь [PERSON] судового збору в сумі 6 010,01 грн залишено без змін; Поновлено виконання постанови Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 786 338,74 грн. Постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в частині компенсації акціонерному товариству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», судового збору за подання апеляційних скарг змінено; Компенсувано акціонерному товариству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 10 521,04 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; Компенсувано Акціонерному товариству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 2 684 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Філією «ВП «Складське господарство» видано наказ №182 від 29.03.2024 року «Про поновлення на роботі [PERSON] » на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року по справі №759/13330/22, з урахуванням Постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року по справі №759/13330/22, визнано протиправним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 26.05.2021 №162 «Про звільнення [PERSON] ». Листом вих.№45/о-689 від 01.04.2024 року АТ «НАЕК «Енергоатом» надісланого на адресу [PERSON] повідомлено останнього про поновлення його на роботі, на посаді поза штатом начальником відділу вхідного контролю, вторинних ресурсів реалізації та аналізу руху ТМЦ Запорізького відділення. У зв?язку з цим позивачу запропоновано з?явитися до філії «ВП СГ» за адресою Рівненська область , місто Вараш, Будівельна база №1 та №2 Промислова зона 35/2 для ознайомленням з наказом від 29 березня 2024 №182 « Про поновлення на роботі [PERSON] » та приступити до виконання своїх обов?язків. Згідно листа вих.№45/о-704 від 03.04.2024 року АТ «НАЕК «Енергоатом» на адресу [PERSON] надіслано наказ від 20.03.2024 року №182 «Про поновлення на роботі [PERSON] » для ознайомлення. Також позивачу запропоновано не пізніше триденного терміну з дня отримання цього листа прибути на робоче місце, приступити до виконання посадових обов?язків. Також копія наказу №182 від 29.03.2024 року була надіслана на електронну адресу позивача [INFO] Отримання позивачем наказу та ознайомлення з ним підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та його підписом про ознайомлення з зазначенням дати - 04.04.2024. За положеннями ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.12 № 4-рп/2012 справа № 1-5/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Частиною 1 статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Також, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Така ж позиція, викладена, зокрема у Постановах Верховного суду від 12.09.2018 року по справі №401/3246/16-ц, від 04.04.2024 року по справі №593/1157/21, від 08.05.2024 року по справі №593/1131/21. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі. Відповідно до 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня настання події, які у свою чергу до цього строку не включаються. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Отже, для встановлення початку перебігу строку у даній справі визначальними є така юридично значима обставина, як ознайомлення позивача з наказом про поновлення його на роботі. Для позивача перебіг строку на звернення до суду з даним позовом почався з 04.04.2024, тобто з дня ознайомлення його з наказом №182 від 29.03.2024 року. Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку, а коли він визначений місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, перебіг передбаченого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу для позивача почався 04.04.2024 (наступний день за днем ознайомлення позивача з цим наказом), а сплив зазначений строк, відповідно 04.07.2024 року. Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 22.10.2024 року, що підтверджується штемпелем на позовній заяві, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом. Такий порядок обчислення процесуальних строків застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 року у справі № 242/3708/14-ц. Правовідносини щодо застосування процесуального закону (обчислення строків звернення до суду з позовом) у справі № 242/3708/14-ц є подібними з правовідносинами у даній справі, що розглядається. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 року у справі № 233/2021/19 містяться висновки, що для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. Якщо норма права не передбачає, що її дія поширюється лише на обмежене коло осіб, немає сенсу застосовувати суб`єктний критерій для встановлення подібності правовідносин у різних справах. Так само не завжди для встановлення подібності правовідносин має значення й об`єктний критерій. Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. При цьому слід зазначити, що позивач не просив поновити пропущений строк звернення до суду з позовом та не зазначив про наявність поважних причин пропуску цього строку. Також позивачем у відповіді на відзив нічого не зазначено про поновлення пропущеного строку звернення до суду, а також ніяким чином не обґрунтовано зазначену обставину. З огляду на зазначене, суд погоджується із твердженням представника відповідача, оскільки позивачем пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з даним позовом, клопотання про поновлення строку ним подано не було, а тому враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Отже, оскільки інші вимоги зазначені у позовній заяві є похідними від первісної вимоги, яка задоволенню не підлягає, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем, суд залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed