Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

07 лютого 2025 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла вказана позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», сформована в системі «Електронний суд» представником позивача Ларіонова К.О., до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним Договором №13.02.2023-100002592 від 13.02.2023 року у розмірі 9 168,01 гривень, а також судових витрат зв сплати судового збору в розмірі 2\~422,40 гривень. Позов обґрунтовано тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 13.02.2023 року укладено Кредитний договір (оферта) № 13.02.2023-100002592. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 6 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 13.02.2023, строком на 28 днів. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка 1,2 % в день, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Процентна ставка «Стандарт» - стандартна фіксована незмінна процентна ставка 1,5 % в день, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача. Відповідно до Договору від 13.02.2023 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 6 000,00 грн. строком на 28 днів, [PERSON] отримано кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 12.03.2023, утворилась заборгованість у розмірі 9\~168,01 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000,00 грн., по процентам в розмірі 2\~268,01 грн., комісії в розмірі 900,00 гривень, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою суду від 10.02.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності за наявними доказами у справі, просив винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позовну заяву не надав. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У даній справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. Зважаючи на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов, проти прийняття заочного рішення не висловлювався. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, доходить наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 лютого 2023 року між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» укладено Кредитний договір (оферта) № 13.02.2023-100002592, який складається з: - пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти); - заявки кредитного договору договір № 13.02.2023-100002592 (кредитної лінії); - підтвердження укладення кредитного договору № 13.02.2023-100002592 від 13.02.2023. Зазначений кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору «Т671» та електронним підписом кредитора, здійснений комп`ютерною мишею. У кредитному договорі зазначені: реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 4441-11ХХ-ХХХХ-2366, дата видачі кредиту 13.02.2023 (п. 1 Заявки); сума кредиту 6000,00 грн (п. 2), строк на який надається кредит 28 днів з дати його надання (п.3); дата повернення (виплати) кредиту 12.03.2023 (п.4). Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка 1,2 % в день, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (п. 7). Процентна ставка «Стандарт» - стандартна фіксована незмінна процентна ставка 1,5 % в день, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ» (п.8). Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.(п. 9). Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія") 15% від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. (п. 10). Розмір процентів відповідно до ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України становить 438 % річних. (п. 15 Заявки). У п. 17 Заявки зазначено, що спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. Даний електронний кредитний договір (оферту) підписано у порядку, передбаченому Законом України\~«Про електронну\~комерцію» і він не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором у розумінні ст.\~633\~ЦК України (п. 1.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти)). У кредитному договорі зазначені прізвище, ім`я та по батькові відповідача як позичальника, його ідентифікаційний код, серія і номер паспорта, адреса проживання, номер його мобільного телефону. Копією квитанції LIQPAY підтверджується перерахування коштів в розмірі 6000,00 грн 13.02.2023 року о 18-27 год на картку 444111*66, з призначенням платежу - видача за договором №13.02.2023-100002592. Розглянувши та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання умов кредитного договору в частині стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац 2 ч.2 ст.639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. Згідно зі ст.12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір № 13.02.2023-100002592 від 13.02.2023 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Т671», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до ч.12 ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Копією квитанції про перерахування коштів підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 6000,00 грн 13.02.2023, оскільки в ньому зазначені номер його банківської карти. Зазначений номер банківської карти вказаний у кредитному договорі, як такі, що належать відповідачу. Доказів того, що банківська карта із зазначеним номером не належить відповідачу, що кошти не надходили на цю банківську карту, відповідач суду не надав, а тому суд дійшов висновку, що відповідач 13.02.2023 отримав кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн. Відповідно до п. 4 Заявки, дата повернення (виплати) кредиту 12.03.2023 року. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повернув одержану суму кредиту. Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 6000,00 грн є підставною. Відповідно до ч.1, 2 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст.\~1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до зазначених вище умов кредитного договору відповідач мав сплачувати процентну ставку «Економ» у розмірі 1,2% в день, яка застосовується протягом первинного періоду та процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1,5% за день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Позивач просить стягнути з відповідача 2\~268,01 гривень заборгованості по процентах. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплатив зазначений борг за процентами. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача процентів у розмірі 2\~268,01 гривень є правомірною. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до п. 9 кредитного договору відповідач зобов`язаний сплатити комісію пов`язану з наданням кредиту в розмірі 900,00 грн. На підставі викладеного, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 900,00 грн. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved