Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Галіцина В.В. звернулася до суду з позовом до Якушинецької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява обгрунтована наступним. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належала померлій як члену колгоспного двору, яка станом на 15.04.1991 не втратила своє право на частку у майні двору, головою якого був [PERSON] на підставі свідоцтва № 128 про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Ксаверівської сільської ради 26.12.1988 згідно рішення виконкому Вінницької районної ради №128 від 19.05.1988. У зв`язку із тим, що спадковий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, позивач не має можливості оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №278/02-31 від 22.02.2024. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] , який фактично прийняв спадщину був чоловік померлої - [PERSON] , оскільки на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] відсутні. [INFO] помер дід позивача [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої спірний житловий будинок, 1/2 частка якого належала померлому, як члену колгоспного двору, а іншу 1/2 частку він фактично успадкував після смерті дружини [PERSON] , але за життя не оформив своїх спадкових прав. Однак, через те, що спірний спадковий будинок належить до суспільної групи колгоспних дворів, позивач не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. 29.09.2000 [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів онукові [PERSON] .. Таким чином, після смерті діда [PERSON] позивач є спадкоємцем за заповітом. Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті діда немає. Спадщину після смерті діда [PERSON] позивач прийняв шляхом подачі заяви у визначений законом строк. З огляду на викладене просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , якому належала 1/2 частка як члену колгоспного двору та який фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] дружини [PERSON] , якій належала 1/2 частка колгоспного двору, але за життя не оформив свої спадкових прав на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. «А», ганку з козирком, літньої кухні, сараю літ. «Б», навісу літ. «В», погребу з шиєю літ. «п/В», криниці №1, не включаючи до права власності самочинно збудовані будівлі мансарди літ. м/А», прибудови літ. «а1», прибудови літ. «а2». Ухвалою суду від 09.08.2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання про витребування доказів (а.с. 39). Ухвалою суду від 19.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 79). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Галіцина В.В. в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явились. Представником позивача подано заяву, в якій вона позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути у її відсутність та відсутність позивача (а.с. 92). Представник відповідача Якушинецької сільської ради в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився. Від представника [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у відсутність представника сільської ради, у вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 98-99). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій вказала, що спадщину після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] вона не прийняла та не претендує на неї, вона не являється особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, справу просила розглядати у її відсутність (а.с. 74-75). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін та їх представників. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. На підставі досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 36). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Згідно копії заповіту від 29.09.2000 [PERSON] все своє майно заповів своєму онукові [PERSON] (а.с. 9). З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 15.02.1956 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 22.07.1989 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до довідки №1 від 12.02.2024 виданої КП «ВООБТІ» згідно матеріалів інвентаризаційної/реєстраційної справи №194 станом на 31.12.2012, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] 26.12.1988 зареєстровано в цілому КП «ВООБТІ» та записано в реєстрову книгу №1, реєстровий №127, за колгоспним двором, голова якого [PERSON] , на підставі свідоцтва № 128 про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Ксаверівської сільської ради 26.12.1988 згідно рішення виконавчого комітету Вінницької районної ради №128 від 19.05.1988 (а.с. 16). На а.с. 17-23 міститься копія технічного паспорта на житловий будинок садибного типу в с. Лисогора Вінницького району Вінницької області, що виготовлений 15.03.2024 ФОП [PERSON] , відповідно до якого до складу домоволодіння входять: житловий будинок 1968 року побудови літ. «А»; мансарда 2010 року побудови літ «м/А»; прибудова 2010 року побудови літ. «а1»; прибудова 2010 року побудови літ. «а2»; ганок з козирком; літня кухня, сарай 1973 року побудови літ. «Б»; навіс 1973 року побудови літ. «В»; погріб з шиєю 1973 року побудови «п/В»; криниця 1956 року побудови №1. Відповідно до довідок Якушинецької сільської ради №91, №92, №93 від 11.03.2024 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 30.01.1981 по день їх смерті [INFO] та 03.03.1997 (а.с. 24-26). Відповідно до довідки Якушинецької сільської ради №94 від 11.03.2024 за [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,55 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка не приватизована (а.с. 27). Згідно довідки Якушинецької сільської ради №95 від 11.03.2024 за житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , рахується земельна ділянка площею 0,55 га (а.с. 28). З довідки Якушинецької сільської ради №96 від 11.03.2024 (а.с. 29) та доданих копій витягів з погосподарських книг (а.с. 30-33) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , по день смерті [INFO] , був головою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії спадкової справи №247/2006 до майна померлого [INFO] [PERSON] , що заведена у Вінницькій районній нотаріальній конторі (а.с. 43-73), 14.04.2006 [PERSON] , як законний представник малолітнього спадкоємця за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] , подала до нотаріальної контори письмову заяву про прийняття спадщини в інтересах малолітнього [PERSON] .. 01.10.2019 державним нотаріусом Вінницької районної нотаріальної контори було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно: земельну ділянку площею 2,1715 га, кадастровий номер 0520682500:01:003:0003, розташованої на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №201760; права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Прогрес», що знаходиться в с. Ксаверівка Вінницького району Вінницької області, розміром 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0212887. Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 22.02.2024 №278/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що зробити висновки про те, яка саме частка у праві власності на житловий будинок, що відноситься до суспільної групи колгоспного двору, належить спадкодавцю неможливо (а.с. 34). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач, який станом на час відкриття спадщини був неповнолітнім, спадщину прийняв шляхом подачі його законним представником - матір`ю [PERSON] , письмової заяви нотаріусу. До складу спадкового майна також входить житловий будинок по [ADDRESS] , який належить спадкодавцю [PERSON] .. Також до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входять земельна ділянка та земельна частка (пай) на території Ксаверівської сільської ради, та позивачем отримано на них свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При зверненні до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] , позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що спадковий житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] та членом якого була [PERSON] , зробити висновки про те, яка саме частка у праві власності на житловий будинок належить кожному із ним - неможливо. Тобто, позивач не може у нотаріальній конторі оформити свої спадкові права після смерті діда [PERSON] .. Таким чином, вирішити дане питання, окрім як в судовому порядку, позивач позбавлений можливості, її право на спадщину порушене та підлягає захисту. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за заповітом, що регулюються Цивільним Кодексом України в ред. 1963 року, Законом України «Про власність», Цивільним Кодексом України, які застосував суд при вирішенні справи. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями . Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, згідно зі змістом ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 524 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] . 03.03.1997 прийняв її чоловік [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, проте не оформив свої спадкових прав та помер [INFO] . Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Частиною першою ст. 112 ЦК УРСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Тобто, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу другого пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію Закон України «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві сумісної власності належало право у колгоспному дворі, як його членам, що не втратили право на частку в його майні. Отже, [PERSON] та його дружині [PERSON] в рівних частках (по 1/2 кожному) належав житловий будинок по [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняв її чоловік [PERSON] .. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно змісту ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими, доведеними позивачем, відповідають матеріальному закону. Викладені у позові обставини знайшли своє підтвердження. Судом не встановлено порушення права інших осіб при визнанні права власності на житловий будинок за позивачем, що належить померлому [PERSON] .. Понесені позивачем судові витрати, відповідно до його позиції висловленої в позовній заяві, слід залишити за позивачем. Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1225, 1268, 1270, 1273, 1296 ЦК України,

Outcome: approved