Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач в особі свого представника - адвоката Кушнарьова Є.І. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.07.2022 року між сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстровано у реєстрі за №2928. Позивач є особою похилого віку (71 рік), дружини, дітей та родичів немає, онкохворий, має ряд хронічних захворювань, у тому числі солевий діатез (ураження нирок, що характеризується накопиченням надмірної кількості солей, що запускає процес пошкодження нирок), має єдину праву нирку з пухлиною (ліву нирку видалили в 2008 р.), потребує операції, на яку відсутні кошти, до укладення договору переніс дві операції на нозі; ледве пересувається по квартирі на милицях, пережив інсульт та інфаркт. Станом на день подання позову позивач у силу свого віку та стану здоров`я потребує сторонньої допомоги та догляду. Починаючи з дня укладення спірного договору і по теперішній час відповідач систематично не виконує абсолютно всі умови договору довічного утримання (догляду). Окрім того відповідач як власник квартири не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, позивачу доводиться самостійно нести цей тягар. [PERSON] не несе жодних витрат по утриманню та догляду позивача, не сплачує коштів на утримання та лікування, не забезпечує продуктами харчування, не забезпечує їжею та медикаментами, не надає одяг, не провідує позивача, не спілкується та взагалі не цікавиться життям. Відповідач своєю байдужістю, несвоєчасним і неповним виконанням умов спірного Договору завдав позивачу велику шкоду, оскільки через наявність цього Договору, позивач не може оформити соціальну допомогу від держави по догляду. Таким чином, відповідач систематично порушує усі умови Договору, позивач несе тягар по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги, не вистачає коштів на купівлю продуктів харчування, ліків, одягу. Позивач є хворою людиною, у зв`язку з поганим станом здоров`я вкрай потребує стороннього догляду та допомоги та не може повністю самостійно себе обслуговувати. Укладаючи даний Договір позивач мав на меті отримати грошове забезпечення, сторонню допомогу та догляд, а натомість отримав повне розчарування в людях, які обіцяли допомагати та повну байдужість до людини похилого віку, а тому [PERSON] просить суд розірвати договір довічного утримання (догляду) укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] ; повернути [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; скасувати обтяження - заборону відчуження нерухомого майна, що зареєстровано у реєстрі за № 2929, яку було накладено нотаріусом за договором довічного утримання від 27.07.2022 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису про обтяження: 47435431). Ухвалою судді від 11.11.2024 було прийнято справу до провадження з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. 07.01.2025 представником відповідача - адвокатом Грушкою В.І. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти вимог позовної заяви, посилаючись на те, що позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження викладеного у позові. Твердження позивача про систематичне невиконання умов договору не відповідає дійсності. Відповідач ще до укладення спірного договору доглядав за позивачем. А після повномасштабного вторгнення РФ на територію України вивіз позивача з м. Києва до с. Йосипівка Вінницької області. Як і обумовлено умовами договору, відповідач надавав позивачу побутові послуги, зокрема провідував, особисто стриг його машинкою для волосся, здійснював прибирання у квартирі, привозив продукти харчування, організовував святковий стіл на день народження позивача, відвозив та забирав його з дачі, яка знаходиться в с. Краснобірка Житомирської обл.. Придбавав для позивача ліки та компенсував вартість ліків та житлово-комунальних послуг. Загалом позивач отримав від відповідача суму у розмірі 70 000,00 грн.. Обумовлені у договорі послуги відповідач надавав як особисто, так і з залученням своєї дружини [PERSON] , а відтак просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач та його представник - адвокат Кушнарьов Є.І. у судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, у зв`язку із визнанням сторони відповідача позову. Відповідач та його представник - адвокат Грушка В.І. у судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, через канцелярію суду подали заяву про визнання позову та просили про розгляд справи без участі позивача та його представника. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що 27 липня 2022 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрований у реєстрі за №2928. Відповідно до п.1 Договору, Відчужувач передає у власність Набувача належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а Набувач зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманям довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом. Згідно із п.2.1 Договору, Набувач зобов`язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим Договором, здійснювати утримання (догляд) Відчужувача. Відповідно п.2.2 Договору, утримання (догляд) Відчужувача з боку набувача повинно бути у вигляді: 1. надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - по мірі необхідності), виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки, поточний ремонт квартири - по мірі необхідності. 2. компенсація частково витрат на придбання для Відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на його лікування. 3. забезпечення надання Відчужувану медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями - спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи, масаж та ін.). 4. щотижневого забезпечення Відчужувана продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем його проживання та оплати їх вартості. Відповідно п.2.3 Договору, Набувач зобов`язаний поховати Відчужувана у випадку його смерті. Згідно із п.3.1 Договору, матеріальне забезпечення, яке має надаватися Відчужувану, оцінюється сторонами на рівні суми витрат, понесених набувачем для виконання обов`язків за договором. Відповідно до п.3.2 Договору, оцінка матеріального забезпечення, передбачена Договором, підлягає індексації в порядку, встановленого законом. Відповідно до п.4.1 Договору, Відчужувач має право вимагати своєчасного та повного надання утримання від Набувача відповідно до п.2.2 Договору; вимагати розірвання договору та повернення переданого ним нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за Договором. Зарахування зустрічних вимог щодо довічного утримання (догляду) не допускається (п.7.1 Договору). Сторони домовилися, що послуги з утримання (догляду) можуть надаватися як особисто Набувачем, так і третіми особами за його рахунок (п.7.2 Договору). Набувач зобов`язується забезпечити Відчужувана житлом для проживання - кімнатою в квартирі, яка передана за цим Договором в розмірі 19,0 кв. м. (п.7.4 Договору). Згідно із п.8.1 Договору, цей договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувана у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків; на вимогу Набувача. Відповідно до п.8.3 Договору, у разі розірвання договору у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Набувачем обов`язків за договором, Відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач з моменту укладення договору довічного утримання, не виконує передбачених ним обов`язків, подав суду заяву про визнання позову. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 745 ЦК України). Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа (чч. 1, 2 ст. 746 ЦК України). Частиною 1 статті 749 Цивільного кодексу України встановлено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 Цивільного кодексу України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Положення ч.1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Тлумачення п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором. Стороною відповідача було подано заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно зі ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач у повному обсязі визнав позовні вимоги, є підстави для їх задоволення судом. Отже, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved