Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Фангарант Груп» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 лютого 2024 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] в електронній формі було укладено договір №60200344692 про отримання товарів у системі «ПлатиПізніше», відповідно до умов якого клієнт отримує товари (послуги) від постачальника на умовах договору і згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту, та в момент підписання договору всі існуючі і майбутні права постачальника за договором відступаються на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп». Зазначає, що відповідно до вказаних умов договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Oukitel IIIF150 Air1 Ultra Plus 12/256GB Black» з встановленою вартістю 13 064 грн., а умовами пакету фінансування визначеними у договорі встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору, з платежем при отриманні товарів (від загальної суми платежів) у розмірі 0,00 грн.; кількістю місячних платежів (крім першого) в кількості 9; розміром місячних платежів щомісяця рівними частинами в сумі 1\~451,56 грн. Посилається на те, що станом на 19 листопада 2024 року відповідач не виконав прийнятих на себе відповідно до положень умов пакету фінансування та п. 10.4.2. договору зобов`язань щодо своєчасної, повної і належної оплати вартості отриманого товару. Отже, за весь період дії договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено: 22 лютого 2024 року 0,99 грн.; 21 березня 2024 року 1 470 грн.; 13 травня 2024 року 1\~550 грн., і на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 13\~249,70 грн., з яких: 10\~186,22 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 3\~063,48 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 договору. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість у розмірі 13 249,70 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи провести за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 19 березня 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21 лютого 2024 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір №60200344692 про отримання товарів у системі ПлатиПізніше, який підписано електронним підписом [PERSON] , про що свідчить протокол електронного підпису (а. с. 6). Згідно з умовами вказаного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу мобільний телефон Oukitel IIIF150 Air1 Ultra Plus 12/256GB Black» з встановленою вартістю 13 064 грн., за умовами пакету фінансування «Десять платежів+» з видом договору прямий лізинг та платежем при укладенні договору (від розрахункової загальної суми платежів) у розмірі 0,00 грн., а також кількістю місячних платежів (крім першого) 9 (дев`ять). Відповідно до положень п. 8.1. вказаного договору в момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь процесинг-центра - ТОВ «ФК «Фангарант Груп». Пунктами 12.2. 12.4. вищезазначеного договору передбачено, що в разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів клієнт сплачує неустойку в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу, в разі прострочення на строк більше 10 календарних днів в розмірі 10 відсотків, в разі прострочення сплати платежів на строк більше 30 календарних днів клієнт зобов`язаний за першою вимогою процесинг-центра протягом 10 календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь процесинг-центра всі платежі, належні до сплати згідно з пакетом фінансування. В матеріалах справи також наявний розрахунок суми заборгованості згідно з договором №60200344692 від 21 лютого 2024 року, відповідно до якого заборгованість відповідача станом на 19 листопада 2024 року складає 13 249,70 грн., з яких: 10 186,22 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням; 3 063,48 грн. сума штрафних санкцій (а. с. 5). Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Стаття 806 ЦК України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що вказаний договір він не укладав або доказів погашення ним зазначеної заборгованості. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за договором є обґрунтованими, тому така заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позовна заява про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved