Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

В березні 2024 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в яком просив суд: -Стягнути з [PERSON] на його ( [PERSON] ) користь додаткові витрати, понесені на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 114 913, 48 грн., а також понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 25 листопада 2000 року по 10 жовтня 2022 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року розірвано. Від шлюбу вони мають сина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року з нього ( [PERSON] ) на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] народжеення, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Для забезпечення життя сина, його всебічного розвитку та підвищення рівня знань англійської мови, а також якісної підготовки та навчання сина ним були понесені додаткові витрати, 1/2 частина розміру яких складає 114 913, 48 грн. А тому, дана сума витрачених ним грошових коштів повинна бути стягнута з відповідачки, в силу рівності прав та обов`язків батьків, відносно участі у матеріальних витратах на спільну дитину. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В квітні 2024 року через загальну канцелярію Шевченківського районного суду м. Києва від відповідачки надійшов письмовий відзив на позов, в якому остання зазначила, що не погоджується із вимогами позивача та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачем не надано доказів того, що витрати, які були ним понесені на спільного сина є саме додатковими витратами та викликані особливими обставинами. Вказані позивачем витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину, а відносяться до загальної категорії аліментів. Також, позивачем не доведено мотивів перебування дитини у літньому таборі, обраному саме позивачем, що на думку відповідачки залежить від матеріальних можливостей та бажання обох батьків, а також погодження такого табору з нею (відповідачкою). Придбання позивачем комп?ютера, також не є додатковими витратами, це подарунок на день народження сина і його придбання не пов`язано з особливими обставинами. У період перебування [PERSON] в евакуації, вона також брала безпосередню участь у його утриманні. Після повернення сина до Києва, безпосередньо надає сину кошти на його особисті потреби. Вона несе необхідний розмір витрат на розвиток та утримання сина, що значно перевищує витрати [PERSON] . В квітні 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідачки у якій зазначено, що літні табори у яких перебував син сторін, це мовні табори, їх вибір був пов?язаний з розвитком знань та здібностей у вивченні англійської мови [PERSON]. Надання згоди з боку відповідачки у виїзді дитини за кордон є узгодженням між сторонами питання, щодо перебування їх спільного сина у літньому таборі. Придбання позивачем комп?ютера було обумовлене тим, що комп?ютер, яким користувався [PERSON] перебував у нього вже досить тривалий час, а тому, якість його роботи вже значно погіршилася і саме для продуктивного та комфортного навчального процесу останнього, позивачем було придбано ноутбук. Крім того, у відповіді на відзив представник позивачай заперечував проти доводів відзиву та просив задовольнити позовні вимоги з заявлених підстав. Від відповідачки надійшли заперечення, в яких вона заперечила доводи викладені у відповіді на відзив та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що загальна сума додаткових витрат на утримання та розвиток сина складає 229 829 грн. 96 коп., половину з якої 114 914 грн. 98 коп. необхідно стягнути з відповідача. Сума 229 829 грн. 96 коп. включає: 39 235 грн. - витрати на перебування сина в літньому таборі BritishCamp (Республіка Польща); 19 293 грн. - витрати на перебування сина в літньому таборі BritishCamp (Україна); 41 498 грн - витрати на придбання ноутбука; 31 102, 96 грн. - безпосередні грошові перекази сину; 32 707 грн. - грошові перекази відповідачу для потреб дитини; 27 880 грн. - перекази на утримання та інші соціальні потреби сина [PERSON] ; 38 114 грн. - оплата оренди житла. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях. Суд, заслухав пояснення позивача та представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з?ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 25 листопада 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року (справа № 761/7991/22) шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27лютого 2023 року (справа №761/25778/22) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволено, ухвалено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили. Під час розгляду справи судом встановлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] проживає з матір?ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.8 Закону України ?Про охорону дитинства?, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов?язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За змістом частини другої статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв?язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наведені висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №320/383/19 (провадження № 61-18284св19). Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред?явила такий позов. За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров?я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов?язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. У справі № 758/6113/19 (провадження №61- 425св23 Постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року) встановлено, що син сторін неодноразово проходив медичні обстеження та лікування, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки позивач поніс витрати для проведення курсу лікування дитини та витрати, пов?язані з особливостями розвитку дитини, а відповідачка є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки половини вартості додаткових витрат на лікування та розвиток дитини. Також апеляційний суд правильно зазначив, що витрати позивача на поїздки та відпочинок, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування та солодощів для дитини, у тому числі під час відпочинку дитини з батьком, та витрати на освітні послуги і навчання дитини з метою здобуття освіти в приватній школі, не є тими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України. Вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами. У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 рокуу справі № 545/3115/19 зроблено висновки, що витрати на ремонт технічних пристроїв, на лікування, відвідування секцій та позашкільних закладів не належать до додаткових витрат, оскільки, такі витрати охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. Позивач не надав суду доказів, що відвідування заняття з англійської мови пов?язане з розвитком певних здібностей дитини. Крім того, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на придбання на відпочинок у літньому таборі за кордоном та придбання ноутбуку, оскільки, дані витрати не належать до додаткових витрат, позивач не надав доказів, що дійсно була необхідність у відпочинку дитини саме за кордоном у обраному ним таборі та обумовлена необхідність у придбанні ноутбуку, а також, що зазначені витрати були погоджені з матір?ю. Надання згоди відповідачкою на виїзд сина за кордон не є узгодженням табору, його вартості, а є лише наданням дозволу на перетин дитиною кордону. Також, позивачем не спростовано тієї обставини, що при наявності у дитини робочого ноутбуку виникла необхідність у придбанні нового ноутбуку, його погодження з відповідачкою та того, що це дійсно не є подарунком на день народження. Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, залежно від особистих, індивідуальних особливостей дитини. Таких особистих, індивідуальних особливостей у дитини позивачем не доведено, а судом не встановлено. З урахуванням вищезазначеного, суд також не вбачає підстав для стягнення витрат, пов`язаних з безпосередніми грошовими переказами сину, грошовими переказами відповідачу для потреб сина, переказами на утримання та інші соціальні потреби сина [PERSON] , оплатою оренди житла, оскільки, вказані витрати не належать до додаткових витрат, не викликані особливим обставинами, а охоплюються поняттям ?аліменти?. У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20) зроблено висновки про те, що витрати на відвідування секцій та позашкільних закладів не належать до додаткових витрат, оскільки такі витрати охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров?я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Особистих, індивідуальних особливостей у сина позивачем не доведено, і судом не встановлено. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду ( ч. 3 ст.133 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі ?Баришевський проти України? від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі ? Двойних проти України ? від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом справи, суду було надано: копію договору б/н про надання правової (правничої) допомоги; копію додаткової угоди до договору б/н про надання правничої (правової) допомоги; копію акту приймання - передачі виконаних робіт. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу ?розумного обґрунтування? розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При цьому, суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved