Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Прокурор, який діє в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на земельні ділянки кадастровий номер 7321588800:02:008:0057 площею 0,1558 га, кадастровий номер 7321588800:02:003:0095 площею 0,0618 га, призначені для ведення особистого підсобного господарства, розташовані на території Вікнянської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області та продажу на земельних торгах, посилаючись на те, що відповідачі не є громадянами України. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13.01.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачі відзив на позов не подали. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.03.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор Ройку А.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник позивача від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні призначеному на 05.03.2025 позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, будь яких заяв до суду не подала. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30.04.2004 державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області Малітовською Т.М., за реєстровим номером №1109 видано [PERSON] , [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на спадщину, яка складається з: частини земельної ділянки загальною площею 0,46 га, розташованої на території села Товтри Заставнівського району, належного померлій на підставі державного акту на право приватної власності серії І-ЧВ за №009077, виданого Товтрівською сільською радою 29.08.1997, переданої померлій для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства (а.с.20, 21). Відомості про реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку за відповідачами підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.12.2024 (а.с.16-17, 18-19). Відповідно до ст.1\~Земельного кодексу України (далі -\~ЗК України) земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст.19\~ЗК України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей\~13,14 Конституції України\~визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі\~ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм\~Земельного кодексу України\~суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Відповідно до ч. 5 ст.22\~ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст.81\~ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Право власності на частки у земельній ділянці відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули 07.10.2015 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , однак у подальшому і по даний час частки земельної ділянки ними самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено встановлений\~Земельним кодексом України\~річний строк на її відчуження. Згідно відомостей Управління Державної міграційної служби ДМС України в Чернівецькій області від 10.01.2024 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , значаться як громадяни російської федерації на підставі посвідок на постійне місце проживання серії [NUMBER] від 24.10.2010, серії [NUMBER] від 15.10.2013 з терміном «безстроково», із зазначенням місця проживання село Товтри Заставнівського району Чернівецької області (а.с.22). Згідно пункту "е" ч. 1\~ст.140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч.1\~ст.143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч.2\~ст.145 ЗК України\~у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч.1\~ст.346 Цивільного кодексу України (далі\~ЦК України) визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст.41\~Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ч.1, 2 ст.38, ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч.4 ст.145\~ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] будучи іноземними громадянами, упродовж року після набуття права власності на частки земельної ділянки для обслуговування для ведення особистого підсобного господарства їх не відчужили, то це є підставою для її конфіскації у власність держави. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Так, частинами 1, 2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.7 ст.6 ЗУ «Про судовий\~збір»,\~судовий збір\~справляється з\~урахуванням загальної\~суми позову\~у разі подання позову одним позивачем до кількох відповідачів. Встановлено, що загальна ціна позову становить 37843,27 грн та визначена оціночною вартістю земельних ділянок кадастровий номер 7321588800:02:008:0057 площею 0,1558 га вартістю 27613,03 грн, кадастровий номер 7321588800:02:003:0095 площею 0,0618 га вартістю 10230,71 грн. Таким чином, при зверненні до суду з позовом прокурор мав сплатити судовий збір в розмірі 3028,00 грн, оскільки 1,5% від ціни позову є меншим за мінімальний розмір ставки судового збору для даного виду позову. Прокурором же сплачено судовий збір в розмірі 6056,00 грн, тобто \~в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до\~частин 1,\~2\~ст.7\~ЗУ «Про\~судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом в розмірі переплаченої суми. Таким чином, за наявності від прокурора клопотання про повернення переплаченої суми судового збору в розмірі 3028,00 грн, це питання буде вирішено судом. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановивши, що судовий збір в розмірі 3028,00 грн відповідає положенням ЗУ «Про судовий збір», і позов прокурора до відповідачів [PERSON] , [PERSON] задоволено, з кожного з відповідачів на користь прокурора підлягає стягненню судовий збір по 1514,00 грн. Водночас, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, 50% судового збору сплаченого за вимогами до [PERSON] підлягають поверненню з державного бюджету. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved