Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , [INFO] , на строк шість місяців, яким : заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] , а саме: у квартирі [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатись на відстань до 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб . Заява обґрунтована тим, що вона є співвласницею частки квартири [ADDRESS] , де зареєстрована та фактично проживає. Іншими співвласниками вказаної квартири у рівних частках є батько [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] . [PERSON] вказує, що вона разом з матір`ю систематично піддається психологічному тиску та фізичному насильству з боку батька [PERSON] , на їх адресу неодноразово лунали нецензурна лайка , словесні образи, приниження, залякування та погрози застосування фізичної розправи та насильства . [PERSON] вказує, що така поведінка батька її тримає у напрузі та страху за своє життя та здоров`я, а також її матері. Заявниця зазначає, що 23.03.2025 року [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження, а саме: удар правою рукою в ліву ділянку обличчя, ближче до ока, а також праве вухо, після чого остання впала, проте , батько продовжував її штовхати та погрожував, зокрема, спалити належне їй авто. [PERSON] було викликано поліцію, якою відносно [PERSON] складено терміновий заборонний припис серії АА № 431171 строком на 10 дію, яким передбачено, що [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно своєї доньки [PERSON] умисні дії психологічного та фізичного характеру, які полягають в словесних образах, виразах нецензурною лайкою та ударах, штовханнях, внаслідок чого завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю . Приписом вжито такі заходи стосовно кривдника: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який час контактувати з постраждалою особою. Окрім того, за даним фактом внесені відомості до ЄРДР із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. Заявниця вказує, що [PERSON] порушив терміновий заборонний припис та вранці 24.03.2025 р. повернувся додому. Відповідно , відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 323782 за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП. [PERSON] зазначає, що на сьогодні перебуває на стаціонарному лікуванні із діагнозом струс головного мозку. Заявниця вказує, що поведінка [PERSON] , застосоване ним психологічне та фізичне насильство відносно неї, нехтування заходами термінового заборонного припису, тобто зухвале його порушення, викликало потребу у зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису. [PERSON] вважає, що існує обґрунтований ризик продовження [PERSON] вчинення домашнього насильства щодо неї і такі ризики реальні. Пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву власності кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року відкрито провадження за вказаною заявою. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримала. Пояснила ситуацію, що сталася 23.03.2025 р., коли батько завдав їй тілесних ушкоджень та вчиняв відносно неї дії фізичного та психологічного насильства , які були виражені у формі погроз та залякування. [PERSON] повідомила, що зараз перебуває на лікуванні з діагнозом «Струс головного мозку» та боїться повертатись додому після лікарні. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.29), у судове засідання не з`явився. Від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, у задоволенні якої судом відмовлено протокольною ухвалою. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис № 1806, після якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.11). З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням майном комунальної власності міста 25.05.2016 р, вбачається, що квартира розташована за адресою [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по частці кожному (а.с.12). З копії термінового заборонного припису складеного 23.03.2025 р. відносно [PERSON] вбачається, що 23.03.2025 р. о 14 год. 00 хв. за адресою [ADDRESS] [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно своєї доньки [PERSON] умисні дії психологічного та фізичного характеру, які полягали в образах, виражені нецензурною лайкою, ударах , штовханнях, внаслідок чого завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю [PERSON] терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений на 10 діб з 15 год. 30 хв. 23.03.2025 р. по 15 год. 30 хв. 02.04.2025 р. (а.с.16). З копії пояснень [PERSON] та протоколу допиту потерпілої [PERSON] від 23.03.205 р. вбачається, що остання повідомила, що 23.03.2025 р. близько 13.45 год. вона прийшла до магазину за адресою [ADDRESS] , де знаходився її батько [PERSON] . [PERSON] увімкнула камеру на своєму телефоні, щоб записати їхню з [PERSON] розмову, але батько вихватив у неї з рук телефон. [PERSON] стала відвертатись , але батько наніс їй удар в ліву частину обличчя, ближче до ока, далі наніс удар в праве вухо. В подальшому [PERSON] впала батько продовжував її штовхати. Під час розмови батько вчиняв до неї фізичне та психологічне насильство, а також погрожував, що спалить її автомобіль (а.с.17,18). З копії протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.03.2025 р. вбачається, що [PERSON] повідомила, що 23.03.2025 р. близько 13.45 год. в магазині, який знаходиться в будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] , ступінь тяжкості яких встановлюється (а.с.19). З витягу з ЄРДР вбачається, що за заявою [PERSON] щодо події, яка мала місце 23.03.2025 р. близько 13.45 хв. у магазині, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , де її батько [PERSON] спричинив їй тілесні ушкодження та вчинив психологічне насильство 23.03.2025 р., внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань , номер кримінального провадження 1225175420000148, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.20). З копії медичної картки стаціонарного хворого № 25/0333 від 24.03.2025 р. виданої Державна установа ТМО МВС України по Полтавській області вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз при госпіталізації Струс головного мозку (а.с.23). З копії довідки виданої 23.03.2025 р. Відділенням екстреної (невідкладної) медичної допомоги травмпункт КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської обласної ради» вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз забій м`яких тканин обличчя та голови (а.с.24). З копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 323782 від 24.03.2025 р. вбачається, що 24.03.2025 р. близько 07 год. 00 хв. [ADDRESS] [PERSON] не виконав вимогу термінового заборонного припису від 23.03.2025 р. АА431171, а саме зобов`язання залишити місце проживання та заборону на вхід та перебування в місця проживання постраждалої особи, заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 183-8 КУпАП (а.с.22). Відповідно до ч.1\~ст.350-1 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~. Частиною 1статті 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з положеннями п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборони перебування в місці спільного проживання; обмеження спілкування з постраждалою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін. Відповідно до ч. 3 - 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 09.03.2024 у справі № 711/3693/22 визначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. У постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 127/9600/22 суд зазначив, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 161/16344/20 також зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними. Ураховуючи наведене, наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, котра потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відтак є підстави для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяці, який є достатнім на переконання суду, враховуючи наявні ризики. У іншій постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20 суд зазначив, що тимчасове обмеження права власності або користування кривдника житловим приміщенням з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функції, і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи мало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тимчасове обмеження права власності (користування) кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього. У справі, що розглядається, суд дійшов висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, зокрема протоколом вчинення адміністративного правопорушення від 24.03.2025 р., з якого вбачається, що [PERSON] порушив вимоги термінового заборонного припису від 23.03.2025р. та відсутність зміни своєї поведінки, тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву кривдника на проживання за вказаною адресою (користування житлом), поведінка якого переходить у більш жорстку форму. Таким чином, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved