Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та припинення права власності. Свої вимоги обґрунтував тим, що 16.09.2005 року між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з другого боку, був укладений Договір обміну, реєстровий № 3173, відповідно до якого у власність [PERSON] перейшла трикімнатна квартира загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . У спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перейшла трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване за [PERSON] , про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8431309 від 23.09.2005. У цьому документі зазначено, що власником частки 1/1 приватної власності на квартиру є [PERSON] . Державна реєстрація була здійснена КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ. У 2024 році, бажаючи отримати інформацію про право власності на належну йому квартиру, [PERSON] отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 370975255 від 22.03.2024. Із цієї інформації він дізнався, що в архівному розділі Реєстру прав власності на нерухоме майно на належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у якості власника зазначений він із часткою 1/1, а також [PERSON] та [PERSON] без зазначення їх часток у праві власності. Тобто під час здійснення державної реєстрації КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ була припущена помилка, і попередні власники квартири не були видалені із складу власників. Бажаючи виправити помилку і бути єдиним власником квартири, як це і є фактично, [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою державної реєстрації за ним права власності на належну йому квартиру відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Однак на свою заяву він отримав Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №72439458 від 05.04.2024. Відмова обгрунтована тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме: «Згідно відомостей ДРРП на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за заявником з зазначеною часткою в праві майна як ціла та іншими двома власниками без зазначеної частини в спільній власності, тим часом заявником подано договір міни №3173 від 16.09.2005, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., згідно якого [PERSON] є власником цілої частини квартири». При цьому державний реєстратор прав на нерухоме майно не може просто виправити помилку, оскільки у нього відсутній доступ до архівної частини Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки державну реєстрацію здійснювало КП «Бюро технічної інфентаризації» м. Слов`янськ. Таким чином, виникла ситуація, за якої [PERSON] правомірно відповідно до чинного законодавства на підставі Договору обміну від 16.09.2005, реєстровий №3173 набув право власності на квартиру. Однак під час здійснення державної реєстрації у 2005 р. була припущена помилка, і із складу власників на квартиру не були виключені попередні власники [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, на сьогодні існує суперечливість між складом власників. Фактичним власником квартири за адресою: [ADDRESS] , у тому числі й на підставі Договору обміну від 16.09.2005, реєстровий №3173 є [PERSON] із часткою 1/1. Проте у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власниками також вказані [PERSON] та [PERSON] без зазначення частки у праві власності. Зважаючи на викладене вище, способом захисту прав [PERSON] є визнання за ним права власності на зазначену квартиру та припинення права власності на квартиру за [PERSON] та [PERSON] . Тому, просить суд визнати за [PERSON] право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на трикімнатну квартиру загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] та припинити право власності [PERSON] на трикімнатну квартиру загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та припинення права власності, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору обміну від 16 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3173, укладеного між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з другого боку, у власність [PERSON] перейшла трикімнатна квартира загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . У спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перейшла трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний договір обміну від 16.09.2005, реєстровий № 3173 зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 1487792 від 16.09.2005 року. Право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване за [PERSON] , про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8431309 від 23.09.2005. У цьому документі зазначено, що власником частки 1/1 приватної власності на квартиру є [PERSON] . Державна реєстрація була здійснена КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 370975255 від 22.03.2024 року, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зазначений [PERSON] із часткою 1/1, а також [PERSON] та [PERSON] без зазначення їх часток у праві власності. Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 72439458 від 05.04.2024 року позивачу повідомлено, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме: «Згідно відомостей ДРРП на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за заявником з зазначеною часткою в праві майна як ціла та іншими двома власниками без зазначеної частини в спільній власності, тим часом заявником подано договір міни № 3173 від 16.09.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., згідно якого [PERSON] є власником цілої частини квартири». Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з наступного. На підставі ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 4 ст. 182 ЦК України, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. На підставі ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, викладено у новій редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). До такого висновку дійшов Касаційний господарський Суд Верховного Суду у Постанові від 23.06.2020 у справі №922/2589/19. Згідно з п.п. 4, 5 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 Цивільного кодексу України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 Цивільного кодексу України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 Цивільного кодексу України ). На підставі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Outcome: approved