Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

11 вересня 2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, якою представник позивача адвокат Білик Г.І. просить суд : встановити факт, що [PERSON] , [INFO] проживав з 08 березня 2013 року однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини; встановити [PERSON] додатковий строк в три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Заявлені вимоги обґрунтовано тим, заявник з 08 березня 2013 року [PERSON] , спільно проживав із [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яка перебувала в землях КСП «Україна» на території Старинської сільської ради Бориспільського району Київської області. У [PERSON] дружини та дітей не було. За життя заповіту не складав. [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживав за адресою позивача, який зважуючи на похилий вік [PERSON] доглядав за ним, вони були пов`язані спільним побутом, зокрема, вели спільне господарство. Похованням після смерті [PERSON] , займався позивач. Позивач після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався так, як вважав, що у останнього спадкового майна не було. На даний час позивачу від керівника ТОВ «Агрофірма Старе» стало відомо про те, що [PERSON] отримував Сертифікат на право на земельну частку (пай) і за життя укладав з товариством договір оренди землі. При зверненні до приватного нотаріуса щодо відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивачу було усно роз`яснено, що позивач повинен в судовому порядку встановити факт його спільного проживання із спадкодавцем та отримати додатковий строк для подачі такої заяви до нотаріуса, щоб скористатися своїм правом для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, як спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом. Тому, [PERSON] змушений звернутися до суду із вказаною заявою. Ухвалою суду від 15 листопада 2024 року відкрито позовне провадження та призначено судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та строки виконання процесуальних дій. Ухвалою суду від 20 січня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи представник позивача подав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Натомість представник відповідача Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області Спис В. направила до суду заяву, якою розгляд справи просив проводити у відсутність представника Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, про прийняте рішення повідомити письмово. Зважаючи на неявку в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав люди-ни» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про смерть якого 23 листопада 2018 року складено відповідний актовий запис виконкомом Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області та 23 листопада 2018 року видано свідоцтво про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 5). Згідно Довідки № 315 виданої Старівською сільською радою Бориспільського району Київської області 15 березня 2019 року встановлено, що [PERSON] доглядав за [PERSON] , що помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] і здійснив поховання за власний рахунок (а.с. 8). За [PERSON] отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 3,27 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.9). [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у зв`язку з пропущенням встановленого законодавством строку та рекомендовано звернутися до суду. Спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у нотаріальній конторі не заводились, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 79436348 від 06 грудня 2024 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили проживання заявника разом з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, про що подали до суду письмові пояснення. Так, свідок [PERSON] , повідомила суду, що вона проживає біля заявника [PERSON] . З 2000 року [PERSON] проживав у заявника та допомагав по господарству, оскільки в [PERSON] була неблагополучна сім`я. [PERSON] поховав [PERSON] , також його дружину та сина. Свідок [PERSON] в письмових поясненнях показав суду, що він проживає по сусідству з [PERSON] та з 2000 років у [PERSON] проживав і допомагав по господарству [PERSON] , в якого було своє житло, однокімнатна квартира де проживала його дружина та син. [PERSON] допомагав їм харчами. Потім коли померла дружина [PERSON] , [PERSON] поховав її за свої кошти. Також і син [PERSON] приходив допомагати по господарству, щоб було що їсти. Коли помер син, то поховав його теж [PERSON] . Останні роки [PERSON] проживав у [PERSON] . Заявник лікував його за свої кошти, та коли помер [PERSON] . Відповідно ч. 1 ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. За приписами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Черговість спадкоємців за законом встановлено статтями 1261-1265 ЦК України. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Відповідно до приписів статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року за №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Відповідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 року в цивільній справі № 461/4689/15-ц та у постанові від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, який відповідно положень ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне заявнику для отримання спадщини, яка залишилась після смерті померлого [PERSON] . Інших родичів у [PERSON] , які б бажали прийняти спадщину немає. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадком-ця на вчинення цих дій. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Таким чином, відповідно до наведених вище положень цивільного законодавства України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Позивач у термін, встановлений ст. 1270 ЦК України, не звернувся до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Поважними причинами пропуску строку визначеного для прийняття спадщини позивач зазначає те, що він не знав, що у [PERSON] наявне майно. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Крім того, суд вважає, що оскільки [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлого [PERSON] , спадкова справа до майна померлого [PERSON] не відкривалась, спадщина ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивачі не подавали, спадщина не визнана судом відумерлою, в інший спосіб, крім як звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та відновити своє порушене право, позивач не може. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 3 (три) місяці та встановити факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог заявника.

Outcome: approved