Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

13.06.2024 позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій просить визнати спільним майном подружжя житлове приміщення в гуртожитку, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області зареєстрованого в реєстрі за №478; визнати право власності [PERSON] на 1/2 частки житлового приміщення в гуртожитку, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.06.2023. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей. За період перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя придбане житлове приміщення в гуртожитку, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Право власності на житлове приміщення зареєстроване за [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди до поділу спільно придбаного майна, а тому позивачка змушена звертатися до суду. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України. 27.06.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків, проте недоліки усунуто не було. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2024 продовжено позивачці строк для усунення недоліків. 04.07.2024 позивачка недоліки усунула. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.10.2024. 21.10.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява в якій [PERSON] просить суд прийняти зустрічну позовну заяву та об`єднати її в одне провадження разом із первісним позовом; визнати за\~ним право\~власності в\~порядку поділу\~спільного майна\~подружжя на\~1/2\~частки житлового\~приміщення в\~гуртожитку,\~що розташоване\~за адресою:\~ [ADDRESS] та [ADDRESS] , загальною площею 35,0 кв.м, житловою площею - 30,5 кв.м. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що за час перебування у шлюбі з позивачкою за первісним позовом, відповідачкою за зустрічним позовам, сторони придбали житлове приміщення в гуртожитку що розташоване за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Право власності на нерухомість зареєстроване за [PERSON] . Вважає, що майно, придбане у період перебування в зареєстрованому шлюбі є майном подружжя на праві спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу в рівних частинах. 21.10.2024 підготовче судове засідання підкладено за клопотанням представниці позивачки. 22.11.2024 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні Ковельського міськрайонного суду Волинської області. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду об`єднавши її з первісним позовом. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 19.02.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримують в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують в повному обсязі. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2023 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В період шлюбу [PERSON] придбав жиле приміщення в гуртожитку, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та має такі характеристики: загальна площа 35, 0 кв.м.; житлова площа 30.5 кв.м., договір купівлі-продажу від 07.09.2020, що зареєстрований в реєстрі за № 478. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2229999051 від 07.09.2020 право власності на житлове приміщення в гуртожитку, за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] . Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до вимог ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу. В силу ст. 355, ч.3 ст. 372 ЦК України після поділу майна між подружжям право спільної сумісної власності припиняється, об`єкт належить сторонам вже на праві спільної часткової власності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами у справі, що житлове приміщення в гуртожитку набуте сторонами за час перебування у шлюбі, отже, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши право власності на 1/2 частки житлового приміщення за кожним. Щодо розміру стягнення понесених витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. На підставі ст.141ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З наданих суду матеріалів справи вбачається, що витрати на правову допомогу [PERSON] склали 10 000, 00 гривень, які вона просить стягнути з [PERSON] на свою користь. На підтвердження понесених витрат остання надає: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 03.06.2024; рахунок - фактуру від 03.06.2024; Акт наданих послуг від 10.06.2024. З наданих суду матеріалів справи вбачається, що витрати на правову допомогу [PERSON] склали 10 000, 00 гривень, які він просить стягнути з [PERSON] на свою користь. На підтвердження понесених витрат останній надає копію квитанції № 132 від 19.10.2024 про оплату послуг за надання правничої допомоги за договором від 09.10.2024. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи складність даної цивільної справи, те, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу, а також відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом слід стягнути 5000,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial