Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

05 грудня 2024 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про визнання права власності на самочинно збудований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: КП «Верхньодніпровське БТІ», приватний нотаріус Тітовський С.І. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 11 год 00 хв. 07 січня 2025 року. Витребувано у приватного нотаріуса спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2025 року закінчено підготовче провадження та вищевказана справа призначена до судового розгляду на 14 год 00 хв. 03 березня 2025 року. Сторони цивільної справи в судове засідання не прибули. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Згідно з поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на самочинно збудований житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок літера А 1 площею - 77,9 кв.м.; навіс а, літня кухня Б1, гараж Б1-1, сарай Б2-1, погріб п/д, літній душ В, вбиральня Т, вхід в погріб Г, сарай Е-1) , що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне: [INFO] помер [PERSON] чоловік позивачки. [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого та позивачки. [PERSON] написав нотаріальну заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. [PERSON] та [PERSON] склали нотаріальний договір про розподіл спадкового майна. На день смерті залишилось спадкове майно, яке серед іншого складається з: будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . 21 квітня 1993 року [PERSON] отримав земельну ділянку під будівництво житлового будинку садибного типу. Господарським способом збудував житловий будинок літера А-1\~площею 77.9\~кв.м.,\~жодних дозволів\~не отримував.\~Будівництво житлового\~будинку садибного\~типу літера\~А-1\~закінчив в\~1997\~році.\~Після закінчення\~будівництва правовстановлюючі\~документи не\~отримував. Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус 17.09.2024 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] . Позивачка звернулась до КП «Верхньодніпровське БТІ», яке 09.07.2024 виготовило технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. За життя її чоловік не встиг оформити право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок в установленому порядку, тому позивачка не змогла реалізувати спадкові права на це майно. Справа слухалась за правилами загального провадження з викликом учасників розгляду справи в судове засідання. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача. Відзив на позовну заяву не надано. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача. Відзив на позовну заяву не надано. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» письмові пояснення суду не надала. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Тітовський С.І. направив на адресу суду спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] та просив проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради № 50 від 21 квітня 1993 року [PERSON] виділено в користування земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Будівництво житлового будинку садибного типу останній за доводами позивача закінчив у 1997 році. [INFO] [PERSON] помер, про що виконавчий комітет Верхівцевської міської ради 20 березня 2024 року склав актовий запис № 40. На день смерті залишилось спадкове майно, яке складається серед іншого з: будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , яке не оформлено належним чином. [PERSON] та [PERSON] є дітьми позивача та померлого [PERSON] . Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] написав нотаріальну заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] склали нотаріальний договір про розподіл спадкового майна. Приватний нотаріус Тітовський С.І. 17.09.2024 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] . Згідно з листом № 2/986 від 29.07.2024 КП «Камянське районне Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради повідомило, що право власності на об`єкт житловий будинок [ADDRESS] не оформлялось. Померлий самочинно збудував будинок літера А1, літня кухня Б1, гараж Б1-1, сарай Б2-1, сарай Е-1 та право власності за життя не оформив, тому запропоновано звернутись до суду для вирішення питання по суті. Судом досліджено технічний паспорт на будинок, який містить відмітку про проведення технічного обстеження об`єкта відповідно до якого встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом (ч. 2 ст. 41 Конституції України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК). Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 331 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втрачається у здійснення власником права власності (ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України). Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1 ст. 376 ЦК України). Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3 ст. 375 ЦК України). На вимогу\~власника (користувача)\~земельної ділянки\~суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Поняття спадкування закріплене у ст. 1216 ЦК, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частиною першою та третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1258\~ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Частиною 3 статті 1223\~ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що позивачка є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та відповідно спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до матеріалів спадкової справ № 39/2024, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , встановлено, що позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. З договору про поділ спадкового майна у власність [PERSON] переходить житловий будинок в [ADDRESS] . Спірний об`єкт нерухомого майна фактично перебуває в експлуатації з 1997-го року та використовуються за цільовим призначенням, тому на таке майно може бути визнано право власності, перешкод для не вбачається. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що кожна особа має право на мирне володіння майном та на захист такого права. Спадкоємець позбавлений можливості оформити свої спадкові права у інший спосіб, ніж судовий. При цьому майно, яке є предметом спору, було створено з дотримання вимог законодавства, в тому числі з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, технічних та інших норм. Побудоване домоволодіння не порушує прав та інтересів третіх осіб. Під час будівництва [PERSON] переслідував легітимну мету, оскільки будував житловий будинок на відведеній для цього земельній ділянці. Наведена обставина у розумінні ст.\~376\~ЦК України є підставою для визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду. Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням наведених вище доводів та обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка підлягають задоволенню відповідно з обраним позивачкою способом захисту порушених прав. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211, 20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку оформлення права власності на створене (побудоване) майно.

Outcome: approved