Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

18.03.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 2/15 частки житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та на 2/15 частки земельної ділянки площею 0,0431 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5110600000:01:025:0129, скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна обтяження № 6228195, за типом: заборона на нерухоме майно № 7109815, що було зареєстроване Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 25.04.2008 року на підставі листа 2046 від 20.11.2001 року приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимової Т. І., архівний запис № 127-01 від 20.11.2001 року на 8/15 часток житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] та припинити обтяження № 6228195, що перенесено до відкритого розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.07.2014 року. під час реєстрації права власності [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після чого відкрилась спадщина на вказане майно. За життя він залишив заповіт від 29.01.2019 року на користь позивача та заповів всю належну йому частку житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Спадкоємцями на майно, яке не охоплене заповітом являються дружина спадкодавця [PERSON] та донька [PERSON] . Відповідач [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача. З [PERSON] було укладено спадковий договір та вона відмовилась від прийняття обов`язкової частки за заповітом. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. № 598/02-14 від 01.12.2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не визначені частки спадкодавця в спадковому майні. 16.05.2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зустрічними позовними вимогами, якими просять визнати за [PERSON] право власності на 7/15 часток земельної ділянки площею 0,0431 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5110600000:01:025:0129, визнати за [PERSON] право власності на 2/15 частки земельної ділянки площею 0,0431 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5110600000:01:025:012 та визнати за [PERSON] право власності на 2/15 частки земельної ділянки площею 0,0431 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5110600000:01:025:0129. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був співвласником земельної ділянки площею 0,0431 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5110600000:01:025:0129, на праві спільної сумісної власності. Житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (7/15 часток) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (8/15 часток), у зв`язку з чим необхідно визначити частки земельної ділянки відповідно до частки у житловому будинку. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимова Тетяна Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно та скасування запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимова Тетяна Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, представник надав заяву, якою проти зустрічних позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не заперечує, визнає їх у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Розгляд справи просить провести за його відсутністю. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, якою позовні вимоги зустрічного позову підтримують, не заперечують проти задоволення позовних вимог за первісним позовом. Розгляд справи просять провести за їх відсутністю. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, якою розгляд справи просить провести за її відсутністю, проти задоволення первісних та зустрічних позовних вимог не заперечує. Представник відповідача за первісним та зустрічним позовом АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, у відзиві на первісну позовну заяву від 16.04.2024 року та поясненнях на зустрічну позовну заяву від 13.09.2024 року просить відмовити у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог до АТ «Державний ощадний банк України» у повному обсязі, оскільки відповідач не є належним позивачем по справі та не є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення щодо позивачів, тому вимоги в частині вимог до Банку не підлягають задоволенню. При цьому зауважує, що АТ «Ощадбанк» не оспорює право позивачів на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимова Т.І. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надала заяву, якою просить розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - 8/15 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № [NUMBER] від 27.01.1997 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», що підтверджено довідкою № 1887, наданою 26.12.2023 року КП «Ізмаїльське МБТІ»; - земельна ділянка площею 0,0431 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5110600000:01:025:0129, на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі рішення Ізмаїльської міської ради № 7149-пі від 07.09.2020 року «Про надання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31.05.2023 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 29.01.2019 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 299, [PERSON] заповів всю належну йому на праві особистої власності частку житлового домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] і частку земельної ділянки до нього, та все майно, яке в ній знаходитиметься [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 74088688 від 26.09.2023 року, наданої приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., заповіт від 29.01.2019 року, зареєстрований за № 299 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особою, яка має право на обов`язкову частку являється дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом та законом, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину, що підтверджено заявою № 247 від 26.09.2023 року, яка міститься у спадковій справі № 99/2023. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк відповідно до ст. 1273 ЦК України звернулася до нотаріуса із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] . Згідно договору про поділ спадщини від 16.01.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., [PERSON] , яка є спадкоємцем 1/3 частки у спадщині та [PERSON] , який є спадкоємцем 2/3 часток у спадщині провели поділ спадкового майна відповідно до часток у спадщині. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. № 598/02-14 від 01.12.2023 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що не визначені частки спадкодавця у спадковому майні. Щодо позовних вимог про визнання права власності на частки земельної ділянки, яка знаходиться у спільній сумісній власності. Згідно\~ст.355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2\~статті 370 ЦК України\~визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що 8/15 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № [NUMBER] від 27.01.1997 року виданого КП «Ізмаїльське МБТІ» що підтверджено довідкою № 1887, наданою 26.12.2023 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Частки не визначені, але рівними, сторонами цей факт не заперечується. Тобто кожний є власником 2/15 часток житлового будинку. Крім цього, власником 7/15 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2013 року у цивільній справі № 500/8335/13-ц являється [PERSON] , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 367990545 від 29.02.2024 року. Також, земельна ділянка площею 0,0431 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5110600000:01:025:0129, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі рішення Ізмаїльської міської ради № 7149-пі від 07.09.2020 року «Про надання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ». Частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої\~статті 86 ЗК України\~земельна\~ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно\~статті 87 ЗК України\~право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а)при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (частини перша, четверта, п`ята\~статі 89 ЗК України) Оскільки позивачі є співвласниками житлового будинку у відповідних частках. Земельна ділянка під домоволодінням, площа якої складає 0,431 га повинна належати їм на праві спільної часткової власності відповідно до розміру частки кожного. Однак земельна ділянка площею 0,0431 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5110600000:01:025:0129, належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, що порушує права позивачів, у зв`язку з чим необхідно виділення кожному частки земельної ділянки відповідно до розміру частки у житловому будинку. Щодо позовних вимог про скасування заборони відчуження нерухомого майна. Відповідно до ч. 1ст.\~316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. п. 5.1. п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] , померлий [INFO] є власником частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 20.11.2001 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. у зв`язку з посвідченням договору застави від 20.11.2001 року за реєстром № 18349 було накладено заборону відчуження 8/15 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до повного погашення кредиту і відсотків по ньому. Зареєстровано в реєстрі для заборони за № 77. Згідно довідки № 2167 від 20.11.2002 року, виданої ВАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] розрахувався у повному обсязі, просять зняти заборону, зареєстровану в реєстрі за № 18349 від 20.11.2001 року нотаріусом Єфимовою Т.І. Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 367990545 від 29.02.2024 року щодо суб`єкта на вказане майно позивача накладено обтяження у вигляді заборони на підставі листа 2046 від 20.11.2001 року, приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І., зареєстровано Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 25.04.2008 року за реєстраційним номером 7109815. Ізмаїльською державною нотаріальною конторою було зареєстровано заборону на основі короткого архівного запису № 127-01 від 20.11.2001 року. 04.07.2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 14217372 було зареєстровано обтяження № 6228195 на підставі заборони, накладеної 20.11.2001 року, приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. При цьому матеріали справи не містять доказів наявності виконавчого провадження стосовно будь-яких вимог до [PERSON] . Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За частиною 2\~статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили. Згідно\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Таким чином, оскільки відсутнє виконавче провадження або майнові претензії до [PERSON] , накладена заборона відчуження частки житлового будинку порушує право позивача [PERSON] на вільне розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та слід скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження частки житлового будинку. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved