Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що в травні 2023 року йому стало відомо про існування відносно нього виконавчого напису, коли на роботу прийшла постанова від 22.05.2023 про звернення стягнення на заробітну плату. 10.05.2024 представником позивача отримано копію оскаржуваного напису № 6417 від 11.07.2017, вчиненого приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в розмірі 288808,54 грн. Вважає, що виконавчий напис є незаконним, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту чи відсутності спору щодо заборгованості, тобто не перевірив безспірність вимог банку до боржника, чим порушив процедуру вчинення виконавчого напису, визначену Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 11.07.2017, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 витребувано у державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області копії матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №6417 від 11.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» 288808,54 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2024 витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. належним чином завірені копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис №6417 від 11.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» 288808,54 грн. На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. повідомлено, що надати належним чином засвідчені копії виконавчого напису від 11.07.2017 за р.№ 6417 та документів, на підставі яких його вчинено не має можливості, оскільки згідно акту від 05.01.2022 №9, схваленого Протоколом засідання ЕК Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 22.11.2022 №11, про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду, копії виконавчих написів та документів, на підставі яких вони вчинені за 2017 рік було знищено. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивач відповідно до укладеного договору отримав кредит і цей факт сторонами не оскаржується. В порушення умов договору позивач зобов`язання за кредитним договором не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту та не сплатив проценти, комісію та інші платежі за користування кредитом. Вважає, що виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором вчинено відповідно до норм чинного законодавства, оскільки АТ КБ «Приватбанк» надав всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ, а саме: кредитний договір, засвідчений банком розрахунок заборгованості, в якому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості, а тому підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає. З урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріус правомірно, в межах строків, встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. гл.16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012, вчинив виконавчий напис. Просить відмовити в задоволенні позовних вимоги [PERSON] . Також 06.09.2024 представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності, в якій просить відмовити позивачу у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку оскарження виконавчого напису нотаріуса. Мотивує це тим, що виконавчий напис вчинено 11 липня 2027 року, 14.11.2018 Дніпровським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління у Запорізькій області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57665732 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, яка направлена боржникові. Таким чином, ще у 2018 році [PERSON] знав про наявність виконавчого провадження з примусового його виконання, однак до суду звернувся лише у травні 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. У відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася. До суду надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6419, про стягнення коштів в сумі 291808,54 грн. з [PERSON] , які є його боргом за кредитним договором № ZPD0SE00000059 від 30.06.2005, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», та запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 8559,41 грн, залишок заборгованості за відсотками 71476,37 грн., комісія 2660,00грн., пеня 206112,76 грн., що всього становить 288808,54грн., а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3000,00грн. На підставі вказаного виконавчого напису 14.11.2018 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Саідовою Т.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису, виданого 11.07.2017 [PERSON] , про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 288808,54 грн. (ВП 57665732). Постановою державного виконавця від 22.05.2023 у виконавчому провадженні ВП 57665732 звернено стягнення на заробітну плату боржника. Після надходження за місцем роботи позивача постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника, ознайомлення 09.05.2024 з матеріалами виконавчого провадження, [PERSON] 16.05.2024 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999 року №1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] основної заборгованості за кредитом, процентами, а також комісії і пені вчинено за 11 років 11 місяців 15 днів - з 30.06.2005 по 14.06.2017. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з пп.1.1 п.1 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Отже, при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, не були чинними на час вчинення спірного виконавчого напису. Тобто, на сьогоднішній день редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Договір був підписаний у простій письмовій формі - нотаріально не посвідченій, що стверджується позивачем та не заперечується відповідачем, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17 у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні дані про направлення повідомлення позивачеві [PERSON] про порушення ним основного зобов`язання і про вимогу виплати заборгованості за вище зазначеним кредитним договором. Суду не надано доказів про отримання боржником цього повідомлення. У спорі, який виник, заборгованість [PERSON] є спірною, оскільки позивач її не визнає шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справ №361/1488/19 зазначено про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу, що обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Відповідач АТ\~КБ «ПриватБанк»\~не надав\~суду жодних\~доказів на\~спростування викладених\~у позові\~обставин,\~ доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Матеріали справи не містять відомостей про те, що, будь-які претензії чи заяви, а також вимоги про наявність заборгованості та погашення боргу від АТ КБ «Привабанк» чи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. направлялися позивачу та ним отримувалися. Втім, ненадання доказів щодо повідомлення боржника унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17, від 13 квітня 2019 року. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи усі вищевикладені обставини, норми матеріального права та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, порушене право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому, доводи відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, виходячи з такого. Позовна давність, відповідно до\~ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом частини першої\~статті 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний\~законом\~інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний\~законом\~інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Відповідно до ч. 5\~ст. 261 ЦК України\~якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи наведені обставини справи та докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, передбачений\~ст. 256 ЦК України, оскільки, хоча виконавчий напис нотаріусом було вчинено 11.07.2017, проте про його наявність позивач дізнався лише в травні 2023 року, коли за місцем роботи позивача надійшла постанова старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.05.2023 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № 57665732, що підтверджується матеріалами справи. При цьому суд відхиляє доводи представники відповідача, що про наявність виконавчого напису позивачу було відомо з постанови Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління у Запорізькій області від 14.11.2018 про відкриття виконавчого провадження № 57665732 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, яка направлялась боржнику, оскільки доказів того, що позивачу про це було відомо (даних про отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, інших документів в порядку здійснення виконавчих дій) суду не надано. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved