Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Процедура (рух справи) : У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення їх батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.4 ст.19, ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 12 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України письмову інформацію із бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" про дату/дати перетинання державного кордон України. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Позиція позивача, Великоандрусівської сільської ради в особі органу опіки та піклування виконавчого комітету сільської ради: Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . З березня 2022 року відповідачі виїхали за кордон та їх місце проживання невідоме. Дитина перебуває на повному державному утриманні в Знам`янському дитячому будинку-інтернаті ІІ-ІІІ-ІV профілю. Батьки не відвідують дитину з березня 2022 року, не телефонують, не цікавляться його життям, здоров`ям та розвитком. Враховуючи викладені обставини, орган опіки та піклування вважає, що є достатні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини, та стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду такі копії доказів: паспорт та картки платника податків громадянки [PERSON] та [PERSON] ; ID картки неповнолітнього [PERSON] ; витяг з реєстру територіальної громади неповнолітнього [PERSON] ; картку платників податків неповнолітнього [PERSON] ; свідоцтво про народження неповнолітнього [PERSON] ; довідки виданої секретарем Великоандрусівської сільської ради від 12.04.3024 р. №7305 04-16; наказ директора Знам`янського дитячого будинку-інтернату ІІ-ІІІ-ІV профілю від 30.09.2016 року; медичного висновку від 20 січня 2017 р. щодо [PERSON] ; витягу з історії розвитку неповнолітнього [PERSON] ; листа Знам`янського дитячого будинку-інтернату ІІ-ІІІ-ІV профілю від 27 березня 2024 року №186; копія акта про відвідування/невідвідування дитини від 06.07.2022 р., 30.12.2022 р, 05.08.2023 р., 11.01.2024 р.; рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчою комітету Великоандрусівської сільської ради від 08 квітня 3034 року №719 «Про Про доцільність позбавлення громадянку [PERSON] та громадянина [PERSON] батьківських прав відносно неповного [PERSON] ". Представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Позиція відповідачів, [PERSON] , [PERSON] : Відповідачі про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не надали. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суд не повідомили. Позиція третьої особи, Знам`янського дитячого будинку ІІ-ІІІ-ІV профілю: Представник третьої особи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини справи: Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.08.2008 року вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до наказу Знам`янського дитячого будинку-інтернату ІІ-ІІІ-ІV профілю від 30.09.2016 року № 274п.2-з [PERSON] зарахований на повне державне утримання. З медичного висновку № 5 від 20.01.2017 року та витягу з історії розвитку вбачається, що [PERSON] [INFO] , має діагноз розумова відсталість тяжкого ступеня, атиповий аутизм, отримує допомогу як дитина з інвалідністю, потребує стороннього догляду. Згідно актів про відвідування/невідвідування дитини батьками та рідними від 06.07.2022 р., 30.12.2022 р., 05.08.2023 р., 11.01.2024 р. встановлено, що батьки [PERSON] та [PERSON] жодного разу не приїжджали і не телефонували в дитячий будинок, не цікавилися життям, здоров`ям та розвитком дитини. 08 квітня 2024 року виконавчим комітетом Великоандрусівської сільської ради затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] . На виконання ухвали суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано письмову інформацію із бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" про дату/дати перетинання державного кордон України (на виїзд та на в`їзд). Відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] виїхали за кордон 16 березня 2022 року. Станом на 20.02.2025 року в Україну не повернулись. Відповідачі про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не надали. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідачі суд не повідомили. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами. Оцінка суду (джерела права): Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч. 1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Відповідно до ст.165 СК України, - право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" від 13 січня 2005 року органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. У ч. 1 ст. 12 цього ж Закону передбачено, що безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку дійшов ВССУ в ухвалі від 01 листопада 2017 року у справі N 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. При цьому, відповідно до ч.1, 4 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Разом з тим, за правилами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду: Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачі з часу перебування дитини [PERSON] у дитячому будинку-інтернаті жодних спроб на відновлення відносин з сином не робили, не цікавляться його здоров`ям, життям та розвитком. Також не прибули у судове засідання для розгляду справи стосовно позбавлення їх батьківських прав, відзив на позов не подали, тобто відповідачі не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а свідомо не бажають їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі "Савіни проти України"). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зважаючи на те, що батьки [PERSON] та [PERSON] не цікавиться життям дитини, не приймають участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, крім того виїхали за кордон, суд визнає позовні вимоги доведеними та обгрунтованими, та не вбачає підстав для попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а вважає за доцільне роз'яснити положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу від виконання своїх батьківських обов'язків та їх небажання виховувати, утримувати дитину, а тому позовні вимоги в частині позбавлення їх батьківських прав є обґрунтованими, законними. Водночас, слід роз`яснити відповідачам про право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. В силу ч.3 ст.166 СК України, суд також прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] та [PERSON] на утримання дитини. Суд зауважує, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів є обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити, та стягувати з [PERSON] та [PERSON] з кожного на користь осіб чи установ де перебуває дитина, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25 листопада 2024 року і до досягнення ним повноліття . Такий розмір аліментів, на переконання суду, є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав дітей, на утримання яких будуть стягуватись аліменти. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved