Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зменшення аліментів. Позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі судового наказу від 28.08.2024 року виданого Оболонським районним судом м. Києва, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання їх спільної доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Однак з розміром аліментів, які стягуються з нього він не згодний, тому, що [INFO] у нього народився син [PERSON] , чкий разом з матір`ю [PERSON] перебувають на його повному утриманні. Позивач орендує квартиру, за яку кожного місяця сплачує 12 000 грн. Окрім цього, позивач має двох непрацездатних батьків, які є пенсіонерами. Їх розмір пенсії хоч і перевищує прожитковий мінімум, прете є не достатнім для їх забезпечення, тому кошти, зокрема на ліки та лікарів щомісяця надає позивач. Крім того, під час шлюбу ними було придбано в кредит транспортний засіб «Nissan», яким користується відповідачка, а кошти по цей час сплачує відповідач. Оскільки, матеріальний та сімейний стан позивача змінився, в нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки, просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), згідно судового наказу від 28.08.2024 року у справі№756/10453/24 на 1/10 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 31.12.2024 року від представника відповідачки на адресу суду надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що зміна сімейного стану позивача не має впливати на розмір аліментів для дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивачем не надано доказів щодо утримання ним своїх батьків, а також погіршення його майнового стану. У зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповіді на відзив, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що народження другої дитини спричинює зміну матеріального стану позивача, оскільки зазначена обставина потребує додаткових фінансових витрат. Крім того, обов`язок позивача утримувати своїх батьків жодним чином не пов`язаний із наявністю у них доходу. 12.01.2025 на адресу суду від представника відповідачки надійшли заперечення, в яких він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2024 за №756/10453/24 з позивача [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи стягнення з 21.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну, а саме зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки у нього в цивільному шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , на утриманні у позивача перебувають його цивільна дружина [PERSON] і його непрацездатні батьки, які є пенсіонерами. Крім того, він сплачує щомісячні платежі по кредиту за автомобіль, яким користується відповідачка. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем, належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням другої дитини. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини і утримання її матері, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Визначений судовим наказом від 28.08.2024 розмір аліментів у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для зменшення розміру аліментів. Крім того, позивачем не надано доказів того, що його матеріальний чи сімейний стан змінився так, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі є ускладненою. Наявність на його утриманні батьків пенсіонерів, які є непрацездатними такою обставиною бути не може, оскільки позивачем не наведено відсутність у батьків інших осіб, які мають змогу надавати їм допомогу, тобто не доведено факт перебування батьків на його утриманні. Надані позивачем довідки про розмір пенсії батьків не є підставами для зменшення розміру аліментів. Позивачем суду не надано доказів, що з нього проводяться будь-які інші стягнення, окрім аліментів, визначених судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2024 року. Окрім того, позивачем не надано доказів, що його дохід зменшився і є таким, що не дає змоги виконувати рішення суду. Посилання [PERSON] на сплату ним кредиту за автомобіль, також не може бути підставою для зменшення розміру матеріального утримання дитини. Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено підстав позову про зменшення розміру аліментів, а також те, що стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку, на думку суду, не створює для позивача надмірний тягар та не порушує права другої дитини на належне утримання суд, ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. З викладеного,

Outcome: dismissed