Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

В травні 2024 року керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок площею 4,0011 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0057, площею 3,0004 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0058, усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення площею 4,0011 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0057, площею 3,0004 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0058, шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] , з одночасним припиненням права власності останньої на земельні ділянки площею 4,0011 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0057 та площею 3,0004 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0058, а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 17.10.1988 № 215 «Про оголошення нововиявлених територій державними орнітологічними і гідрологічними заказниками місцевого значення» та додатком до нього, на території Обухівського району створено гідрологічний заказник місцевого значення «Гощів» загальною площею 215 га, розташований на території Козинського лісництва Київського лісгоспзагу (квартали №№ 51, 57, 58, 63, 64, 69, усі виділи). Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області з метою забезпечення режиму охорони та збереження гідрологічного заказника місцевого значення Урочище «Гощів» загальною площею 215 га (у межах ДП «Київське лісове господарство» Козинського лісництва - кв. 51 вид. 8; 10: 28; кв. 57 вид. 1-15; кв. 58 вид. 15-19, 28, 32; кв. 63 вид. 1-15; кв. 64 вид. 1-21, 32- 34, 39, 43; кв. 68 вид. 11, 14, 15; кв. 69 вид. 1-15, в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області), землекористувачу - ДП «Київське лісове господарство» видано охоронне зобов`язання за № ЗГМ 36-563, яке зареєстроване в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області 23.02.1999. У подальшому, Державним управлінням охорони навколишнього природнього середовища в Київській області затверджено Положення про гідрологічний заказник місцевого значення Урочище «Гощів». Відповідно до пунктів 1.2-1.3 Положення, заказник Урочище «Гощів» загальною площею 215,0 га розташований в межах Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство»: кв. 51 вид. 8; 10: 28; кв. 57 вид. 1-15; кв. 58 вид. 15-19, 28, 32; кв. 63 вид. 1-15; кв. 64 вид. 1-21, 32- 34, 39, 43; кв. 68 вид. 11, 14, 15; кв. 69 вид. 1-15. Заказник Урочище «Гощів» входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Таким чином, земельні ділянки гідрологічного заказника місцевого значення Урочище «Гощів» одночасно є як землями лісогосподарського призначення, так і землями природно-заповідного фонду. [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 07.08.2009 №№ 1886, 1898, 1902 та від 11.08.2009 № 1936 отримала державний акт серії ЯГ № 297724 від 21.09.2009 на право власності на земельну ділянку площею 4,0011 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0057 для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. Так само, на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 07.08.2009 №№ 1882, 1890, 1894 [PERSON] отримала державний акт серії на право власності на земельну ділянку площею 3,0004 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0058 для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, [PERSON] залишається власником земельних ділянок з кадастровими номерами 3223187700:05:027:0057, 3223187700:05:027:0058 і на даний час, що підтверджується інформацією Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області та відомостями Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки. За інформаціями ДП «Київське лісове господарство» від 07.12.2021 № 02-990,\~Філії «Київське\~лісове господарство»\~ДП «Ліси\~України» від\~15.05.2023\~№ 02-373\~та від\~12.10.2023\~№ 02-1009,\~земельні ділянки\~з кадастровими\~номерами 3223187700:05:027:0057,\~3223187700:05:027:0058,\~які розташовані\~в межах\~Старобезрадичівської сільської\~ради Обухівського\~району Київської\~області,\~згідно з\~планово-картографічними\~матеріалами лісовпорядкування\~1993,\~2003,\~2014\~років відносяться\~до земель\~лісогосподарського призначення\~державного лісового\~фонду Філії\~ДП «Ліси\~України» (раніше\~ДП «Київське\~лісове господарство»\~(Козинське\~лісництво:\~кв.\~69\~вид.9,\~Планшет №2;\~кв.67,\~вид.\~9,10,11,12,16,17,18;\~кв.68\~вид.\~1-23,\~Планшет №\~5\~планово-картографічних\~матеріалів лісовпорядкування\~2014\~року).\~Категорія лісів:\~Рекреаційно-оздоровчі\~ліси,\~лісогосподарська частина\~лісів зелених\~зон.\~Крім того,\~земельна ділянка\~з кадастровим\~номером 3223187700:05:027:0057\~накладається на\~землі Гідрологічного\~заказника місцевого\~значення Урочище\~«Гощів» (Козинське\~лісництво:\~кв.\~69\~вид.9,\~Планшет №2;\~кв.\~68\~вид.\~23,\~Планшет №\~5\~планово -\~картографічних матеріалах\~лісовпорядкування 2014\~року).\~Категорія лісів:\~Ліси природоохоронного,\~наукового,\~історико-культурного\~призначення.\~Заказники. Території та\~об`єкти земель\~лісогосподарського призначення\~і природно-заповідного\~фонду наділені\~надважливими функціями\~і завданнями,\~мають особливий\~статус та\~перебувають під\~особливою державною\~охороною,\~тобто згідно\~зі статтею\~178\~ЦК України\~належать до\~обмежено оборотоздатних\~об`єктів.\~ Розташування спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 3223187700:05:027:0057, 3223187700:05:027:0058, які перебувають у власності [PERSON] , у межах кварталів 68, 69 Козинського лісництва та Гідрологічного заказника місцевого значення Урочище «Гощів», за чинним законодавством, свідчить про їх віднесення до земель лісогосподарського призначення і природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування даних ділянок у приватній власності, а тому прокурор змушений був звернувся до суду з позовом для відновлення порушеного права. Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Прокурор подав заяву про розгляд справи у його відсутність позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань на адресу суду не подала. Представники Київської обласної державної адміністрації, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в судове засідання не з`явились про час розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до положень частини першоїстатті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У\~статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьоюстатті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 17.10.1988 № 215 «Про оголошення нововиявлених територій державними орнітологічними і гідрологічними заказниками місцевого значення» та додатком до нього, на території Обухівського району створено гідрологічний заказник місцевого значення «Гощів» загальною площею 215 га, розташований на території Козинського лісництва Київського лісгоспзагу (квартали №№ 51, 57, 58, 63, 64, 69, усі виділи). Згідно додатку до вказаного рішення, територія гідрологічного заказника місцевого значення «Гощів» представлена ділянками типового еталонного лісу для малих річок, непорушеного господарською діяльністю, місце поселення багатьох видів хижих птахів, мисливської фауни, має практичне значення у вивченні їх екології. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області з метою забезпечення режиму охорони та збереження гідрологічного заказника місцевого значення Урочище «Гощів» загальною площею 215 га (у межах ДП «Київське лісове господарство» Козинського лісництва - кв. 51 вид. 8; 10: 28; кв. 57 вид. 1-15; кв. 58 вид. 15-19, 28, 32; кв. 63 вид. 1-15; кв. 64 вид. 1-21, 32- 34, 39, 43; кв. 68 вид. 11, 14, 15; кв. 69 вид. 1-15, в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області), землекористувачу - ДП «Київське лісове господарство» видано охоронне зобов`язання за № ЗГМ 36-563, яке зареєстроване в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області 23.02.1999. Згідно вказаного охоронного зобов`язання, на території заказника заборонено: розорювання земель, за винятком проведення протипожежних заходів та при гасінні лісових пожеж; надання ділянок під будівництво; порушення ґрунтового покриву та гідрологічного режиму; меліоративні роботи, осушення боліт; рубки головного користування та прохідні рубки; розробка корисних копалин; порушення умов гніздування птахів та поселень звірів; збір та заготівля лікарських рослин та рослин, занесених до Червоної книги України; розведення вогнищ; випасання худоби; використання та зберігання отрутохімікатів; засмічення та забруднення території Заказника, влаштування сміттєзвалищ; проїзд всіх видів механічного транспорту поза дорогами загального користування, за винятком службового транспорту держлісгоспу, протипожежної техніки; інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати наукової і природної цінності Заказника. У подальшому, Державним управлінням охорони навколишнього природнього середовища в Київській області затверджено Положення про гідрологічний заказник місцевого значення Урочище «Гощів» (далі Положення). Відповідно до пунктів 1.2-1.3 Положення, заказник Урочище «Гощів» загальною площею 215,0 га розташований в межах Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство»: кв. 51 вид. 8; 10: 28; кв. 57 вид. 1-15; кв. 58 вид. 15-19, 28, 32; кв. 63 вид. 1-15; кв. 64 вид. 1-21, 32- 34, 39, 43; кв. 68 вид. 11, 14, 15; кв. 69 вид. 1-15. Заказник Урочище «Гощів» входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Відповідно до п.1.4 Положення територія, оголошена Заказником, не вилучається з користування ДП «Київське лісове господарство», яке здійснює на ній діяльність згідно діючого Положення, інших нормативних документів, несе відповідальність за додержання встановлення заповідного режиму Заказника. Таким чином, земельні ділянки гідрологічного заказника місцевого значення Урочище «Гощів» одночасно є як землями лісогосподарського призначення, так і землями природно-заповідного фонду. В червні 2021 року до Обухівської окружної прокуратури надійшли матеріали ГУ СБУ у м. Києві та Київській області з яких вбачається, що невстановлені службові особи, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно здійснюють дії щодо відведення у приватну власність лісовкритих земельних ділянок під виглядом земель сільськогосподарського призначення, чим заподіяно тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, що підтверджується витягом з ЄРДР №42021112340000026 від 08.06.2021 року. Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 07.08.2009 №№ 1886, 1898, 1902 та від 11.08.2009 № 1936 [PERSON] отримала державний акт серії ЯГ № 297724 від 21.09.2009 на право власності на земельну ділянку площею 4,0011 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0057 для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. Так само, на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 07.08.2009 №№ 1882, 1890, 1894 [PERSON] отримала державний акт серії на право власності на земельну ділянку площею 3,0004 га з кадастровим номером 3223187700:05:027:0058 для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, та залишається власником земельних ділянок з кадастровими номерами 3223187700:05:027:0057, 3223187700:05:027:0058 і на даний час, що підтверджується інформацією Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області та відомостями Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки. З повідомлень ДП «Київське лісове господарство» від 07.12.2021 № 02-990, Філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 15.05.2023 № 02-373 та від 12.10.2023 № 02-1009, вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223187700:05:027:0057, 3223187700:05:027:0058, які розташовані в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003, 2014 років відносяться до земель лісогосподарського призначення державного лісового фонду Філії ДП «Ліси України» (раніше ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво: кв. 69 вид.9, Планшет №2; кв.67, вид. 9,10,11,12,16,17,18; кв.68 вид. 1-23, Планшет № 5 планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року). Категорія лісів: Рекреаційно-оздоровчі ліси, лісогосподарська частина лісів зелених зон. Крім того, земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:05:027:0057 накладається на землі Гідрологічного заказника місцевого значення Урочище «Гощів» (Козинське лісництво: кв. 69 вид.9, Планшет №2; кв. 68 вид. 23, Планшет № 5 планово - картографічних матеріалах лісовпорядкування 2014 року). Категорія лісів: Ліси природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення. Заказники. Окрім того, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 02.12.2021 № 1065 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:05:027:0057, відповідно до матеріалів лісовпорядкування як 2003, так і 2014 років, відноситься до лісів Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і розташована у кварталі 68 вказаного лісництва. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України). Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно екологічні (водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні), естетичні, виховні та інші функції, мають обмежене експлуатаційне значення і підлягають державному обліку та охороні (частина друга статті 3 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Усі ліси на території України становлять її лісовий фонд. До лісового фонду належать також земельні ділянки, не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства (стаття 4 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Ліси України підлягають охороні і захисту, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на їх збереження від знищення, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб, а також раціональне використання. Забезпечення охорони та захисту лісів покладається на центральні та місцеві органи державної виконавчої влади, Верховну Раду Республіки Крим, місцеві Ради народних депутатів та постійних лісокористувачів відповідно до законодавства України (частини перша, друга статті 85 ЛК України). У частині другій статті 5 ЛК України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством. Віднесення віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003 та 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад. Статтею 149 ЗК України передбачений порядок вилучення земельних ділянок із постійного користування. Філія «Київське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», в тому числі і Державне підприємство «Київське лісове господарство» Київського обласного та по м.\~Києву управління\~лісового та\~мисливського господарства,\~не надавали жодних погоджень на вилучення, чи зміну цільового призначення вищевказаних земельних ділянок державного лісового фонду. Статтею 57 ЗК України передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частини перша, друга статті 20 ЗК України). Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 20 ЗК України). Аналогічні положення містяться у статті 57 ЛК України, відповідно до якої зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Частиною першою статті 149 ЗК України визначено, що надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності земельні ділянки можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки на час придбання відповідачем відносилась до земель лісогосподарського призначення. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження погодження органами виконавчої влади або місцевого самоврядування їх вилучення чи припинення права постійного користування ДП «Київське лісове господарство», тобто відсутні рішення уповноваженого органу про зміну їх цільового призначення. Зазначене вказує про незаконність зміни їх цільового призначення та неможливість відведення у власність [PERSON] земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Крім того, земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:05:027:0057 накладається на землі Гідрологічного заказника місцевого значення Урочище «Гощів» (Козинське лісництво: кв. 69 вид.9, Планшет №2; кв. 68 вид. 23, Планшет № 5 планово - картографічних матеріалах лісовпорядкування 2014 року). Категорія лісів: Ліси природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення. Заказники. Відповідач не спростували належними та допустимими доказами вказаних обставин. Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду\~це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України). Статтею 7 Закону № 2456-XII передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Відповідно до статті 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі\~№ 2456-XII) території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Згідно зі статтею 25 Закону № 2456-XII заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. Відповідно до статті 26 Закону № 2456-XII на території заказника обмежується або забороняється мисливство та діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища. Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження. За змістом статті 3 Закону № 2456-XII заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення. Залежно від походження, інших особливостей природних комплексів та об`єктів, що оголошуються заказниками чи пам`ятками природи, мети і необхідного режиму охорони заказники поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні. Відповідно до частини п`ятої статті 53 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання. Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з пунктами «а», «в» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Частина перша статті 150 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносить до особливо цінних земель, зокрема, землі природно-заповідного фонду. Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України (частина друга статті 150 ЗК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин). Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення). Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду із комунальної власності, зокрема, для будівництва житла був можливим тільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо вилучення (викуп) земельної ділянки погодила Верховна Рада України. Такий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій. Враховуючи, що Верховна Рада України не погодила вилучення земельної ділянки на території ландшафтного заказника місцевого значення «Гощів» із комунальної власності, право власності територіальної громади на цю ділянку не припинилося і до фізичної особи\~відповідачки [PERSON] не перейшло. Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52), на які є посилання у касаційних скаргах). Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Що стосується позовної вимоги про усунення перешкоди\~власнику державі в особі\~Київської\~обласної державної\~адміністрації\~у користуванні та\~розпорядженні землями природно заповідного фонду та лісогосподарського\~призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі\~державної\~реєстрації\~спірних земельних ділянок, то вона підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зіст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»,до Державного земельного кадастру включаються відомості щодо цільового призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель). Відповідно до\~ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр»,земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Частиною 10\~статті 24 цього Закону\~передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Згідно з положеннямистатті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про права на земельну ділянку підлягають реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також, усі відомості про земельну ділянку, у тому числі її цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель), вносяться до Державного земельного кадастру (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Стаття 2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначає державну реєстрацію як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав та їх обтяжень, а тому реєстрація цільового призначення земельних ділянок засвідчує визнання державою того режиму їх оборотоздатності і використання, який є властивим для відповідного цільового призначення. У статті 373 ЦК України, якою встановлено права власника земельної ділянки, та у статті 415 ЦК України, якою визначені права землекористувача, вказано на можливість використання земельної ділянки виключно за цільовим призначенням. Тобто, реєстрація у державних реєстрах земельних ділянок засвідчує перед державою їх відповідний режим для використання згідно з цільовим призначенням, а відтак, не скасування спірної державної реєстрації унеможливить використання спірної земельної ділянки як землі лісогосподарського призначення. Крім цього, виходячи з приписівстатті 79-1 ЗК Українита положеньЗакону України «Про Державний земельний кадастр», у межах однієї земельної ділянки не можуть існувати різні об`єкти речових прав, тобто різні земельні ділянки за категорією, цільовим використанням та межами і площею. Відповідно до вимог ч.13 ст.79-1 ЗК України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Статтями 16,\~25\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц та від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц роз`яснила, що права володіючого власника на повноцінне розпорядження чи користування належним йому майном, порушені протиправним вчиненням третіми особами перешкод у їх реалізації, підлягають захисту шляхом подання негаторного позову. Разом з тим, відповідні перешкоди можуть полягати не лише у неправомірній державній реєстрації прав власності на земельні ділянки за приватними особами, їх самовільному зайнятті, використанні тощо, а й у встановленні земельним ділянкам цільового і функціонального призначення, яке не відповідає їх справжнім природним якостям та характеристикам, унеможливлює виконання ними функцій, притаманних з огляду на такі характеристики, та позбавляє державублаг, які б вона могла отримати у разі їх належного використання. З огляду на викладене, суд вважає що спірні земельні ділянки не можуть існувати у встановлених межах, їх державна реєстрація повинна бути скасована, а, в подальшому, в установленому законом порядку мають бути створені нові об`єкти речових прав з іншими межами та кадастровими номерами. Також предметом позову у цій справі є вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, зокрема шляхом повернення земельних ділянок у власність держави в особі\~Київської\~обласної державної\~адміністрації. Посилаючись на незаконність придбання у 2009 році у приватну власність [PERSON] спірних земельних ділянок сформованих за рахунок лісового фонду у межах об`єкта природно-заповідного фонду\~гідрологічного заказника місцевого значення «Гощів», прокурор звернувся до суду з негаторним позовом відповідно до статті 391 ЦК України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, які є об`єктом, обмеженим в обороті. Негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96)). Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб, то такі земельні ділянки підлягають повернення\~у власність держави. Ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов, який може бути пред`явлений упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Користування приватними особами ділянками природно-заповідного фонду всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації тощо. У цій справі з огляду на характер спірних правовідносин, та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що немає невідповідності заходу втручання держави у право власності [PERSON] критеріям неправомірного втручання у це право, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Суспільний інтерес у поверненні спірних земельних ділянок державі спрямований на задоволення соціальних потреб: у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права державної власності на ці ділянки; у недопущенні зміни цільового призначення земель природно-заповідного фонду та їх використання з метою житлового та іншого будівництва, що прямо суперечить визначеній законом забороні, а також у недопущенні забороненої законом діяльності на території\~гідрологічного заказника місцевого значення «Гощів» як об`єкта природно-заповідного фонду. Контроль за використанням земельних ділянок природно-заповідного фонду,\~згідно з їх цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для держави зокрема. Тому загальний інтерес у контролі за використанням спірних земельних ділянок за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації, безумовно, переважає приватний інтерес\~у збереженні права держави на ці земельні\~ділянки, отримані з метою, що прямо суперечить закону. Суд вважає, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, відповідачка, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ці ділянки розташовані на незначній відстані від річки Стугна, які є залісненими та них знаходяться скупчення лісових насаджень у вигляді дерев та чагарників, та розташовані на території гідрологічного заказника місцевого значення «Гощів», інформація про який є загальновідомою. Вона могла ознайомитись зі змістом земельного, водного та природоохоронного законодавства (норми якого щодо отримання у власність земельних ділянок лісового фонду, а також природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення є доступними, чіткими та передбачуваними), а також за необхідності могла отримати відповідну правову допомогу перед набуттям у власність спірних земельних ділянок. В свою чергу відповідачка набуваючи у власність земельні ділянки повинна була бути більш обачнішою при укладенні договорів та розуміти особливості переходу права власності на земельні ділянки розташовані на незначній відстані від річки [PERSON] , які є залісненими та них знаходяться скупчення лісових насаджень у вигляді дерев та чагарників. Відтак, [PERSON] могла і повинна була розуміти, що ці ділянки належить до земель\~лісового та природно-заповідного фонду, і їх отримання у власність для ведення особистого селянського господарства є неможливим в силу імперативних вимог законодавства України. За таких обставин неможливо виснувати про те, що втручання у право власності таких об`єктів, які [PERSON] за добросовісної поведінки не могла отримати, є для неї надмірним тягарем. Немає жодних підстав вважати, що як перед тим, як укладати правочини існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вимогами законодавства та зробити висновки щодо режиму спірної земельної ділянки. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. В силу\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 10\~777,51 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved