Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») звернулося до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 18 червня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВІРА ГРУП» (далі ТОВ ФК «АВІРА ГРУП») та [PERSON] було укладено договір позики №\~36674, за умовами якого відповідачка отримала позику у розмірі 2\~000 грн., строком на 18 днів зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% на день від суми позики. Проте, [PERSON] свої зобов`язання щодо своєчасного повернення отриманої позики та сплати відсотків не виконала у звязку із чим за нею утворилася заборгованість на загальну суму 12\~500 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2\~000 грн. та заборгованості за процентами 10\~500 грн. Позивач, як особі якій належить право грошової вимоги за Договором факторингу № 02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», просив стягнути вказану суму заборгованості з відповідачки, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2024 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Згідно, ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2025 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання по справі на «18» березня 2025 року о «12» год. «00» хв. Позивач будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Втім, за змістом позовної заяви останній просив розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] будучі належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду в судове засідання не з`явилася. Однак від останньої до суду надійшла заява згідно якої просила розглянути справи у її відсутності, а також просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволені позову. З посиланням на те, що кінцевою датою погашення кредиту згідно кредитного договору була 05.07.2021 року, та з того часу позивачем не вчинено жодних дій щодо врегулювання спору, то вважає, що останнім пропущено строк звернення до суду, який передбачений ст. 257 ЦК України, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, слід зазначити про наступне. Судом встановлено, що 18.06.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №36674. (а.с.13-15). Згідно п.п.1.1, 1.2 Договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в сумі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 18 днів, тобто до 05.07.2021 року. Строк дії договору 18 днів, але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. Відповідно до п.1.3 Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану проценту ставку за Договором. Згідно п. 1.4 Договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 21.05.2024 року за вих.№4186/05 на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція 18.06.2021 року у сумі 2000 грн. за реквізитами вказаної платіжної картки № [NUMBER] , з описом видача кредиту #366674. (а.с.23). Даний договір позики підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора AV5442. У вказаному договорі також зазначені анкетні та паспортні дані позичальника [PERSON] , її РНОКПП, номер мобільного телефону, електронна адреса, номер банківської картки [NUMBER] , на який банком було перераховані кредитні кошти, що у свою чергу підтверджує факт укладення відповідачкою з ТОВ ФК «АВІРА ГРУП» кредитного договору в електронній формі. Відтак, станом на день подання позову відповідачка взяті на себе зобов`язання по вищевказаному кредитному договору не виконала, у зв`язку з чим за нею рахується заборгованість на загальну суму 12\~500 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2\~000 грн. та заборгованості за процентами 10\~500 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка з метою отримання кредитних коштів пройшла реєстрацію на сайті первісного кредитору: https://www.aviracredit.com.ua, шляхом заповнення відповідної заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, що у свою чергу свідчить про її ознайомлення з усіма істотними умовами отримання позики, а договір було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст.ст.6, 627 ЦК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Отже, суд приходить до висновку, що ТОВ ФК «АВІРА ГРУП» уклало із відповідачкою [PERSON] кредитний договір в електронній формі, за яким останній надав відповідачці кредитні кошти, а остання зобов`язалася повернути кошти та сплатити проценти у відповідності до умов договору. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №02-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Згідно п.1.2. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а клієнт відступити факторові своє право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (а.с.16-19). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022 року, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] , за кредитним договором №36674 від 18.06.2021 року у сумі 12\~500 грн. (а.с.9). Сукупність письмових доказів наданих позивачем та оцінених судом свідчить про те, що до позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», як правонаступника ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» перейшло право вимоги за кредитними договорами за № 36674 від 18.06.2021 року укладений між первісними кредиторами та відповідачкою [PERSON] 21.05.2024 року позивач направив на адресу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором №36674 від 18.06.2021 року (а.с.7). Враховуючи вищенаведене, а саме те, що позичальник відповідачка, отримала та використала кредитні кошти та в обумовлені договором строки добровільно їх не повернула, з огляду на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд знаходить вимогу позивача як правонаступника ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» про стягнення з відповідачки заборгованості в частині заборгованості щодо тіла кредиту за вказаним кредитним договором обґрунтованою та такою що підлягає до задоволення. Втім, що стосується стягнення заборгованості за відтоками за користування кредитними коштами, то такі вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається зі змісту Договору позики №36674 від 18 червня 2021 року, який укладений строком на 18 днів, тобто з 18.06.2021 року по 05.07.2021 року, то ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 05.07.2021 року має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами зі сплатою відсотків у розмірі 2,5 % на день, яка становить 900 грн. (2000 грн.*2,5% : 100 * 18 днів). Зважаючи на те, що після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом, що розрахована позивачем після закінчення такого строку, виходить за межі строку користування позикою. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 18 червня 2021 року № 36674 в розмірі 2900 грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 2000 грн. та заборгованості за відсотками у сумі 900 грн. Вирішуючи заяву відповідачки щодо застосування строку позовної давності, слід зазначити про наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 1 статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України). За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року впроваджено дію карантину на території України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19. Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 01.07.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 завершено дію карантину. В той же час, 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, доводи відповідачки про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення із даним позовом до суду, не знайшли свого підтвердження. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року; Акт про отримання правової допомоги від 14.01.2025 року; рахунок №14.01.2025-2 від 14.01.2025 року та копію платіжної інструкції №34257 від 14.01.2025 року (а.с. 11-12, 49-54). Згідно з Актом про отримання правової допомоги від 14.01.2025 року адвокат Пархомчук С.В. надав, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» отримав надані послуги: зустріч та консультація (1 год. 2000 грн); складання та подання до суду позовної заяви (2,5 год. 5000 грн.); інші клопотання, заяви до суду (1,5 год. 3000 грн); канцелярські витрати (500 грн), що в сукупності складає 10\~500 грн. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial