Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з Філії «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» та ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» на свою користь у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки матеріальну шкоду в сумі 27605 грн., моральну шкоду в сумі 1000000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 19.04.2021 близько 21 год. 00 хв. на перехресті вул. Щорса та вул. Окружна у смт. Рокитне Білоцерківського району Київської області сталася ДТП за участю мопеда марки «AI HONDA» без реєстраційних номерних знаків, під керуванням [PERSON] , який рухаючись у смт. Рокитне по вул. Окружна зі сторони вул. Леніна в напрямку с. Синява по зустрічній смузі руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки «УАЗ 2206» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що рухався у смт. Рокитне Білоцерківського району Київської області по вул. Окружна зі сторони с. Синява в напрямку вул. Леніна смт. Рокитне. У результаті ДТП водій мопеда марки «AI HONDA» [PERSON] від отриманих травм загинув на місці. Позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період часу з 29.06.2013 року по 25.09.2019 року. 25.09.2019 Рокитнянським районним судом Київської області винесено рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, але останні фактично продовжували проживати однією сім`єю в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та продовжували виховувати спільного сина [PERSON] і дочку [PERSON] - [PERSON] . Відомості за фактом ДТП було внесено до ЄРДР за № 12021110000000326 від 20.04.2021 та проведено досудове розслідування. 31.08.2021 слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Безпалько В.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12021110000000326 від 20.04.2021 за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення. Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-21/33066-ІТ від 25.08.2021, система робочого гальма автомобіля марки «УАЗ 2206», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент огляду знаходиться в технічно несправному стані через демонтаж частин трубопроводів приводу гальмівних механізмів задніх коліс з їх блокуванням «заглушенням». 25.11.2021 відносно [PERSON] було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення (БАВ № 547004) за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. У результаті ДТП, під час якої загинув чоловік [PERSON] - [PERSON] , позивачці заподіяно матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на поховання, відбування поминальних обідів. Згідно накладних та чеків, вартість заподіяної матеріальної шкоди, спричиненої позивачці в результаті пригоди, становить 27605 грн. 00 коп. Крім того, позивачці [PERSON] заподіяно значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що остання втратила свого чоловіка, вірного друга і коханого, батька свого малолітнього сина. [PERSON] був опорою для неї, підтримкою, був батьком не лише своєму кровному сину, а й справжнім батьком малолітньої дочки позивачки [PERSON] . Чоловік допомагав в утриманні малолітніх дітей, які з його смертю залишилися сиротами, позбавленими батьківської любові, турботи та піклування, майбутньої опори в повсякденному житті. У позивачки змінився усталений спосіб життя, порушено спокій та життєвий ритм всієї її родини. Фактично змінився сам життєвий уклад родини, оскільки тепер їй самій необхідно думати про матеріальне забезпечення своїх малолітніх дітей, раніше їй допомагав чоловік, на даний час вона залишилася сама, наодинці із своїми побутовими проблемами. Моральну шкоду, заподіяну смертю чоловіка та батька малолітніх дітей, позивачка оцінює в 1000000 грн. Представник позивача [PERSON] - адвокат Заліський Б.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, покладаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник Філії «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» Пикало О.В. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що автомобіль марки УАЗ 2206, яким керував працівник Філії [PERSON] , належить ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» та станом на момент ДТП перебував у суборенді приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», відповідно до договору суборенди транспортних засобів. ДТП відбулася за участю двох транспортних засобів - джерел підвищеної небезпеки, указаного автомобіля та мопеда під керуванням [PERSON] . Кримінальне провадження по відношенню до водія Філії [PERSON] - закрито, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2021, у зв`язку з відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення. Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи, у даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «УАЗ 2206», реєстраційний номер [NUMBER] , як при русі автомобіля з непрацюючими гальмами задніх коліс, так і при умові руху технічно-справного автомобіля «УАЗ 2206», не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мопедом». Невідповідності в діях водія [PERSON] вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. При судово-токсикологічному дослідженні, в крові загиблого виявлено етиловий спирт в концентрації, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Представник відповідача вважає, що вина в діях водія [PERSON] відсутня, натомість наявна вина в діях загиблого водія [PERSON] , що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Також, відсутні будь-які підстави, які б передбачали в даному випадку виникнення солідарного зобов`язання сторін. Крім того, відсутні підстави для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди, оскільки шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний, оскілки останній не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. [PERSON] дійсно є сином загиблого [PERSON] , однак [PERSON] не являється його дочкою. Докази, які підтверджують фактичне місце проживання загиблого станом на 19.04.2021, а також докази, які б підтверджували утримання дітей [PERSON] - відсутні. Позивачем у якості доказу надано документи, у тому числі, довідки видані Рокитнянською селищною радою про склад сім`ї померлого [PERSON] від 11.06.2021 року № 547-02-37 та 546-02-37, від 29.04.2021 № 415-02-37, які підписані в.о. старости та діловодом. Однак, указані довідки створено з порушенням нормативних документів у частині її підписання, оскільки такі підписані не уповноваженими на те особами. Представник відповідача ставить під сумнів законність використання старостою печатки з відображенням Державного Герба України із зазначенням ідентифікаційного коду юридичної особи. Окрім того, посада т.в.о старости - не визначена законодавством та суперечить положенням Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Від імені селищної ради може діяти її голова. Староста, станом на дату видачі довідок, наділений повноваженнями представляти інтереси жителів відповідного села, селища у виконавчих органах сільської, селищної, міської ради. В.о. старости такими функціями не наділений. Повноваженнями представляти інтереси жителів села перед іншими органами, староста не був наділений, а тому не мав права діяти від імені орану місцевого самоврядування та підписувати довідки від 11.06.2021 за № 547-02-37 та 546-02-37 та від 29.04.2021 № 415-02-37. Також, представник відповідача вважає, що у даній справі слід застосувати строки позовної давності, оскільки про подію [PERSON] стало відомо 19.04.2021, однак до суду з позовом вона звернулася лише 07.06.2024, тобто понад 3 роки від дати події. Крім того Філія, інтереси якої він представляє, не являється юридичною особою, не наділена цивільною процесуальною дієздатністю там не може бути стороною у цивільному процесі. Так, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. Їх діяльність, як відокремлених структурних підрозділів, не є самостійною та ініціативною, оскільки здійснюється від імені юридичної особи та на визначених нею умовах, при цьому всі ризики, як майнового, так і не майнового характеру покладено на юридичну особу, що створила філію (відокремлений структурний підрозділ). Ураховуючи цивільно-правове становище філій та представництв недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила. Таким чином, філія як відокремлений підрозділ та представництво, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю і не можуть бути стороною у цивільному процесі. Представник ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» Грищенюк Д.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Подав до суду відзив на позовну заяву та пояснив, що у правовідносинах за участі позивача відсутній закон чи договір, що передбачають солідарну відповідальність відповідачів на випадок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Автомобіль марки «УАЗ 2206», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , належить ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Водночас, станом на час ДТП 19.04.2021, автомобіль перебував у користуванні ТОВ «Невгодівське» на підставі договору № 1 оренди транспортних засобів. За указаних обставин, ТОВ «ІК«АГРОСОЮЗ-РП» не може бути особою, яка користувалась даним автомобілем на час ДТП. За фактом ДТП, 20.04.2021 внесено до ЄРДР відомості та розпочато кримінальне провадження № 12021110000000326, за ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту від 31.08.2021, кримінальне провадження № 12021110000000326, внесене до ЄРДР 20.04.2021, за ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У постанові слідчого зафіксовано, що відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЄ-19111-21/38389 ІТ від 30.08.2021 вбачається, що ні дії водія автомобіля «УАЗ 2206», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , ні технічний стан вказаного автомобіля, не є пов`язаними з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, так як відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а тому притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності, не може бути розцінена, як причина завдання шкоди. Натомість у постанові слідчого зафіксовано висновки судових експертів відносно іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - водія мопеда «АІ HONDA» [PERSON] , а саме його дії не відповідали вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, а тому перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. При судово-токсикологічному дослідженні в крові небіжчика [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації - 2,17%, що як правило при житті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Таким чином, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив ПДР України, що і стало причиною дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки у діях водія [PERSON] відсутня вина, водночас наявна вина в діях загиблого водія [PERSON] , це свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, та витрат на поховання останнього. Також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачкою пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, оскільки на дату складання позовної заяви 07.06.2024 та звернення до суду, від дати ДТП та загибелі [PERSON] минуло понад 3 роки. Належних та допустимих доказів на підтвердження встановлених карантинних обмежень та воєнного стану в Україні, що вплинули на пропущення позивачкою строку позовної давності, до суду не надано. З урахуванням вище наведеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про причину своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши доводи представника позивача та представників відповідачів, ознайомившись із матеріалами справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статями 257, 258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, ч. 5 вказаної статті. Дорожньо-транспортна подія, під час якої загинув [PERSON] , сталася [INFO] . Із позовною заявою позивач звернулася до суду 13.06.2024. Представник Філії «Городищенська» ПНВК «Інтербізнес» просив застосувати строки позовної давності. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 29.06.2016 року № 6-192цс16 та від 11.10.2017 року № 6-1365цс17, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), зокрема у день скоєння ДТП. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався та був відмінений лише з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже позивачем не пропущено строк позовної давності. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано наступні докази: - Постанову слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області Безпалько В.О. від 31.08.2021, про закриття кримінального провадження № 12021110000000326, внесеного до ЄРДР 20.04.2021 за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Постанова слідчого не оскаржувалася. Згідно вище указаної постанови, відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 20.04.2021, за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі вчинення ДТП, а саме, 19.04.2021 близько 21 год. 00 хв. на перехресті вул. Щорса та вул. Окружна в смт. Рокитне Білоцерківського району Київської області сталася ДТП за участю мопеда марки «AI HONDA», без реєстраційних номерів, під керуванням [PERSON] , який рухаючись у смт. Рокитне по вул. Окружна зі сторони вул. Леніна в напрямку с. Синява по зустрічній смузі руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки «УАЗ 2206», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у смт. Рокитне Білоцерківського району Київської області по вул. Окружна зі сторони с. Синява в напрямку вул. Леніна смт. Рокитне. У результаті ДТП водій мопеда марки «AI HONDA» [PERSON] , від отриманих травм загинув на місці. Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/ІІІ-21/38389-ІТ від 30.08.2021, у заданій дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «УАЗ 2206», реєстраційний номер [NUMBER] , невідповідностей вимогам пунктів 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, які могли б перебувати в причинному зв`язку з даною пригодою, не вбачається. У заданій дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «УАЗ 2206», реєстраційний номер [NUMBER] , не відповідали вимогам пункту 31.4.1.а) Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія автомобіля «УАЗ 2206», реєстраційний номер [NUMBER] , вимогам пункту 31.4.1.а) Правил дорожнього руху України не перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. У заданій дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, [PERSON] керуючи мопедом «AI HONDA», без реєстраційного номера, повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 19.1.6) та 10.1 Правил дорожнього руху України. У заданій дорожньо-транспортній ситуації водій мопеда «AI HONDA», без реєстраційного номера, [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «УАЗ 2206», реєстраційний номер [NUMBER] , яка полягала у виконанні ним вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, на що в нього не було перешкод технічного характеру. У заданій дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, дії водія мопеда «AI HONDA», без реєстраційного номера, [PERSON] не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 19.1.6) Правил дорожнього руху України. Невідповідності в діях водія мопеда «AI HONDA», без реєстраційного номера, [PERSON] вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Крім того, із указаної постанови вбачається, що при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації - 2,17%, що як правило при житті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. - Повідомлення ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 25.11.2021 № 4926/109/1102/04-2021 про те, що відносно [PERSON] було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення (БАВ № 547004) за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн. - Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , згідно якого, власником автомобіля марки УАЗ 2206, державний номер [NUMBER] , є ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП». - Талон № 186 від 20.09.2018, відповідно до якого, власником транспортного засобу марки «AI HONDA», є [PERSON] - Повідомлення ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» від 13.12.2021 № 35, у якому вказано, що [PERSON] у Товаристві станом на 19.04.2021 не працював. - Повідомлення Філії «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» від 13.12.2021 за № 51, з інформацією про те, що [PERSON] станом на 19.04.2021 працював у Філії на посаді водія і працює по даний час. - Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23.04.2021 [PERSON] , який помер [INFO] у смт. Рокитне Білоцерківського району Київської області. - Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25.09.2019 про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] - Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.10.2013, згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . - Довідку Синявської сільської ради від 25.07.2019 № 713-02-37, про склад сім`ї [PERSON] , яка проживала спільно з чоловіком [PERSON] , дітьми: [PERSON] та [PERSON] - Довідки в.о. старости Рокитнянської селищної ради від 11.06.2021 за № 547-02-37, № 546-02-37 та від 29.04.2021 за № 415-02-37 про склад сім`ї померлого [PERSON] - дружина [PERSON] і син [PERSON] , які були на його повному утриманні до дня смерті. Спільно проживали в одному будинку та вели спільне господарство. [PERSON] за власний рахунок здійснила поховання [PERSON] . Представник ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» надав суду договір оренди транспортних засобів № 1 від 15.02.2018 та акт приймання-передачі до даного договору від 01.03.2018, згідно якого автомобіль «УАЗ 2206», державний номер [NUMBER] , був переданий в оренду ТОВ «Невгодівське». Представник Філії «Городищенська» ПНВК «Інтербізнес» надав суду Договір № 1 суборенди транспортних засобів та акт приймання-передачі до даного договору від 01.03.2018, за яким ТОВ «Невгодівське» передало ПНВК «Інтербізнес» у суборенду автомобіль марки «УАЗ 2206», державний номер [NUMBER] . За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з положень ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01.03.2014, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.112020 у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, а також вини останнього в її заподіянні. Таким чином, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 у справі № 455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18). Аналізуючи вище наведені норми права, суд приходить до висновку, що з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, до суду може звернутися особа, якій було завдано такої шкоди. Позивач [PERSON] посилається на те, що під час ДТП загинув її чоловік [PERSON] , та має намір стягнути з відповідачів на свою користь відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За правилами ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до роз`яснень, викладених у Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99, у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Із рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25.09.2019, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за позовом саме [PERSON] , яка, в обґрунтування своїх заявлених вимог посилалася на те, що [PERSON] не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. Сімейні відносини між ними припинено та спільне господарство не ведеться. В якості доказу спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , як членів сім`ї та перебування позивача і її дітей на утриманні загиблого, позивач надала суду довідки, підписані в.о. старости Рокитнянської селищної ради Л.Коваль і діловодом [PERSON] від 11.06.2021 за № 547-02-37, № 516-02-37 та від 29.04.2021 за № 415-02-37. Положеннями ст. 54 -1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо статусу старости села, селища» зі змінами та доповненнями, передбачено повноваження старости відповідного старостинського округу сільської, селищної, міської ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови, що вноситься за результатами громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), проведеного у межах відповідного старостинського округу. Староста представляє інтереси жителів відповідного села, селища у виконавчих органах сільської, селищної, міської ради, бере участь у пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради та засіданнях її постійних комісій, має право на гарантований виступ на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, засіданнях її постійних комісій з питань, що стосуються інтересів жителів відповідного села, селища. Від імені селищної ради (ради територіальної громади) може діяти її голова. Староста наділений повноваженнями представляти інтереси жителів відповідного села, селища у виконавчих органах сільської, селищної, міської ради. Таким чином, в.о. старости Л.Коваль не являється посадовою особою, яка уповноважена на складення та видачу довідок у відносинах між селищною радою і фізичними особами. Таким чином, довідки за підписом в.о. старости Рокитнянської селищної ради Л.Коваль і діловода [PERSON] від 11.06.2021 за № 547-02-37, № 516-02-37 та від 29.04.2021 за № 415-02-37 не є належними і допустимими доказами у справі, оскільки видані не уповноваженими особами. Інших доказів, на кшталт того, що позивач із загиблим [PERSON] вели спільне господарство, мали спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купували майно для спільного користування, спільно приймали участь у витратах та утриманні житла, його ремонті, надавали взаємну допомогу один одному, чи інших доказів, які б засвідчували реальність сімейних відносин, позивачем суду не надано. Крім того, у позовній заяві позивач вказує про те, що у зв`язку із загибеллю [PERSON] , вона втратила свого чоловіка, вірного друга і коханого, батька свого малолітнього сина. [PERSON] був опорою для неї, підтримкою, був батьком не лише своєму кровному сину, а й справжнім батьком малолітньої дочки позивачки [PERSON] . Чоловік допомагав в утриманні малолітніх дітей, які з його смертю залишилися сиротами, позбавленими батьківської любові, турботи та піклування, майбутньої опори в повсякденному житті. Разом із тим, такі твердження позивача спростовуються рішенням Рокитнянського районного суду від 25.09.2019 про розірвання шлюбу, яким установлено, що [PERSON] не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. Також суд враховує, що позивач не заявляла вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим [PERSON] . Тому суд вважає, що позивач не довела в суді, що вона з померлим [PERSON] проживали однією сім`єю і вели спільне господарство, на підставі чого вона не є особою, яка має право на отримання відшкодування внаслідок загибелі члена сім`ї. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Філія, за правилами ст. 95 ЦК України, є відокремленим підрозділом юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій Філія не є юридичною особою. Вона наділяється майном юридичної особи, що її створила, і діє на підставі затвердженого нею положення. Діяльність філії, як відокремленого структурного підрозділу не є самостійною та здійснюється від імені юридичної особи та на визначених нею умовах, при цьому всі ризики, як майнового, так і не майнового характеру покладено на юридичну особу, що створила філію. Тому Філія «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» не є належним відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою та не несе відповідальності за заподіяння шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» також не є належним відповідачем у справі, оскільки водій [PERSON] у трудових відносинах з товариством не перебував і на час ДТП автомобіль «УАЗ 2206», державний номер [NUMBER] , у їх володіння та користуванні також не перебував, так як був переданий в оренду ТОВ «Невгодівське» за договором № 1 від 15.02.2018. Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18), солідарний обов?язок або солідарна вимога, за правилами ст. 541 ЦК України, виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов?язання, тому позовні вимоги у справі що розглядається, про солідарне стягнення відшкодування завданої шкоди не ґрунтуються на вимогах закону. Також посадові особи підписують документи в межах своїх повноважень, визначених актами законодавства, іншими нормативно-правовими актами відповідно до Інструкції з діловодства в електронній формі та інструкції з діловодства установи, п. 48 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55. У разі відсутності посадової особи, найменування посади, прізвище, ініціал імені якої зазначено на проекті документа, його підписує особа, що виконує її обов`язки, або її заступник. У такому разі обов`язково зазначаються фактична посада, ініціал імені і прізвище особи, яка підписала документ, при цьому виправлення вносить рукописним способом особа, яка підписує документ. Не допускається під час підписання документа ставити прийменник «За» чи правобічну похилу риску перед найменуванням посади. У разі заміщення керівника за наказом (розпорядженням) до найменування посади додаються символи «В. о.», п. 53 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади. Тому повідомлення ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 25.11.2021 № 4926/109/1102/04-2021 не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки в ньому не зазначено посаду, прізвище та ініціали особи, яка його підписала. Одночасно з цим, вказане повідомлення не є належним доказом і з тих підстав, що в ньому не зазначено яке саме відношення постанова у справі про адміністративне правопорушення БАВ № 547004 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 121 КУпАП, має до подій, що мали місце 19.04.2021. Крім того, як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2021, в ході проведення слідчих дій, а також проведених судових експертиз, у ДТП, яка сталася 19.04.2021 близько 21 год. 00 хв., вбачається лише невідповідність дій водія [PERSON] вимогам ПДР, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, та не вбачається порушень ПДР водієм [PERSON] , які б перебували в причинному зв`язку з цією подією. А тому, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кілько джерел підвищеної небезпеки, не відшкодовується за наявності лише вини особи, якій завдано шкоди. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи - ст. 76 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування - ст. 77 ЦПК України. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування - ст. 78 ЦПК. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежності від характеру рішення (Seryavin and Oters v. Ukraine, № 4909/04 від 10.02.2010). Рішення суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (Хірвісаарі проти Фінляндії). Таким чином, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові, з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1% від ціни позову (27605,00 грн. заявленої матеріальної шкоди + 1000000,00 грн. моральної шкоди), що становить 10276 грн. 05 коп. Понесені позивачем судові витрати йому не відшкодовуються. Питання про понесені відповідачем судові витрати, за його клопотанням, буде вирішено в додатковому судовому рішенні.

Outcome: approved