Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Моторне транспортне страхове бюро України, про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та витрат на експертне дослідження, в якому просила стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану у розмірі 37 450,19 грн. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.03.2024 року близько 15:20 год. За адресою: Одеська область, Одеський район,с.Великий Дальник автошлях М-15, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia» номерний знак [NUMBER] на слизькій ділянці не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечноі дистанціі та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corola державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась попереду та призупинилась перед перехрестям. Внаслідок ДТП [PERSON] порушив вимоги п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху та в результаті його дій автотранспортні засоби отримали механічні пошкодження. Біляївським районним судом Одеської області від 12.04.2024 року №496/2103/24 [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 850 грн. Позивач поніс такі витрати: -на ремонт автомобілю у зв`язку з пошкодженням його у ДТП, що підтверджується: звітом про оцінку № 59-24-1 від 12.03.2024 року складеним ФОП [PERSON] на суму відновлювального ремонту у суму 165 007грн.27 коп., рахунком фактури № НФ 0000553 від 21.03.29024 року ремонтною калькуляцією -131 272 грн. 10 . Згідно акту виконаних робіт № НФ 0000923 від 11.05.24 року, загальна вартість витрат на ремонт складає 128 542 грн. 10 коп. -витрати на проведення оцінки дослідження автотранспортного засобу ФОП [PERSON] склала 5000 грн., що підтверджується квитанцією; та рахунком фактурой №60-24 від 20.03.2024 року, Отже, загальний розмір матеріальних збитків позивача, отриманих внаслідок ДТП, становить 133 542 грн.10 коп. (128 542 грн. 10 коп. + 5000 =133 542 грн.10 коп.). Моторним (транспортним) страховим бюро України було спачено позивачеві - 96 091 грн.91 коп.). Позивачем відремонтовано власний автомобіль «Toyota Corola » д.н. [NUMBER] , вартість ремонту становила 128 542грн.10 коп., що підтверджується Актом виконаних робіт № НФ 0000923 від 11.05.2024 року. З урахуванням того, що страхова компанія сплатила 96 091 грн.91 копійку то позивач сплатив за відновлення свого автомобіля власних коштів - 37450 грн. 19 коп.(128 542грн. 10 коп. - 96 091 грн.91 коп. = 37450 грн. 19 коп. Дані обставини стали підставою звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.10.2024 року на 12 год 00 хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 27.01.2025 року на 10 год 00 хв. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. В прохальній частині позову просила суд розгляд справи проводити за її відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У судове засідання представник третьої особи - МТСБУ не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В матеріалах справи містяться письмові пояснення представника третьої особи по суті позовних вимог, в яких зазначено про те, що МТСБУ у даних правовідносинах по врегулюванню страхових випадків є представником відповідно до ст. 237 ЦК України, а тому має зобов`язання виключно перед страховиком, та є гарантом відшкодування шкоди на умовах, виключно передбачених Законом, також в прохальній частині представник просить суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп.60-62). У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та інших учасників процесу, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено про те, що 12.03.2024 року близько 15:20 год. За адресою: Одеська область, Одеський район,с.Великий Дальник автошлях М-15, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia» номерний знак [NUMBER] на слизькій ділянці не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечноі дистанціі та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corola державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась попереду та призупинилась перед перехрестям. Внаслідок ДТП [PERSON] порушив вимоги п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху та в результаті його дій автотранспортні засоби отримали механічні пошкодження. Біляївським районним судом Одеської області від 12.04.2024 року №496/2103/24 [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 850 грн. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Судом встановлено про те, що Позивач поніс витрати: -на ремонт автомобілю у зв`язку з пошкодженням його у ДТП, що підтверджується: звітом про оцінку № 59-24-1 від 12.03.2024 року складеним ФОП [PERSON] на суму відновлювального ремонту у суму 165 007грн.27 коп., рахунком фактури № НФ 0000553 від 21.03.29024 року ремонтною калькуляцією -131 272 грн. 10 . Згідно акту виконаних робіт № НФ 0000923 від 11.05.24 року, загальна вартість витрат на ремонт складає 128 542 грн. 10 коп. -витрати на проведення оцінки дослідження автотранспортного засобу ФОП [PERSON] склала 5000 грн., що підтверджується квитанцією; та рахунком фактурой №60-24 від 20.03.2024 року, Отже, загальний розмір матеріальних збитків позивача, отриманих внаслідок ДТП, становить 133 542 грн.10 коп. (128 542 грн. 10 коп. + 5000 =133 542 грн.10 коп.). Моторним (транспортним) страховим бюро України було спачено позивачеві - 96 091 грн.91 коп.). Позивачем відремонтовано власний автомобіль «Toyota Corola » д.н. [NUMBER] , вартість ремонту становила 128 542грн.10 коп., що підтверджується Актом виконаних робіт № НФ 0000923 від 11.05.2024 року. З урахуванням того, що страхова компанія сплатила 96 091 грн.91 копійку то позивач сплатив за відновлення свого автомобіля власних коштів - 37450 грн. 19 коп.(128 542грн. 10 коп. - 96 091 грн.91 коп. = 37450 грн. 19 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. п. 4-7,11,16,17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі і право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а або особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи і обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП. що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в ловчому обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК країни). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16, який у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів України. За таких підстав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоду у розмірі 37 450,19 грн. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу який би спростував доводи викладені позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ СК «Галицька», [PERSON] , за участю третьої особи - Моторного(транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3220,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved