Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) в інтересах якого діє адвокат Бовшик Микола Юрійович (далі - адвокат Бовшик М.Ю., представник позивача) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), Служба у справах дітей Канівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує, тим, що 29.06.2002 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції, актовий запис №74. Від спільного подружнього життя у них народилися троє дітей: донька [PERSON] [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] [INFO] .. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем [PERSON] не склалося, а тому рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/2649/18 від 21.12.2018 шлюб було розірвано. З того часу відповідач самоусунулася від виховання своїх дітей, жодного разу їх не бачила та поїхала в невідомому напрямку. На даний час донька [PERSON] , [INFO] , вже повнолітня. Позивач зазначає, що відповідачка ніяким чином не піклується про своїх дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному його утриманні. Крім того, їх спільна донька [PERSON] . [INFO] , має функціональні труднощі помірного - ступеня прояву (мовленнєва функція), навчальні труднощі тяжкого ступеня прояву, інтелектуальні труднощі легкого ступеня прояву, фізичні поодинокі незначні труднощі, проте мама жодної участі та допомоги у вихованні та лікуванні доньки не приймає. Тато [PERSON] сам займається лікуванням, вихованням та навчанням дитини. [PERSON] не хвилюється чи здорові діти, чи мають вони все необхідне для гармонійного розвитку, чи ходить до школи, технікуму, чи відвідують гуртки, чим захоплюються, про що мріють тощо. Діти проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка достеменно знаючи про місце проживання дітей, не шукала способів поспілкуватися та навідатися до дітей, поцікавитися їх життям. При цьому позивач не чинив жодних перешкод у спілкуванні відповідачки з дітьми. На думку позивача, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. [PERSON] повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , не займається їх вихованням, не піклується про здоров`я, фізичний та моральний розвиток дітей, не допомагає матеріально та навіть не спілкується з дітьми, що свідчить про ухилення та небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню, розвитку та утриманню дітей. [PERSON] часто хворіє, потребує особливої уваги через свої особливості. Утриманням, лікуванням та доглядом дітей займається лише батько [PERSON] .. Відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, без поважних причин залишивши їх без уваги та турботи. З огляду на вказані обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї понесені судові витрати. Рух справи та позиція учасників Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.11.2024 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 02.12.2024, яке було відкладене на 26.12.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Бовшика М.Ю.. Представник позивача адвокат Бовшик М.Ю. у судовому засіданні позов підтримав та просиі його задовільнити, посилаючись на те, що відповідачка самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання її дітей. Також зазначив, що [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям дітей, не надає ні матеріальної допомоги, ні моральної підтримки як мама для дітей. Не заперечував, щодо винесення заочного рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Канівської міської ради - Костенко Н.Г. в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги заявлені позивачем підтримує, не заперечує, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.87). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення на зареєстровану адресу відповідача судової кореспонденції, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.69-70, 80-81, 94-95,100-101), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.62,67,77, 91,97).З вищезазначеного, вбачається, що суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення [PERSON] та вона була належно повідомлена про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: повнолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 13.12.2002, серії [NUMBER] від 31.08.2007 та серії [NUMBER] від 15.02.2022 (а.с. 17, 21, 28). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.12.2018 (справа №697/2649/18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.13-14). З копії акту про фактичне проживання без номера та без дати, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - проживають в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , даний акт підписаний [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання [PERSON] від 02.07.2024, складеного на підставі заяви останнього, вбачається , що начальником служби у справах дітей Костенко Н.Г. та спеціалістом служби у справах дітей Гусаровою А.В. було обстежено умови проживання будинку [ADDRESS] . Даний будинок на праві власності належить батьку позивача - [PERSON] . Будинок складається з 5 кімнат; умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дітей створені наступні умови: діти займають окремі кімнати, мають окремі спальні місця, столи для підготовки уроків, місця для відпочинку. Діти фактично проживають в будинку, але зареєстровані за іншою адресою (а.с.16). З копії довідки №355 від 11.07.2024 виданої Державним навчальним закладом «Канівське вище професіональне училище», вбачається, що у період навчання [PERSON] у навчальному закладі з 01.09.2022 по 11.07.2024 його мати - [PERSON] , не цікавилася участю сина в освітньому процесі, не відвідувала батьківські збори, контакту з класним керівником не підтримувала (а.с.26). Відповідно до довідки №356 від 11.07.2024 виданої Державним навчальним закладом «Канівське вище професіональне училище», вбачається, що у період навчання [PERSON] у навчальному закладі з 01.09.2022 по 11.07.2024 його батько - [PERSON] , цікавився участю сина в освітньому процесі, відвідував батьківські збори, та завжди був на зв`язку з класним керівником (а.с.27). З копії довідки №76 від 10.06.2024 виданої Канівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №1 імені Т.Г. Шевченка Канівської міської ради Черкаської області, вбачається, що [PERSON] навчається у вищезазначеному навчальному закладі у 2-А класі. Батько [PERSON] бере участь у вихованні дитини, спілкується з учителями, відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям дитини (а.с.30). Відповідно до довідки №75 від 10.06.2024 виданої Канівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №1 імені Т.Г. Шевченка Канівської міської ради Черкаської області, вбачається, що [PERSON] навчається у вищезазначеному навчальному закладі у 2-А класі. Мати - [PERSON] за час навчання дитини в школі не брала участі у вихованні дитини: не спілкується з учителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дитини (а.с.31). У копії висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 29.01.2024 № ІРЦ-85760/2024/482477/6 складеному відносно [PERSON] , зазначені лише дані про батька дитини - [PERSON] (а.с. 36-48). З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] щодо її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , складеного виконавчим комітетом Канівської міської ради як органу опіки та піклування, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] відносно її дітей [PERSON] та [PERSON] , враховуючи те, що відповідачка вихованням та утриманням дітей не займається, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.85). З огляду вищезазначеного, суд приходить до висновку про ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої, жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли мати (батько) не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 07.12.2006). Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що [PERSON] жодних спроб на відновлення відносин зі своїми дітьми не робила та самоусунулася від їх виховання, утримання та психологічної підтримки, як мами. Будь-яких доказів, які могли б спростувати вказані вище обставини відповідачем до суду надано не було, факти створення будь-ким перепон у спілкуванні відповідача зі своїми дітьми судом не встановлені та відповідачем про такі не повідомлені, відповідач до служб у справах дітей з подібними заявами про створення їй перешкод у спілкуванні зі своїми дітьми не зверталася. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток своїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не забезпечує їх необхідним навчанням, медичним доглядом, духовним та психологічним вихованням та матеріальним забезпеченням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням. Свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дітей. У зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує їх необхідним навчанням, медичним доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням, тому суд приходить до висновку про самоусунення та ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. З огляду на вище зазначене позовні вимоги та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 1211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № F1DF-787Z-YDBE від 07.08.2024 (а.с.1). Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved