Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 09.12.2024 до Богуславського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.07.1999 року, місце проживання: [ADDRESS] , на користь [PERSON] за період прострочення з 01.03.2022 по 09.12.2024 проценти річних у розмірі 112 685 гривень, та інфляційні втрати у розмірі 54 201 гривень. Судові витрати просить покласти на відповідача. В позовній заяві зазначила, що 26.01.2022 між нею та [PERSON] укладено попередній договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Т.М., реєстровий № 2380. Згідно п.1.1 сторони взяли на себе зобов`язання в обумовлений строк належним чином оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Укладення та нотаріальне посвідчення договору повинно було відбутися до 25.02.2022 року. На підтвердження намірів нею було передано відповідачу грошову суму (забезпечувальний платіж) в розмірі 131 700 грн. Згідно п. 3.1.3. договору, відповідач зобов`язався в термін до 25 лютого 2022 року підготувати та надати до нотаріальної контори всі документи, необхідні для укладення Основного договору, та повідомити Покупця про готовність зі своєї сторони до укладення Основного договору. Свої зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу відповідач не виконав. Рішенні Богуславського районного суду Київської області № 358/743/22 від 03.08.2023, яке набрало законної сили 12 вересня 2023 року, було встановлено факт порушення відповідачем зобов`язань по договору та стягнуто з відповідача забезпечувальний платіж, штраф, а також витрати, що були понесені у зв`язку з укладенням попереднього договору. На підставі вищевказаного рішення суду, Богуславським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було відкрите виконавче провадження про стягнення з відповідача грошових коштів. Посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, та посилаючись на п 5.6 Договору, яким передбачено, у випадку порушення продавцем зобов`язання щодо строку (терміну) сплати (повернення) покупцю Забезпечувального платежу, передбаченого п.5.2. цього договору, продавець зобов`язаний сплатити покупцю 30 (тридцять) процентів річних від розміру такого Забезпечувального платежу за весь період користування чужими коштами\~ позивачка вважає, що за період з 01.03.2022 по 09.12.2024 з відповідача слід стягнути 54 201 грн. -\~ інфляційні втрати за весь період прострочення та 112 685 грн. - 30 відсотків річних (пункт 5.6. договору) від загального розміру заборгованості за період прострочення. 09.12.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Романенко К.С. (а.с. 27). Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області № 26 від 03.01.2025, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С. 20 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів (відсотків та інфляційних втрат) залишено без руху, у зв`язку з тим, що вона не відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 31-32). 27.01.2025 позивачкою було виконано вимоги ухвали суду від 20.01.2025 про залишення позовної заяви без руху, та надіслано до суду уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору. В уточненій позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] за період прострочення за 01.03.2022 по 09.12.2024 проценти річних у розмірі 112 685 гривень, та інфляційні втрати у розмірі 54 201 гривень. Визначила ціну позову - 166 886 грн. Судові витрати просила покласти на відповідача (а.с. 34-48). Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 31.01.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с.49-50). У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти нього. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії попереднього договору купівлі-продажу від 26.01.2022 року між [PERSON] (Продавець), від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Даровським І.І. 22.01.2022 за реєстровим № 131, діє [PERSON] та [PERSON] (Покупець) було укладено попередній договір про укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрований у реєстрі за № 18 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Т.М. (а.с.8-11). Відповідно до пункту 1 попереднього договору, сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк, обумовлений у п. 6.1. цього Договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна (Основний договір), на умовах і в порядку, визначених таким Договором. Предметом Основного договору мала бути земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1948978832206, площею 0,06 га, кадастровий номер: 3220610100:01:019:0425, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Згідно п. 6.1. договору, укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору мало бути здійснено до 25 лютого 2022 року, за місцезнаходженням робочого місця приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошки Людмили Анатоліївни за адресою: Київська область, м. Богуслав, вул. Свердлова, буд. 1, або за іншою адресою, що буде робочим місцем цього приватного нотаріуса станом на день укладення сторонами Основного договору. Згідно п.2.1, 2.2 попереднього договору, сторони домовилися, що продаж нерухомого майна за основним договором буде вчинено за ціною 131 700,00 грн., які були сплачені покупцем та отримані продавцем. Таким чином, на момент укладення основного договору вважатиметься, що зобов`язання покупця по оплаті нерухомого майна виконане ним у повному обсязі до укладення та підписання основного договору. Отримання відповідачем коштів також стверджується п. 2.2. договору, з якого вбачається, що на момент підписання цього Договору покупець сплатив продавцю, а продавець отримав від покупця грошову суму в розмірі 131 700,00 гривень. Згідно п.3.1.4 попереднього договору, продавець зобов`язався у строк до 25.02.2022 року підготувати та надати до нотаріальної контори всі документи, необхідні для укладення основного договору, та повідомити покупця про готовність зі своєї сторони до укладення основного договору з метою визначення та погодження з покупцем дати та часу його укладення. Згідно п.3.1.9 попереднього договору, продавець зобов`язався у випадку не укладення основного договору внаслідок винних дій або бездіяльності продавця, повернути покупцю протягом трьох календарних днів з дня закінчення терміну, передбаченого п.6.1 попереднього договору, забезпечувальний платіж та сплатити штраф у розмірі, який передбачений даним договором. Згідно п. 4.1. Договору, продавець зобов`язався нести відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством України, в тому числі у випадку відмови або ухилення від укладення Основного договору. Згідно п.5.1 попереднього договору покупець передав на користь продавця, а продавець прийняв платіж в розмірі 131 700,00 грн та визначили, що забезпечувальний платіж є гарантією забезпечення виконання сторонами своїх зобов`язань по укладанню основного договору. У випадку не укладення основного договору внаслідок винних дій продавця, забезпечувальний платіж підлягає поверненню покупцю разом із сплатою продавцем штрафу в розмірі та порядку, встановлених у п.5.2 даного договору. Згідно п.5.2 попереднього договору, в разі не укладення договору внаслідок винних дій продавця, останній не пізніше 3-х днів після закінчення терміну, встановленого п.6.1 даного договору 25.02.2022 року, зобов`язується повернути покупцю сплачений ним забезпечувальний платіж в сумі 131 700,00 грн та додатково сплатити покупцю штраф в розмірі 131 700,00 грн, а також відшкодувати покупцю всі витрати, що були понесені ним у зв`язку з укладенням цього договору в сумі 3 500,00 грн. У відповідності до п. 5.6. договору, у випадку порушення продавцем зобов`язання щодо строку (терміну) сплати (повернення) покупцю Забезпечувального платежу, передбаченого п. 5.2. цього договору, продавець зобов`язаний сплатити покупцю 30 (тридцять) процентів річних від розміру такого Забезпечувального платежу за весь період користування чужими коштами. Основний договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3220610100:01:019:0425 між сторонами, укладено не було. Згідно копії рішення Богуславського районного суду Київської області № 358/743/22\~ від 03 серпня 2023 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено та\~ стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , грошові кошти в розмірі 266900,00 гривень, з яких: сплачений забезпечувальний платіж 131 700,00 грн, штраф згідно п.5.2 Договору 131 700,00 грн, витрати, понесені у зв`язку з укладенням договору 3 500,00 грн. Стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 669,00 грн. Рішення набрало законної сили 12 вересня 2023 року (22-26). Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки рішенням Богуславського районного суду Київської області № 358/743/22\~ від 03.08.2023 року підтверджується факт наявності невиконаного грошового зобов`язання відповідача [PERSON] перед позивачем, тому такі обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Стаття 611 ЦК України\~\~ передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Постановою від 10.04.2018 № 910/10156/17 та від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 Верховний Суд наголосив, що ст. 625 ЦК щодо нарахування інфляційних та 3% річних поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, в тому числі на порушення позадоговірного грошового зобов`язання. У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення 30 відсотків річних, суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України визначена можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами. Норма щодо трьох процентів річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивною та застосовуються у разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 1 попереднього договору, сторони зобов`язалися у строк до 25.02.2022 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а відповідно до п.5.2 попереднього договору, в разі не укладення договору внаслідок винних дій продавця, останній не пізніше 3-х днів після закінчення терміну, встановленого п.6.1 даного договору 25.02.2022 року, зобов`язується повернути покупцю сплачений ним забезпечувальний платіж в сумі 131 700,00 грн та додатково сплатити покупцю штраф в розмірі 131 700,00 грн, а також відшкодувати покупцю всі витрати, що були понесені ним у зв`язку з укладенням цього договору в сумі 3500,00 грн. Згідно п. 5.6. договору, у випадку порушення продавцем зобов`язання щодо строку (терміну) сплати (повернення) покупцю Забезпечувального платежу, передбаченого п. 5.2. цього договору, продавець зобов`язаний сплатити покупцю 30 (тридцять) процентів річних від розміру такого Забезпечувального платежу за весь період користування чужими коштами. Так, у спірних правовідносинах сторонами було погоджено застосування 30 відсотків річних, тобто, підвищені проценти за статтею 625 ЦК України встановлені й узгоджені самими сторонами. Отже, відповідач зобов`язаний був повернути кошти та відшкодувати витрати у зв`язку з укладенням договору в термін до 28.02.2022 включно. Таким чином, прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 01 березня 2022 року. Загальна сума заборгованості складається із забезпечувального платежу (131 700 грн.), та витрат, що були понесені у зв`язку з укладенням договору (3 500 грн.), що в загальному становить 135 200 грн. Станом на дату подачі позову до суду 09 грудня 2024 року, рішення суду від 03.08.2023 року залишається не виконаним. Судом встановлено, що кількість календарних днів прострочення за період з 01.03.2022 по 09.12.2024 становить 1 015 днів. Згідно розрахунку наданого позивачем, 30 відсотків річних за час прострочення зобов`язання становлять 112 685,70 грн, інфляційні втрати 54 201, 44 грн. Відповідач доказів на спростування позовних вимог не надав. Разом з тим, закріпивши принцип свободи договору у ЦК України, законодавець також визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності. Згідно з правовим висновком, що сформульований у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), щодо можливості зменшення (відмови у стягненні) судом загального розміру процентів річних, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, Велика Палати Верховного Суду зазначила наступне: - справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин (пункт 8.20); - закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах (пункт 8.26); - господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32); - якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (пункт 8.33); - відповідно до положень статті 611, частини 3 статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання (пункт 8.34); - звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру (пункт 8.36); - з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункти 8.37-8.38). Суд враховує, що за порушення зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Т.М., реєстровий № 2380, вже присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений забезпечувальний платіж в розмірі 131 700,00 грн, штраф згідно п.5.2 Договору 131 700,00 грн. та витрати понесені у зв`язку з укладенням договору в розмірі 3 500,00 грн (Рішення Богуславського районного суду Київської області №358/743/22\~ від 03.08.2023). З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення 30 відсотків річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір процентів до 10%, а тому до стягнення підлягає 37561,90 грн. В решті слід відмовити (75 123,80 грн). Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Як передбачено ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок розміру заборгованості з врахуванням індексу інфляції відбувається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним і публікується у періодичних офіційних виданнях. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що останні нараховані вірно в розмірі 54 201,00 грн. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 10 відсотків річних з моменту прострочення зобов`язання з 01.03.2022\~ по 09.12.2024. За вказаних обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами, які досліджені судом. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10 відсотків річних у розмірі 37 561, 90 гривень, та інфляційні втрати у розмірі 54 201,00 гривень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 1 668,86 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № НРВ4-ХЕ88-СТ4С-Н202 від 24.01.2025. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у пропорційному відношенні 54, 99%, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача та буде пропорційною розміру задоволених позовних вимог становить 917,70 грн (54,99% від 1 668,86 грн). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 917,70 грн.

Outcome: partial