Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 2\~150 доларів США, судовий збір в сумі 1\~211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 9\~000 грн. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовує тим, що 02.10.2021 року між ним та відповідачем укладено договір позики та відповідачем надано розписку від 02.10.2021 року у відповідності до якої відповідач взяв у нього в борг 2\~150 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.04.2022 року. Відповідач вказані кошти не повернув, посилаючись на скрутне матеріальне становище, а тому він вимушений звернутись в суд. Посилаючись на викладені в позові обставини, норми чинного законодавства, просив задовольнити позов щодо стягнення коштів. Ухвалою суду від 29.10.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. Відповідачем відзив на позов не подано. Ухвалою суду від 23.12.2024 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позовних вимог, а також оригінал розписки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся в порядку ст. 128 ЦПК України, зокрема, як шляхом направлення судової повістки за місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті суду, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених вимог. Враховуючи відсутність сторін фіксування судового процесу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до норм ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] кошти в сумі 2\~150 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки від 02.10.2021 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи. Відповідно до даної розписки [PERSON] зобов`язався повернути отримані кошти до 01.04.2022 року. Статтею 525 УК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з приписів ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі № 373/20 54/16-ц зробила наступний правовий висновок щодо стягнення боргу у іноземній валюті. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при тому, з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є звернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а і усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи вищевикладене\~та з\~огляду на\~обставини оригіналу\~боргової розписки,\~складеної відповідачем,\~яка перебуває\~у позивача,\~що свідчить\~про те,\~що отримані\~відповідачем грошові\~кошти позивачу\~не повернуті,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~вимог позивача\~щодо стягнення\~коштів в\~іноземній валюті\~і стягненню\~з[PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 2\~150 доларів США. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати, понесені ним та підтверджені наданою квитанцією в сумі 1 211,20 грн. (а.с.33). Щодо витрат, понесених позивачем на оплату гонорару за надання правової допомоги, судом роз`яснюється, що відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України позивач має право пред`явити протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем заявлено про стягнення таких витрат в позовній заяві.

Outcome: approved