Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. Стислий виклад обставин справи: 22.07.2024 представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 154235,20 грн. заборгованості за кредитним договором № 466194-КС-003 від 10.10.2023. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликався на те, що 10.10.2023 [PERSON] уклав з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договір про надання кредиту № 466194-КС-003 в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця https://my.bizpozyka.com. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 466194-КС-003 від 10.10.2023. Відповідно до Договору кредитодавець надає позивальникові кредит у розмірі 40000,00 грн. строком на 24 тижні до 26.03.2024 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,15082147 % в день. Комісія за надання кредиту 6000,00 грн. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Відповідно до п. 3.2 Договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4 Договору, на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку №1 до Договору і розраховується в порядку, описаному в договорі. 10.10.2023 позивач видав відповідачу кредит у розмірі 40000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується витягом з анкети клієнта, квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 402307808 від 26.04.2021 та листом АТ «ТАСКОМБАНК» за № 20539/40.3.3 від 22.11.2022, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. 31.10.2023 [PERSON] уклав із ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту в електронній формі через особистий кабінет позичальника. 31.10.2023 позивач видав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. відповідно до додаткової угоди № 1 від 31.10.2023. Відповідач умов договору не виконав, здійснив часткову оплату на погашення заборгованості в сумі 18500 грн., решту заборгованості не погасив. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 28.06.2024 складає 154235,20 грн., з яких: 38225,38 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 110274,87 грн.- сума прострочених платежів по процентах, 5734, 95 грн. - сума прострочених платежів за комісією, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. ІІ. Процесуальні дії у справі: Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Ференц О.І.. 24.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України, визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.12.2024 відповідач звернувся до Городоцького районного суду Львівської області із зустрічною позовної заявою до ТОВ «Бізнес-Позика» про визнання недійсним договору про надання кредиту та додаткової угоди до нього про надання кредиту. Ухвалою суду від 10.02.2025 відповідачу [PERSON] відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання недійсним договору про надання кредиту, зустрічну позовну заяву з додатками повернуто відповідачу. ІІІ. Позиція учасників справи: 04.12.2024 представник позивача подав додаткові пояснення до позовної заяви, в яких зазначив, що договір між сторонами був укладений в електронній формі на підставі вимог, встановлених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документу може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документу. Відповідно до ст.7 цього ж Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов"язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора чи підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». До позовної заяви долучені візуальні форми послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору та додаткової угоди, у яких детально відображені всі дії позивача та відповідача щодо укладення кредитного договору та додаткової угоди в електронній формі у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Договір № 466194-КС-003, укладений 10.10.2023 між позивачем і відповідачем, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному Законом. [PERSON] через веб-сайт кредитодавця шляхом введення логіну Особистого кабінету та паролю особистого кабінету увійшов до такого кабінету та через інформаційно-телекомунікаційну систему подав заявку на отримання кредиту, де, відповідно, вказав номер свого поточного (карткового) рахунку. Після цього ТОВ «Бізнес Позика» 10.10.2023 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти кредитний договір і цього ж дня відповідач прийняв пропозицію (оферту) щодо укладення такого шляхом направлення через ІТС одноразового ідентифікатора UA-2885, направленого йому на номер телефону [NUMBER] , який був ним же вказаний в заявці. Аналогічним чином шляхом обміну електронними повідомленнями була укладена Додаткова угода до кредитного договору, підписана з використанням одноразового ідентифікатора UA-5943. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало і перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується двома довідками про перерахування коштів. Відповідно до умов Додаткової угоди позивач надав відповідачу додатковий кредит в сумі 10000 грн. шляхом перерахування на цю ж банківську картку, що також підтверджується відповідною довідкою. Оскільки ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на їх ім"я банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. На підтвердження перерахування кредитних коштів позичальником та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами відповідні посередники надають ТОВ «Бізнес Позика» довідки з платіжних систем. 11.02.2025 представником відповідача був наданий відзив на позов, згідно з яким відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на неукладеність кредитного договору та додаткової угоди до нього, підписання кредитного договору неуповноваженою особою, відсутність доказів перерахування коштів йому та фактичного їх одержання ним, не надіслання йому копій кредитних договорів. Крім цього вказує, що цифровий ідентифікатор в графі реквізити кредитора і позичальника непідтверджений належними документами його присвоєння та відправлення засобами зв"язку, в реквізитах документа також відсутнє факсимільне відтворення печатки ТОВ «Бізнес Позика», підпис [PERSON] та [PERSON] , а також ідентифікатор їх електронного підпису, що вказує на те, що договір є непідписаний, а відтак вважається неукладеним. Вказує, що усі три платежі, відображені у виписках банку, надійшли на рахунок відповідача з банківської платіжної картки, прив"язка яких здійснена до FONDI, DNIPRO UA, KYIV UA, персоналізованих спеціальним зашифруванням, які невідомі відповідачу та не систематизуються із даними позивача, зазначеними в матеріалах справи. Таким чином на рахунок відповідача надійшло коштів в розмірі 67000 грн. від осіб, приналежність яких до позивача не підтверджена. 12.02.2025 представник позивача подав додаткові пояснення у справі, відповідно до яких договір між сторонами є електронним, укладений відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію», без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між заявником/кредитором та боржником не був би укладений. Відтак підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Додатково на підтвердження повноважень посадових осіб позивача на підписання кредитних договорів ними надано відповідні документи - довіреність Горбаня О.О., копія статуту ТОВ «Бізнес Позика» та копія Виписки з ЄДРПОУ, відповідно до якої директором ТОВ «Бізнес Позика» є Гайворонська М.М. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутності (а.с.173). Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві. Додатково пояснила, що кредитний договір між сторонами є неукладеним з огляду на недотримання форми його посвідчення, а також матеріалами справи не доводиться факт перерахування коштів [PERSON] саме позивачем, оскільки долучені довідки не є платіжними квитанціями. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін: Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку доказам у справі, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних міркувань. Судом встановлено, що 10.10.2023 [PERSON] уклав з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договір про надання кредиту № 466194-КС-003 в електронній формі через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця https://my.bizpozyka.com. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 466194-КС-003 від 10.10.2023. Як визначено у п.2 Договору кредитодавець надає позивальникові кредит у розмірі 40000 грн. строком на 24 тижні до 26.03.2024 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 01,15082147 % в день. Комісія за надання кредиту 6000,00 грн.. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Відповідно до п. 3.2 Договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору і розраховується в порядку описаному в договорі. Відповідно до п. 3.2.2. Сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору 10.10.2023 позивач видав відповідачу кредит у розмірі 40000 грн. на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується витягом з анкети клієнта, інформацією про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 10.10.2023 до 31.10.2023 (а.с.50-54). 31.10.2023 [PERSON] уклав із ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» додаткову угоду № 1 до договору № № 466194-КС-003 про надання кредиту від 10.10.2023 в електронній формі через особистий кабінет позичальника, що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронної додаткової угоди № 1 до договору про надання кредиту № 466194-КС-003 від 10.10.2023. 31.10.2023 позивач видав відповідачу додатковий кредит у розмірі 10000 грн. відповідно до додаткової угоди № 1 від 31.10.2023 на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується витягом з анкети клієнта, інформацією про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 10.10.2023 до 31.10.2023 (а.с.50-54). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом від 10.10.2023 заборгованість [PERSON] за договором № 466194-КС-003 від 10.10.2023 станом на 28.06.2024 складає 154235 грн. 20 коп., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту, 110274,87 грн.- сума прострочених платежів по процентах, 5734, 95 грн. - сума прострочених платежів за комісією. На виконання умов кредитного договору відповідачем здійснено часткову оплату на погашення кредиту в сумі 18500 грн. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Приписами частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у статті 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 639 ЦК України регламентує, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до часини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначалось вище, Кредитний договір між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем, а також Додаткова угода до кредитного договору, укладені в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання позики. Позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс коду, який використано для підтвердження підписання договорів. Відтак, оскільки представником позивача доведено, що без здійснення вказаних дій відповідачем договори не були б укладені сторонами, суд доходить висновку, що ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. З огляду на викладене вище, факт підписання [PERSON] електронних договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором узгоджується з вимогами ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Окрім цього, як доводиться матеріалами справи і не заперечується відповідачем, він здійснив часткову оплату за вказаними вище кредитними договорами, відтак своїми конклюдентними діями фактично визнав факт укладення таких договорів. Правомочності представників позивача [PERSON] та [PERSON] на укладення від імені ТОВ «Бізнес Позика» кредитних договорів підтверджуються Довіреністю № 1 ТОВ «Бізнес Позика» на Горбаня О.О. від 01.09.2022 та Випискою з ЄДРПОУ про реєстрацію ТОВ «Бізнес Позика», які суд вважає належними та допустимими. З приводу заперечень відповідача в тій частині, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що кредитні кошти були перераховані позивачем на його картковий рахунок, суд вважає такі необґрунтованими, оскільки номер картки був наданий безпосередньо відповідачем при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, приналежність такої картки саме [PERSON] підтверджується відповіддю АТ «Кредобанк», а перерахування кредитних коштів посередниками ТОВ «Бізнес Позика» відповідає положенням ст.6 та ст.9 Закону України «Про електронну комерцію». З огляду на наведене з відповідача у справі підлягає стягненню сума заборгованості за кредитними договорами, а саме за тілом кредиту та прострочених платежах за процентами. З приводу позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналіз матеріалів справи свідчить, що у пункті 2.5 кредитного договору № 466194-КС-003 від 10.10.2023, укладеного між позивачем та відповідачем, сторони обумовили, що за надання кредиту банком позичальник сплачує одноразову комісію в розмірі 6000 грн. Також в Додатковій угоді до кредитного договору № 466194-КС-003 від 31.10.2023 (п.5) передбачено стягнення з позичальника комісії за надання додаткової суми кредиту в розмірі 1500 грн.. На погашення частини таких комісій були спрямовані частково повернуті відповідачем кошти за кредитом в сумі 1765 грн. 05 коп. (7500-5734,95 грн., які залишилося оплатити згідно розрахунку заборгованості). Однак, встановивши в кредитних договорах сплату разової комісії, що нараховується в день надання кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нарахував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. Зазначена умова договору порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з викладеного, суд вважає, що нарахування позичальнику комісії за надання кредиту без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки залишку заборгованості за комісією у розмірі 5734 грн. 95 коп. задоволенню не підлягають, а на частково списані з відповідача кошти в рахунок оплати такої комісії в сумі 1765 грн. 95 коп. слід зарахувати в частину загальної заборгованості за нараховані відсотки за користування кредитом. Відтак з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № 466194-КС-003 від 10.10.2023 в сумі 146735 грн. 40 коп., що складається з 38225 грн. 38 коп. прострочених платежів по тілу кредиту та 108509 грн 82 коп. прострочених платежів по процентах. V. Розподіл Судових витрат: Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial