Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , Військової частини [NUMBER] Національної Гвардії України, в якому просив суд: - визнати недостовірною та такою, що порочить честь та гідність, а також ділову репутацію [PERSON] інформацію, викладену в Атестації на [PERSON] за період з лютого 2020 року по січень 2021 року, складену та підписану 16.01.2021 [PERSON] , в частині: «Має ряд стягнень пов`язаних із особистою недисциплінованістю та недоліками в організації з особовим складом підрозділу від 02.07.2020 за недостатню організацію роботи по підтриманню належного стану військової дисципліни серед підпорядкованого особового складу, оголошено правами командира військової частини [NUMBER] - «догана»; від 25.08.2020 за неякісне виконання своїх функціональних обов`язків, оголошено правами командира [INFO] - «сувору догану»»; - відкликати Атестацію на [PERSON] за період з лютого 2020 року по січень 2021 року, складену [PERSON] , складену та підписану 16.01.2021 [PERSON] , шляхом вилучення Атестації із особової справи [PERSON] та знищення її у встановленому порядку; - зобов`язати військову частину [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] ) визнану судом недостовірну інформацію спростувати шляхом направлення відповідного листа (документа) із спростуванням до [INFO] ; - судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову зазначає, що 16.01.2021 [PERSON] склав та підписав на старшого лейтенанта [PERSON] Атестацію за період з лютого 2020 року по січень 2021 року. В подальшому, 26.01.2021 військова частина [NUMBER] Національної гвардії України направила на ім`я начальника [INFO] атестацію з метою її подальшої реалізації. Зазначає, що у вищезгаданій атестації міститься недостовірна та така, що порочить ділову репутацію, честь та гідність інформація, зокрема: «…Має ряд стягнень пов`язаних із особистою недисциплінованістю та недоліками в організації роботи з особовим складом підрозділу. …від 02.07.2020 за недостатню організацію роботи по підтриманню належного стану військової дисципліни серед підпорядкованого особового складу, оголошено правами командира військової частини [NUMBER] - «догана»; від 25.08.2020 за неякісне виконання своїх функціональних обов`язків, оголошено правами командира [INFO] - «сувору догану». Однак, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.08.2021 у справі №640/2281/21 визнано протиправним та скасовано пункт 11 наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] ) полковника [PERSON] від 02 липня 2020 року №489 «Про стан військової дисципліни у ІІ кварталі 2020 року та заходи щодо їх покращення у ІІІ кварталі 2020 року», яким було накладено дисциплінарне стягнення «догана». Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2021 у справі №640/6082/21 визнано протиправним та скасовано дисциплінарне стягнення «сувора догана» від 25 серпня 2020 року накладене командиром [INFO] військової частини [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] ) підполковником [PERSON] . З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації. Від військової частини [NUMBER] Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що відповідно до атестації на старшого лейтенанта [PERSON] від 16.01.2021 за період з лютого 2020 року по січень 2021 року було вказано наступні дисциплінарні стягнення: «догана» від 21.11.2019 за невихід еа службу без поважних причин, оголошена правами командира роти; «догана» від 02.07.2020 за недостатню організацію роботи по підтриманню належного стану військової дисципліни серед підпорядкованого особового складу, оголошена правами командира роти; «сувора догана» від 25.08.2020 за неякісне виконання своїх функціональних обов`язків, оголошена правами командира [INFO]. Вищезазначені дисциплінарні стягнення також відображені у службовій картці старшого лейтенанта [PERSON] . В матеріалах атестації міститься рапорт позивача від 15.01.2021 зі згодою із запропонованими офіцерськими посадами з меншим обсягом роботи у межах [INFO] згідний, який підписано позивачем власноруч. Наказом начальника [INFO] від 28.01.2021 №4 о/с призначено на посаду з меншим обсягом роботи старшого лейтенанта [PERSON] - командиром [INFO] ([INFO]) [INFO] ([INFO] ) військової частини [NUMBER] . Не погодившись з наказом начальника [INFO] від 28.01.2021 №4 о/с позивач звернувся до Окружного адімінстративного суду м. Києва. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.01.2022 по справі №640/2907/21 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до начальника [INFO] (військової частини [NUMBER] ) [PERSON], третя особа: Командир військової частини [NUMBER] Національної гвардії України [PERSON] , про визнання протиправним та скасування наказу (наказу від 28.01.2021 №4о/с в частині призначення на посаду з меншим обсягом роботи старшого лейтенанта [PERSON] - командиром [INFO] ([INFO]) [INFO] ([INFO]) військової частини [NUMBER] ) - відмовлено повністю, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2022 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 04.01.2022 - без змін. Ухвалою Верховного Суду від 22.08.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження. З огляду на вказане, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій спростовує доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Військової частини [NUMBER] Національної Гвардії України про захист честі гідності та ділової репутації, зобов"язання вчинити ді, про спростування недостовірної інформації. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до службової картки старшого лейтенанта [PERSON] до останнього застосовувались наступні стягнення: 24.10.2019 догана за невихід на службу без поважних причин (наказ від 21.11.2019); 02.07.2020 догана за недостатню організацію роботи по підтриманню належного стану військової дисципліни серед підпорядкованого особового складу (наказ від 02.07.2020 №489); 25.08.2020 сувора догана за неякісне виконання своїх функціональних обов`язків (наказ від 25.08.2020). Згідно з рапортом заступника командира [INFO] по роботі з особовим складом старшого лейтенанта [PERSON] командирові [INFO] старшому лейтенанту [PERSON] від 15.01.2021 вбачається, що із запропонованими офіцерськими посадами з меншим обсягом роботи у межах [INFO] згідний. Відповідно до атестації від 16.01.2021 за період з лютого 2020 року по січень 2021 року, складеної командиром [INFO] ([INFO]) [INFO] ([INFO] ) старшим лейтенантом [PERSON] , вбачається, що старший лейтенант [PERSON] «Має ряд стягнень, пов`язаних із особистою недисциплінованістю та недоліками в організації роботи з особовим складом підрозділу. Так, від 21.11.2019 за невихід на службу без поважних причин має стягнення, оголошено правами командира роти - «догана»; від 02.07.2020 за недостатню організацію роботи по підтриманню належного стану військової дисципліни серед підпорядкованого особового складу, оголошено правами командира військової частини [NUMBER] - «догана»; від 25.08.2020 за неякісне виконання своїх функціональних обов`язків, оголошено правами командира [INFO] - «сувору догану». За результатами щорічного комплексного оцінювання отримав результат «задовільно». ВИСНОВОК. Клопочу про призначення на нижчу або рівнозначну посаду з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей в межах [INFO]». Листом війської частини [NUMBER] Національної гвардії України від 26.01.2021 №1/66/3-109 «Про переміщення військовослужбовця» вбачається, що старшого лейтенанта [PERSON] ([NUMBER]) заступника командира [INFO] по роботі з особовим складом [INFO] ([INFO] ) військової частини [NUMBER] [INFO] /капітан/ з 24.02.2020 призначено на нижчу або рівнозначну посаду з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестування. З листа військової частини [NUMBER] [INFO] від 23.06.2022 №1/13-644-Ф-7зі вбачається, що наказ начальника [INFO] про звільнення старшого лейтенанта [PERSON] з посади та призупинення військової служби у зв`язку з внесенням до ЄРДР кримінального провадження від 09.04.2022 №620221100130000149 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 КК України не видавася. На ім`я начальника [INFO] не надходив витяг з наказу командира [INFO] від 20.04.2022 №95 (по стройовій частині) в частині призупинення нарахування та виплати грошового забезпечення старшому лейтенанту [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Конституцією України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України). Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року). Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Згідно із ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно з ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідним є визначення характеру такої інформації та з`ясування, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 15 постанови Пленму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захисит гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За змістом ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Крім того, суд, розглядаючи спір, бере до уваги те, що національне законодавство не містить визначення понять брутальної, принизливої чи непристойної форми висловлення суб`єктивної думки, позаяк це є морально-етичними категоріями, які визначаються судом в кожній справі окремо із врахуванням всіх обставин справи, таких як: час, місце, інтонація, характер висловленої інформації, щодо кого та ким така інформація висловлена тощо. Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховної Суду, викладеної у Огляді судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах про захист гідності, честі та ділової репутації від 02 вересня 2019 року, суспільство також має право на отримання інформації яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. Як убачається із позовної заяви та доданих до неї документів, інформація, яку позивач просить спростувати не має ознак недостовірної чи такої, що порушує честь, гідніст та ділову репутацію позивача, оскільки відповідачем в атастеції від 16.01.2021 відображена актуальна інформація щодо дисциплінарних стягнень позивача. Як зазначає позивач у позовній заяві, вказані дисциплінарні стягнення було скасовано рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.08.2021 у справі №640/2281/21 та від 05.10.2021 у справі №640/6082/21, однак вказані рішення суду надані не були. Окремо слід звернути увагу, що атестація була складена 16.01.2021, а рішення про скасування дисциплінарних стягнень були 26.08.2021 та 05.10.2021/, тобто на момент атестації вказані дисциплінарні стягнення були діючими, відтак відповідач зазначив актуальну інформацію. Окрім цього, суд зауважує, що відповідно до ст. 106 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту). У разі зняття дисциплінарного стягнення у службовій картці військовослужбовця в розділі "Стягнення" робиться запис - коли й ким стягнення знято. Якщо накладені на військовослужбовця такі дисциплінарні стягнення, як зауваження, догана і сувора догана, після закінчення року після їх накладення не були зняті і він не вчинив за цей час іншого правопорушення, за яке був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у відповідній графі розділу "Стягнення" робиться запис про зняття стягнення у зв`язку із закінченням строку. З викладеного вбачається, що у разі зняття стягнення відповідні відомості вносяться до службової картки військовослужбовця. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії, про спростування недостовірної інформації. Оскільки, вимогу про захист честі, гідності та ділової репутації, судом залишено без задоволення, у задоволенні похідних вимог позову про відкликання атестації та зобов`язання спростувати інформації слід відмовити також. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: dismissed