Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Адвокат Фармуга Василь Степанович звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах [PERSON] із позовною заявою до Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай). В обґрунтування заявлених вимог представник позивача Фармуга В.С. зазначає, що в процесі роздержавлення земель КСП «Прут» с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області, згідно із дублікатом сертифіката на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, який виданий на підставі рішення Іллінецької сільської Ради народних депутатів від 20.02.1996 № 11, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі /1.37/34.25 умовних кадастрових гектарів на території Іллінецької сільської Ради Снятинського району, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості. Зважаючи на те, що позивач працювала у соціальній сфері с. Іллінці та була включена до списку, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю громадян с. Іллінці на роздержавлення земель КСП «Прут» на право власності на землю в межах середньої земельної частки КСП «Прут» с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області, позивач набула право на земельну частку (пай). У своїй позовній заяві представник позивача просив суд визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну частку (пай) в розмірі /1.37/34.25 умовних кадастрових гектарів, призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області відповідно до сертифікату серії ІФ № 660 на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, виданого на підставі рішення Іллінецької сільської Ради народних депутатів № 11 від 20.02.1996. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області Гуменюк Т. у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з архівною копією рішення одинадцятої сесії другого демократичного скликання Іллінецької сільської Ради народних депутатів від 20.02.1996, в п. 3 рішення передбачено видати громадянам, які працюють в с/г і пенсіонерам, які раніше працювали в сільському господарстві, а також працівникам соціальної сфери, які працюють в даний час і пенсіонерам з цієї категорії, якщо вищевказані категорії громадян приписані і проживають на території Іллінецької сільської Ради народних депутатів, що включені до списку, сертифікати на право приватної власності не землю в межах середньої земельної частки та зареєструвати їх в книзі записів реєстрації сертифікатів. В п. 7 рішення визначено затвердити списки пенсіонерів та працівників соціальної сфери території Іллінецької сільської Ради народних депутатів, що проживають і прописані в с. Іллінцях. Відповідно до архівного витягу № 136/08-40 від 23.02.2023, виданого Архівним відділом № 2 Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, п. 2 рішення сімнадцятої сесії третього демократичного скликання Іллінецької сільської ради від 30.10.2000 затверджено проект передачі земельної частки і виділити її в натурі жителям с. Іллінці згідно кадастрової оцінки в урочищах: … д/ урочище «БІЛЯ ТЕТЯНИ» та «ЗА ВІПОЛОЧЧЮ» рілля: … [PERSON] з/с ІФ 660 сінокіс в ур. «Підбуковинка». З копії Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ реєстраційний № 660, виданого 11.04.1996, вбачається, що [PERSON] отримує в приватну власність земельну ділянку в розмірі /1.37/34.25 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Іллінецької сільської ради Снятинського району, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості. Сертифікат зареєстровано у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 660. Згідно з копією Державного акту на право колективної власності на землю, виданого 16.06.1998 Колективному сільськогосподарському підприємству «Прут» с. Іллінці, вказаному власнику землі передається у колективну власність землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Іллінецької сільської Ради народних депутатів від 16 червня 1998 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1. До даного акту додано Додаток № 1 Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, згідно з яким під номером 699 зазначена [PERSON] . Отже,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з\~приводу захисту\~позивачем свого\~права власності\~на земельну\~частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~право на\~яку позивачка\~набула,\~але не\~оформила належним\~чином.\~Вказані правовідносини\~регулюються нормами\~Конституції України,\~Цивільного кодексу\~України та Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведених\~матеріалів справи\~судом встановлено,\~що позивачка\~ [PERSON] отримала\~у приватну\~власність земельну\~ділянку в\~розмірі /1.37/34.25\~умовних кадастрових\~гектарів на\~території Іллінецької\~сільської ради\~Снятинського району,\~в межах\~середньої земельної\~частки без\~визначення на\~місцевості.\~Позивачка працювала\~у соціальній\~сфері с.\~Іллінці та\~була включена\~до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Прут» с. Іллінці, але своєчасно не використала своє право на отримання земельної ділянки в натурі, на оформлення державного акту на право приватної власності на землю та реєстрацію свого права власності, а тому вона позбавлена можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. Отже, предметом спору в цій справі є земельна ділянка в розмірі /1.37/34.25 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території (Іллінецької сільської ради Снятинського району) Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості. Підстави та процедура набуття права власності на земельну ділянку на час відкриття спадщини регулювалися\~Земельним кодексом України 1990 року. Відповідно до положень\~ст.\~17\~ЗК України\~1990\~року (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно з частинами 3 і 4\~ст. 17 цього Кодексу\~громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до відповідної ради за місцем розташування земельної ділянки, яка розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Відповідно до ч. 7\~ст. 17 цього Кодексу\~Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Відповідно до\~ст. 22 цього Кодексу\~право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після встановлення меж ділянки в натурі та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування. Відповідно до\~ст. 23 цього Кодексу\~право власності чи право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються сільськими, селищними, міськими, районними радами. Набуття права власності на земельну ділянку має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки, укладення правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Отримання земельних ділянок у власність на пай в колективних сільськогосподарських підприємствах має свої особливості. Паювання сільськогосподарських земель започатковано\~Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно з яким паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Процедура паювання згідно з цим\~Указом\~передбачала низку послідовних етапів, зокрема: виготовлення Державного акта на право колективної власності на землю та складання списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай); грошову оцінку угідь, що знаходяться у колективній власності згідно з методикою КМ України; визначення вартості та розміру земельної частки (паю) кожного члена, який визначається в умовних кадастрових одиницях комісією КСП, затвердження районною державною адміністрацією визначених комісією КСП розміру земельної частки (паю); видача громадянам районною державною адміністрацією сертифікату на право на земельну частку (пай) та його реєстрація. І лише після виконання сукупності наведених умов та отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) та його реєстрації громадянин має право на виділення йому на пай земельної ділянки в натурі з дотримання положень\~Земельного кодексу України. Згідно з пунктом 2 Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі\~пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства,\~кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. За змістом статей\~22, 23 Земельного кодексу України\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:\~перебування в членах КСП на час паювання; включення\~до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член кооперативного сільськогосподарського підприємства, включений до\~списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно\~до пунктів 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року\~(із змінами та доповненнями, внесеними згідно з\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2), згідно зі статтею\~25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену на місцевості. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Отже, з матеріалів справи судом вбачається, що відповідно до Державного акту\~на право\~колективної власності\~на землю,\~виданого 16.06.1998\~Колективному сільськогосподарському\~підприємству «Прут»\~та доданого\~до Акту\~Списку громадян-членів\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~сільськогосподарського кооперативу\~або товариства,\~згідно з\~яким під\~номером 699\~зазначена [PERSON] , позивачка\~ [PERSON] \~набула право\~власності на\~земельну частку\~(пай) з дня видачі цього акту, тобто з 16.06.1998, а її право власності набуте правомірно та на законних підставах. Ураховуючи викладене вище, приймаючи до уваги у сукупності письмові докази по справі, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги\~ [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну частку (пай). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved