Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

29 січня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на частину другу статті 104, частину третю статті 105, статті 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 05 листопада 2021 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 100. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 05 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 100. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення позивача до суду з даним позовом стало те, що у позивача з відповідачем так і не склалося спільне сімейне життя, між ними відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на сімейне життя. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки між ними втрачено почуття любові один до одного. Ухвалою судді від 07 лютого 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 04 березня 2025 року. Ухвалою суду від 04 березня 2025 року судовий розгляд справи було відкладено на 25 березня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. В позовній заяві позивач просив розглянути справу без його участі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До суду подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що згідно\~свідоцтва про\~шлюб,\~виданого 05\~листопада 2021\~року Славутицьким\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Вишгородському\~районі Київської\~області Центрального\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Київ),\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~05\~листопада 2021\~року зареєстрували\~шлюб у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 05 листопада 2021 року складено відповідний актовий запис № 100. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . У сторін\~є спільний\~син \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~батьком якого\~є позивач,\~мати відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 09 листопада 2023 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що у позивача з відповідачем так і не склалося спільне сімейне життя, між ними відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на сімейне життя. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки між ними втрачено почуття любові один до одного. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, пункту 3 статті 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, син сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з відповідачем. Спірних питань по розподілу майна, набутого за час шлюбу, між сторонами немає. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій до суду заяві відповідач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved