Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

18 грудня 2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Драус О.О., звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позов обгрунтований тим, що діти проживають з позивачем, мати участі у вихованні дітей не приймає, з травня 2024 року взагалі не навідується до них, не піклується про їх здоров`я, розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не проявляє батьківської турботи, не забезпечує матеріально, тобто фактично ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. В судовому засіданні представник позивача адвокат Драус О.О. позов підтримала повністю з підстав, що у ньому зазначені. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і зі згоди представника позивача ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Скориківської сільської ради, а також зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Заслухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову в позові за наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом 07 жовтня 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 07.10.2013 (а.с. 10). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , актовий запис про народження №11 від 24.12.2013 та свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , актовий запис про народження №2 від 17.03.2020). Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2024 року №604/1401/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб №153 від 03.10.2024 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - уповноважений власник, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - батько (а.с. 13). Відповідно до акту обстеження №430 від 11.10.2024, складеного комісією Скориківської сільської ради, [PERSON] з дочками [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , але по факту проживають в [ADDRESS] , без реєстрації. [PERSON] за даною адресою не проживає і не зареєстрована, участі у вихованні дітей не приймає, часто зловживає алкогольними напоями (а.с. 14). Згідно з довідкою №273 НКП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини Скориківської сільської ради» [PERSON] , 2013 р.н. та [PERSON] , 2020 р.н. знаходяться на облікув сімейного лікаря НКП «АЗПСМССР», діти здорові, за здоров`я дітей турбуються батько та бабуся (а.с. 16). Згідно з довідкою №01-25/135 від 30.09.2024, виданою директором Новосільського ліцею імені Мирона Зарицького, [PERSON] , мама учениці 5 класу Новосільського ліцею імені Мирона Зарицького [PERSON] , не цікавиться шкільним життям дочки та не приймає участі у її вихованні (а.с. 17). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Скориківської сільської ради про позбавлення батьківських прав від 23 січня 2025 року орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з тим, що вона ухилялася від виховання та утримання дітей. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У\~частинах п`ятій,\~шостій статті 19 СК України\~встановлено, що орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже такі заходи допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батька/матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в їх діях. При цьому, позивач не довів, які дії чи бездіяльність відповідачки свідчать про ухилення нею від виконання свого обов`язку щодо виховання дітей, які фактичні обставини впливають на виконання матір`ю своїх обов`язків відносно дітей, з одночасним урахуванням поведінки обох батьків та їх ставлення до дітей. У матеріалах справи відсутні докази для встановлення, чи буде застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, відповідати якнайкращим інтересам дитини. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Позивачем не надано беззаперечних доказів винної поведінки відповідачки по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей; не надано доказів звернення в досудовому порядку до компетентних органів та повідомлення відповідачки про наслідки ухилення від виконання своїх обов`язків щодо малолітніх доньок. Нестабільна участь матері в житті доньок спричинена проживанням відповідачки на відстані від дітей. Фізична неможливість спілкування матері з доньками через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідачки змінити ставлення до виховання дітей, піклування про їхній фізичний і духовний розвиток, спілкування з доньками в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, засвоєнню загальновизнаних норм моралі. Відповідачці необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дітей. Забезпечення можливості щоденного спілкування між матір`ю і дітьми шляхом телефонного зв`язку може стати першим важливим кроком для налагодження відносин між ними. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд відмовляє в задоволенні позову, та попереджає відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed