Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Бершадської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з тих підстав, що як стверджує, 19.07.2017 між ним, [PERSON] (далі за текстом - орендар, позивач) та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) був укладений договір оренди землі № 250 (далі за текстом - договір оренди). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу 92740414, дата формування 25.07.2017, право оренди згідно вищевказаного договору було зареєстровано за позивачем згідно чинного законодавства. Відповідно до п. 1 договору оренди орендодавець відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.07.2017 № 2-8818/15-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: 0520485800:03:005:0285, яка розташована на території Війтівської сільської ради (за межами населеного пункту), Бершадського району Вінницької області. Згідно п. 2-5 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 12.1936 га - рілля. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури. Земельна ділянка передається в оренду без будівель і споруд та інших об`єктів. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 407287 грн. Відповідно до п. 8 договору оренди, договір укладено на 7 років з моменту укладання. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Дата закінчення терміну договору 18.07.2024. Позивач належним чином виконував свої зобов`язання за договором оренди землі, та у повному обсязі сплачував орендну плату, заборгованість по орендній платі відсутня. Наказом Держгеокадастру від 17.11.2020 № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності» керівників головних управлінь Держгеокадастру в областях зобов`язано: 1) передати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до ст. 17 ЗК України з 17 листопада 2020 року; 2) передати у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, включені до переліків земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги, після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди (емфітевзису) таких земельних ділянок відповідно до ст. 117 ЗК України; 3) передати у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, якщо до 15 грудня 2020 року документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до ст. 117 ЗК України; 4) у разі відмови органів місцевого самоврядування від підписання акта приймання-передачі земельних ділянок, зазначених у підпункті 1 пункту 1 цього наказу, вжити заходів до включення відповідних земельних ділянок до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги з урахування вимог ЗК України; 5) в одноденний строк після передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність органам місцевого самоврядування оприлюднювати на сайті територіального органу Держгеокадастру вказаний перелік земельних ділянок. 26 листопада 2020 року Головним управлінням відповідно до ст.ст. 15, 117, 122 ЗК України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 707-р. Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-1Х, Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449, Постанови Кабінету Міністрів від 16 листопада 2020 року № 1113, наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2020 року № 485, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 20.02.2020 № 53, було видано наказ № 1-ОТГ. Відповідно до даного наказу земельну ділянку площею 19,9992 га, кадастровий номер 0520281200:03:002:0260 передано у комунальну власність Бершадській міській територіальній громаді. Відтак, до 26.11.2020 до повноважень ГУ Держгеокадастр у Вінницькій області належали повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, а після 26.11.2020 повноваження щодо розпорядження даною земельною ділянкою перейшло до Бершадської міської ради (далі за текстом - відповідач), яка з цього часу отримувала орендну плату на підставі договору оренди землі. У відповідності до п. 8 договору оренди та згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» 25.04.2024 міському голові Драгану В.Г., який представляє орендодавця - Бершадську міську раду, позивачем була подана заява встановленого міською радою зразка на бланку міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки № 250 від 19.07.2017, площею 12,1936 га для ведення фермерського господарства строком на 7 років з встановленням орендної плати в розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки. До заяви було додано: 1) копія договору оренди землі від 19.07.2017; 2) витяг з ДЗК про земельну ділянку; 3) витяг про нормативно-грошову оцінку; 4) паспорт орендаря, код (копії); 5) проект додаткової угоди. Однак дана заява та проект додаткової угоди до договору оренди Відповідачем розглянуті не були, в порядку та у строк, встановлені ч.ч.3-5 ст. 33 України «Про оренду землі», відповідне рішення радою не прийняте. Будь-яких заперечень щодо невідповідності додаткової угоди вимогам чинного законодавства на адресу позивача також направлено не було. Тому позивач вважає, що Бершадською міською радою незаконно допущено зволікання в укладенні нового договору оренди, що є підставою для оскарження в суді (частина дев`ята цієї ж статті). Ухвалою суду від 09.07.2024 відкрите провадження в справі № 12/1705/24 та вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 30 хв. 30.09.2024. 08.08.2024 відповідач надав відзив на позовну заяву № 01-26/1719 від 07.08.2024, де Бершадська міська рада проти позову заперечила та суду пояснила, що 25.04.2024 громадянин [PERSON] через відділ "Центр надання адміністративних послуг" Бершадської міської ради звернувся із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки. Розглянувши заяву позивача, відділ земельних відносин Бершадської міської ради підготував проект рішення "Про поновлення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,1936 га, який було розглянуто на пленарному засіданні 50 сесії Бершадської міської ради 8 скликання, яка відбулась 28.06.2024. Водночас за результатами голосування рішення "Про поновлення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,1936 га міською радою не було прийняте, про що повідомлено позивача. За наведених обставин відповідач вважає, що діяв у спосіб, визначений чинним законодавством. Додатково відповідач зазначив, що спір в частині вимог про визнання незаконною бездіяльності Бершадської міської ради має розглядатись за правилами адміністративного судочинства. 09.10.2024 до суду надійшла відповідь на відзив б/н від 09.10.2024, в якій позивач зауважив, що [PERSON] належним чином виконувало умови договору оренди землі № 250 від 19.07.2007 та своєчасно звернулось до відповідача із заявою про поновлення означеного правочину на такий же строк та на тих же умовах, натомість відповідач не прийняв жодного рішення щодо його поновлення у встановлений законом строк. За наведених обставин, на думку позивача, належним способом захисту прав та законних інтересів орендаря [PERSON] є вимоги про визнання бездіяльності орендодавця незаконною та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди у редакції, яка була подана відповідачу до заяви про поновлення договору оренди земельної ділянки. 16.10.2024 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив за № 01-26/2206 від 14.10.2024, де Бершадська міська рада проти позову заперечила та суду пояснила, що відповідно до пунктів «а» - «в» частини першої ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі (частина перша та друга ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частиною шостою ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Щодо вищезазначеного, Велика Палата Верховного Суду акцентувала, що без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» є неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з п. 1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме із цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (ст. 125 ЗК України). Тому не можна вважати. що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою ст. 33 Закону України «Про оренду землі», є «автоматичною» пролонгацією орендних правовідносин. Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Абзацом 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Згідно із ч.1 ст. 1 Регламенту Бершадської міської ради 8 скликання, затвердженого рішенням 2 сесії Бершадської міської ради 8 скликання від 22 грудня 2020 року № 44 (зі змінами) Бершадська міська рада (надалі - Рада) - представницький орган місцевого самоврядування, який наділений правом представляти інтереси територіальної громади, приймати від її імені рішення та здійснювати в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», Європейською хартією місцевого самоврядування, іншими нормативно-правовими актами та цим Регламентом. Згідно з ч.1 ст. 17 Регламенту рада проводить свою роботу сесійно. Сесія ради - це форма роботи Ради як представницького органу, яка складається з пленарних засідань, а також засідань постійних комісій ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Бершадською міською радою була розглянута заява про поновлення договору оренди земельної ділянки з доданими до неї документами, розроблено проект рішення, який пізніше був винесений та розглянутий на 50 сесій Бершадської міської ради 8 скликання, а також напередодні розглянутий на комісії з питань регулювання земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, благоустрою населених пунктів та охорони навколишнього середовища. Отже, за результатами голосування рішення з даного питання не прийняте, оскільки «за» проголосували 12 депутатів, «проти» - 1, «утримались» - 7, «не голосували» - 5, «вдсутніх» - 10. Таким чином, рішення не набрало відповідної кількості голосів. Із присутніх «за» проголосувало 12 депутатів, а не підтримали пропозицію 13 депутатів. Таким чином, більша половина депутатів не підтримала пропозицію щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 12,1936 га, кадастровий номер 0520485800:03:005:0285, для ведення фермерського господарства, що розташована за межами с. Війтівка Гайсинського району, Вінницької області. Водночас, місцеві депутати - це представники законодавчої гілки влади, які ухвалюють рішення колегіальним чином. Рішення депутатів є колегіальними. Також, рішення депутатів є їх волевиявленням, яке не може оскаржуватись. Таким чином, Бершадська міська рада вчинила всі необхідні дії, що, у свою чергу, не є бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Враховуючи надані фінансовим управлінням довідки про рух коштів, [PERSON] частково виконувались умови договору, оскільки не щомісяця здійснювалась орендна плата за земельну ділянку, а також не рівними частинами вносилась до місцевого бюджету. А також, на пленарному засіданні 50 сесії Бершадської міської ради 8 скликання, яка відбулась 28 червня 2024 року озвучувалось про невчасну орендну плату, що стало підставою для не набрання відповідної кількості голосів для підтримання рішення. Отже, виникнення даної ситуації є лише зволіканням та завданням матеріальної шкоди бюджету Бершадської територіальної громади. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Так, в наданому позивачем договорі про надання правничої допомоги від 30 вересня 2024 р. не визначено погодинну вартість такої допомоги, а також відсутній акт виконаних робіт, в якому теж зазначається про погодинно розписану роботу наданих послуг адвоката. Таким чином, відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та позивачем щодо розміру та/або порядку обчислення витрат на професійну правничу допомогу. Розбір даної справи не потребує складних юридичних консультацій та не призводить до значного витрачання часу для будь-яких інших дій з боку адвоката. Предмет спору в даній справі не вимагав від адвоката значного обсягу юридичної роботи. Звертає увагу суду, що Бершадська міська рада є неприбутковою юридичною особою та згідно наказу фінансового управління Бершадської міської ради від 19.01.2021 № 2 бюджет міської ради коштів на сплату судового збору не передбачає. Тому на підставі вищезазначеного, в задоволенні вимог в частині витрат на правничу допомогу представника позивача просить відмовити. Стверджує, що суд не вправі своїм рішенням втручатися у дискреційні повноваження колегіального органу та визначати, який саме зміст управлінського рішення слід приймати за результатом розгляду заяви позивача. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо. Суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта, суд не вправі своїм рішенням втручатися у дискреційні повноваження колегіального органу та визначати, який саме зміст управлінського рішення слід приймати за результатом розгляду заяви позивача. Суд може тільки зобов`язати на підставі повторно поданої заяви винести проект рішення на пленарне засідання міської ради. Тому просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Бершадської міської ради про визнання бездіяльності протиправною в повному обсязі. Представник позивача подала пояснення на заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими, як вбачається з матеріалів справи, свої позовні вимоги позивач обґрунтовував, у тому числі, ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Позивачем до суду подано належні та допустимі докази користування спірною земельною ділянкою після закінчення договору оренди, виконання своїх зобов`язань по сплаті орендної плати на підставі податкового повідомлення-рішення, відсутності заперечень відповідача у поновленні договору оренди землі. Лист від 05.07.2024 за вих. № 01-14/1513, який поданий відповідачем до відзиву на позовну заяву, в якому зазначено, що відділом земельних відносин міської ради підготовлено проект рішення з вищезазначеного питання, яке було розглянуто на пленарному засіданні 50 чергової сесії Бершадської міської ради 8 скликання 28 червня 2024 року, за результатами голосування рішення з даного питання не прийнято - не є запереченням у поновленні договору оренди землі в розумінні ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Крім того, в додатках до листа додано Витяг із Протоколу пленарного засідання від 28.06.2024, в якому під номером 41 винесено питання про поновлення договору оренди землі для ведення фермерського господарства площею 12,1936 га. У Протоколі зазначено, що по даному питанню рішення за основу і в цілому не прийнято (за-12, проти-1, утримались-7, не голосували-5, відсутніх-10). Отже, проти поновлення договору оренди вказано лише один голос, тому рішення не прийнято у зв`язку з неналежною дисципліною депутатського корпусу при проведенні голосування. Після отримання заяви про поновлення договору оренди землі та проекту додаткової угоди будь-які заперечення відповідача у поновленні такого договору були відсутні. Також в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ч.8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у попередній редакції, відповідно до якої додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а положення частини одинадцятої цієї статті зазначали, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомдення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із ст. 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5 ст. 33 в діючій редакції). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина дев`ята цієї ж статті). Отже, протягом місяця з часу отримання від орендаря заяви про поновлення договору оренди землі та додаткової угоди орендодавець - орган державної влади або орган місцевого самоврядування зобов`язаний прийняти рішення або про поновлення договору оренди на новий строк, або про відмову у поновленні такого договору. Вищевказаний лист відповідача містить інформацію про те, що рішення не прийняте, і такий лист не може підміняти рішення органу місцевого самоврядування про відмову у поновленні договору оренди землі та не породжує для позивача будь-яких юридичних наслідків, таким чином, відповідач належним чином не розглянув заяву позивача та не прийняв будь-яке рішення, яке породжувало б для позивача юридичні наслідки. Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо часткового виконання позивачем договору оренди землі в частині сплати орендної плати. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, за весь період оренди позивачем сплачено орендну плату в розмірі, встановленому договором оренди. Жодних зауважень щодо неналежного виконання позивачем умов договору оренди за весь період дії договору від не надходило. Крім того, сплата орендної плати раніше встановленого договором терміну не може вважатися неналежним виконанням орендарем своїх зобов`язань по сплаті орендної плати, оскільки орендар є фізичною особою і податкові зобов`язання з орендної плати визначаються податковим органом на підставі податкового повідомлення- рішення (абз. 1 та 2 п. 288.1 ст. 288 ПК України). Не обгрунтованими є доводи відповідача про те, що на пленарному засіданні 50 сесії Бершадської міської ради 8 скликання, яка відбулась 28 червня 2024 року документ сформований в системі «Електронний суд» 24.10.2024 озвучувалось про невчасну орендну плату, що стало підставою для не набрання відповідної кількості голосів для підтримання рішення, оскільки до матеріалів справи надано витяг із протоколу, з якого, як було вказано вище, вбачається, що проти поновлення договору оренди землі проголосував лише один депутат, і будь-які зауваження щодо орендної плати у протоколі відсутні, Щодо заперечень розміру витрат на правничу допомогу слід зазначити, що відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства сторони у справі зобов`язані подати до суду попередній розрахунок судових витрат. У відповіді на відзив представником позивача зазначено такий розрахунок з посиланням на договір про надання правничої допомоги, в п. 4.1 якого встановлено фіксований розмір правничої допомоги, та квитанції до прибуткового касового ордеру. Велика Палата у постанові від 16.06.2022, справа N° 922/1964/21 зробила висновок, що у випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару, не обов`язково зазначати витрачений адвокатом час в детальному описі робіт чи в акті. При цьому Велика Палата відступила від правової позиції, висловленої у постанові ВС КЦС від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18. Відступаючи від вищезазначеної правової позиції, ВП ВС пояснила, що згідно правил для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послугу, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України). Разом із тим, ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Тож з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати, оскільки при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Отже, оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Тому враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Отже, у цій справі Велика Палата Верховного Суду констатувала, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обгрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну допомогу з метою розподілу судових витрат. Що ж до доведення не співмірності - у випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на не співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. З врахуванням викладеного вище просить позов [PERSON] задовільнити в повному обсязі. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 13.03.2007 між [PERSON] (далі-орендар) та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області був укладений договір оренди землі № 250 (далі - договір оренди), відповідно до якого орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Війтівської сільської ради за межами населеного пункту (п.1 договору). Відповідно до п. 1 договору оренди орендодавець згідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.07.2017 № 2-8818/15-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: 0520485800:03:005:0285. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 12.1936 га ріллі. (п.2.5 договору). За умовами п.8 договору, цей договір укладено на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Дата закінчення терміну дії договору 18.07.2024. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становила 407287 грн. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури. Земельна ділянка передається в оренду без будівель і споруд та інших об`єктів. Порядок та строк сплати орендної плати передбачений п. 9-13 Договору оренди орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 48874, 44 грн. за 1 рік. Наказом Держгеокадастру від 17.11.2020 № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності керівників головних управлінь Держгеокадастру в областях зобов`язано: 1) передати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до ст. 117 Земельного кодексу України з 17 листопада 2020 року; 2) передати у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, включені до переліків земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги, після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди (емфітевзису) таких земельних ділянок відповідно до статті 117 Земельного кодексу України; 3) передати у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, якщо до 15 грудня 2020 року документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України; 4) у разі відмови органів місцевого самоврядування від підписання акта приймання-передачі земельних ділянок, зазначених у підпункті 1 пункту 1 цього наказу, вжити заходів щодо включення відповідних земельних ділянок до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги з урахування вимог Земельного кодексу України; 5) в одноденний строк після передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність органам місцевого самоврядування оприлюднювати на сайті територіального органу Держгеокадастру вказаний перелік перелік земельних ділянок. 26 листопада 2020 року Головним управлінням відповідно до ст.ст. 15, 117, 122 ЗК України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня З 2020 № 707-р., Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449. Постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113. наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2020 року № 485, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 20.02.2020 № 53. було видано наказ №1-ОТГ. Відповідно до цього наказу спірну земельну ділянку площею було передано у комунальну власність Бершадській міській територіальній громаді Відтак до 26.11.2020 до повноважень ГУ Держгеокадастр у Вінницькій області належали повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкаю, а після 26.11.2020 повноваження щодо розпорядження даною земельною ділянкою перейшли до Бершадської міської ради (далі за текстом - відповідач), яка з цього часу отримувала орендну плату на підставі договору оренди землі. У відповідності до п. 8 Договору оренди та згідно ст. 33 Закону України «Про землі» 25.04.2024 міському голові Драгану В.Г., який представляє орендодавця - Бершадську міську раду, позивачем була подана заява б/н встановленого міською радою зразка на бланку міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки № 250 від 19.07.2017, площею 12, 1936 га для ведення фермерського господарства строком на 7 років з встановленням орендної плати в розмірі 12 % від нормативно-грошової оцінки. До заяви було додано: 1) копія договору оренди землі від 19.07.2017; 2) витяг з ДЗК про земельну ділянку; 3) витяг про нормативно-грошову оцінку; 4) паспорт орендаря, код (копії); 5) проєкт додаткової угоди. На заяві б/н від 25.04.2024 міститься відтиск штемпеля вхідної кореспонденції відповідача про її отримання 25.04.2024 та реєстрацію за вхідним № 686. Відповідно до додаткової угоди до договору оренди землі № 250 від 19.07.2017, яка додана до заяви без номера від 25.04.2024: «Орендодавець Бершадська міська рада в особі міського голови Драгана Віталія Григоровича, що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування» та Бершадської міської ради № 2 від 24.11.2020 р. «Про підсумки виборів та повноваження міського голови» з однієї сторони, та орендар [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] , вирішили внести в договір оренди землі № 250 від 19.07.2017 року, наступні зміни та доповнення шляхом підписання даної додаткової угоди (далі за текстом - Додаткова угода). 1. Змінити пункт 8 договору та викласти його в наступній редакції: «В останній день дії Договору за даною Додатковою угодою строк дії Договору продовжити на 7 (сім років) 2. Змінити пункт 9 Договору та викласти його у наступній редакції: Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Інші умови Договору, до яких не внесені зміни, зберігають чинність. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною вищезазначеного Договору і набирає чинності після його підписання Сторонами та державної реєстрації, складена в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу : один з яких знаходиться у орендодавця, другий у Орендаря.» В журналі реєстрації звернень для отримання адміністративних послуг відділу "Центр надання адміністративних послуг" Бершадської міської ради міститься підпис позивача про отримання 17.07.2024 відповіді за результатом розгляду заяви б/ н від 25.04.2024. Суд враховує, що у відповіді на відзив б/н від 10.09.2024 позивач визнає обставину отримання 17.07.2024 листа відповідача № 686. В матеріалах справи також міститься довідка фінансового управління Бершадської міської ради від 14.10.2024 № 01-22/183 відповідно до якої [PERSON] за період 2021-2024 немає заборгованості зі сплати орендної плати, за 2017-2020 інформацією щодо надходжень в розрізі платників податків фінансове управління не володіє. Ці обставини визнаються учасниками справи, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирішуючи цей спір в частині вимог позивача про визнання укладеною додаткової угоди, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу. Суд відзначає, що договір оренди землі № 250 від 19.07.2017 підписаний під час дії Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.1998. 16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" № 340-IX від 05.12.2019, яким ст.33 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.1998, що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, була викладена в новій редакції. Водночас, Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.98 доповнено абзацами третім і четвертим такого змісту: "Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення". Отже, поновлення договору оренди землі № 250 від 19.07.2007 має здійснюватись на умовах, визначених таким договором, за правилами, які діяли на момент укладання додаткової угоди № 255 від 19.07.2017 до зазначеного правочину, а саме - відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.1998 в редакції, чинній на 19.07.2017. Згідно з ч.1-3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (тут і надалі - в редакції, чинній станом на момент укладення угоди № 250 від 19.07.2017 по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.33 Закону України "Про оренду землі" при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частиною шостою ст.33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що в разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Згідно з п.8 договору № 250 від 19.07.2017 цей договір укладено на 7 років з моменту укладання. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Дата закінчення терміну договору 18.07.2024. Отже, сторони визначили дату закінчення строку дії договору оренди землі № 250 від 19.07.2017, що відповідає приписам ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній станом на момент укладення договору оренди землі № 250 від 19.07.2017), якою встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Матеріалами справи встановлено, що 25.04.2024 позивачем [PERSON] надіслано на адресу Бершадської міської ради заяву б/н від 25.04.2024 з наміром поновити договір оренди землі № 250 від 19.07.2017. До вказаної заяви б/н від 25.04.2024 додано проект додаткової угоди щодо поновлення договору оренди землі № 250 від 19.07.2017 на такий же строк та на тих самих умовах. З огляду на наведене суд констатує, що позивач своєчасно звернувся до відповідача з дотриманням вимог положень договору та ст.33 Закону України "Про оренду землі". Натомість 17.07.2024, тобто до закінчення терміну дії договору оренди землі № 250 від 19.07.2017 позивачем отримано лист за № 686, в якому у відповідь на заяву б/н від 25.04.2024 Бершадська міська рада повідомила про те, що відділом земельних відносин міської ради було підготовлено проект рішення міської ради, водночас за результатами голосування на пленарному засіданні 50 чергової сесії Бершадської міської ради 8 скликання, яке відбулось 28.06.2024, рішення з питання поновлення договору оренди землі № 250 від 19.07.2017 прийнято не було. Надаючи оцінку даній обставині, суд враховує, що відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів, зокрема відсутність письмового заперечення орендодавця у поновлені договору оренди землі упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі (постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, постанови від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц та № 159/5756/18). З огляду на викладене, суд зазначає, що не проведення з позивачем жодних переговорів відносно поновлення договору оренди землі № 250 від 19.07.2017, а також неприйняття жодного рішення стосовно даного питання, про що повідомлено в листі за 686 від 17.07.2024 свідчить про недобросовісність відповідача та зловживання ним своїми правами. Отже суд доходить висновку, що в розумінні ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" відповідачем не висловлено заперечень у поновлені договору оренди землі упродовж місяця після закінчення строку дії договору оренди землі № 250 від 19.07.2017. Стосовно доводів відповідача про неналежне виконання умов договору, суд зазначає, що у випадку якщо орендодавець, заперечуючи проти позову про визнання укладеним договору по ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", посилається на неналежне виконання орендарем своїх обов`язків, то саме на нього покладається доведення таких обставин, а вони підлягають встановленню судами, та, за умови їх підтвердження це є підставою для відмови у задоволенні позову." Оскільки спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 0520281200:03:005:0285 перебуває в комунальній власності, до відносин сторін стосовно розміру, порядку сплати орендної плати застосовуються положення Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010. За правилами пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 контролюючими органами є, зокрема податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. Відповідно до пп.269.1.2 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 платниками плати за землю є, зокрема платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди. Відповідно до положень абз.1 п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Абзацом 1 п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 визначено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку. Оскільки довідкою фінансового управління Бершадської міської ради за № 01-22/183 від 14.10.2024 повідомлено про відсутність заборгованості зі сплати орендної плати за договором, суд доходить висновку, що обставини неналежного виконання зобов`язань за договором відповідачем не доведено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в силу приписів ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі № 2 від 13.03.2007 вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. Враховуючи наведене, суд констатує, що позивачем вірно визначено правову підставу позову - положення ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", а тому вимоги про визнання укладеною між Бершадською міською радою та [PERSON] додаткової угоди до договору оренди землі № 250 від 19.07.2017 на той самий строк та на тих же умовах є правомірними та обґрунтованими. Стосовно вимог позивача про визнання незаконною бездіяльності Бершадської міської ради та тверджень відповідача, що спір в цій частині підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд зауважує наступне. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст.16 ЦК України). Беручи до уваги суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин (поновлення договору оренди землі) суд доходить висновку, що спір у даній справі в частині вимог про визнання незаконною бездіяльності Бершадської міської ради стосовно поновлення договору оренди землі № 2 від 13.03.2007 підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства. Враховуючи встановлені судом обставини (не проведення з позивачем жодних переговорів відносно поновлення договору оренди землі № 250 від 19.07.2017, а також неприйняття жодного рішення стосовно даного питання, що свідчить про недобросовісність відповідача), суд доходить висновку, що вимоги про визнання незаконною бездіяльності Бершадської міської ради по прийняттю рішення про поновлення договору оренди землі № 2 від 13.03.2007 є правомірними та підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 12 ч.3, 60, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому суд вважає позов законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з вищенаведених підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ССПЛ, від 10 лютого 2010 року). 30.09.2024 між позивачем (далі - Замовник) та адвокатом Шишковської А.Б. (далі - Виконавець) укладено договір про надання правничої допомоги (далі - Договір) (а.с.52), за умовами п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе надання правової допомоги Замовнику в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.2.1 Договору Виконавець бере на себе надання послуг по представництву інтересів Замовника у Бершадському районному суді Вінницької області за позовом [PERSON] до Бершадської міської ради про поновлення договору оренди на новий строк. Згідно п.2.2 для виконання своїх зобов`язань за даним Договором Виконавцю надаються усі передбачені законодавством права позивача, відповідача, третьої особи, в тому числі право: бути представником у судах усіх інстанцій, користуватись усіма наданими позивачу, відповідачу і третій особі правами (п.2.2 Договору). Згідно з п.4.1 Договору за надання послуг відповідно до умов Договору Замовник сплачує Виконавцю плату у розмірі 25000,00 грн. Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором (п.5.1 Договору). Наявною у справі квитанцією б/н від 30.09.2024 підтверджується сплата Замовником на користь Виконавця 25000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за юридичні послуги зг. Договору від 04.07.2024.". В постанові від 16.11.2022 справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Отже на підставі долучених позивачем до матеріалів справи доказів (договір про надання правничої допомоги від 30.09.2024 та квитанція до прибуткового касового ордера б/н від 30.09.2024) суд встановив, що розмір коштів, які сплачено в рахунок наданих адвокатом послуг в зв`язку з розглядом цієї справи, становить 25000,00 грн. Таким чином доводи відповідача про те, що ненадання позивачем детального опису робіт та акту виконаних робіт унеможливлює здійснення розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд відхиляє як необґрунтовані. Згідно з ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позов у справі задоволено повністю, а тому розподілу між сторонами підлягають судові витрати позивача в сумі 25000,00 грн. Суд частково погоджується з доводами відповідача, що визначений заявником розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із фактично наданими адвокатом послугами, їх вартість є завищена, що слідує із наступного: - за категорією складності даний спір є незначним з юридичної точки зору, зокрема не потребує аналізу значної кількості нормативно-правових актів, а судова практика з даних правовідносин є сталою та не становить виключної правової проблеми; - докази, на підставі яких позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, не містили значного обсягу письмових документів, що підлягали аналізу представником позивача у даній справі; - під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача приймав участь в одному судовому засіданні, але з виїздом поза межі постійної дислокації Виходячи із встановлених у справі обставин, суд вважає, що за умови визначення у договорі фіксованого розміру правової допомоги фактичний обсяг наданих позивачу послуг, що полягав у підготовці та поданні до суду позовної заяви, відповіді на відзив, пояснення, складання заяв та клопотань незначної складності та участі в трьох судових засіданнях не був значним, а характер та предмет спору не вимагав дослідження та ознайомлення адвоката із значним обсягом процесуальних документів та не становив виключної правової проблеми для кваліфікованого адвоката. Отже, з урахуванням критерію розумної необхідності таких витрат, їх пропорційності до складності справи, часу, об`єктивно необхідного для їх надання, та співмірністю заявленої до відшкодування суми з виконаною роботою, обґрунтованим та розумним розміром компенсації за вказані послуги буде стягнення 15000,00 грн На підставі вищенаведеного, ст.ст. 3, 5, 15, 16, 792 ЦК України, ст.ст. 117, 122, 124, 126-1 ЗК України, ст.33 Закону України «Про оренду землі», ст. 30 Закону України «Про адвокатуру»

Outcome: approved