Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с.Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області у віці 86 років. Заявник зазначив, що він є сином померлого [PERSON] , [INFO] , який проживав на тимчасово окупованій території України в с.Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області. При цьому, [PERSON] мав проблеми зі здоров`ям, і як наслідок [INFO] помер. Причиною смерті була хронічна серцева недостатність та атеросклеротична хвороба серця. Після його смерті органом охорони здоров`я окупаційної влади видано медичне свідоцтво про смерть за №128 від 19.07.2024 року, а згодом родичі оформили свідоцтво про смерть. Таким чином, заявник немає можливості звернутия до органу державної реєстрації актів цивільного стану для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , так як у нього відсутні документи, що відповідають умовам визначених чинним законодаством України. Ухвалою суду від 26.03.2025 року заяву прийнято до провадження. Заявник в судове засідання не з`явились. В прохальній частині заяви просив суд про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає задоволенню. Згідно із п. 8 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно із ч. 2\~ст. 319 ЦПК України\~рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою №529-5001597720 від 17.05.2022 року (а.с.7). Відповідно до Свідоцтва про народженя Серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Причина смерті хронічна серцева недостатність та атеросклеротична хвороба серця, що підтверджується Корінцем медичного свідоцтва про смерть №128 від 19.07.2024 року (а.с.6). Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 19.07.2024 року, Скадовським районним відділом РАЦС Херсонської області [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті с.Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області, про що 19.07.2024 складено запис акту про смерть №170249950000500859001 (а.с.14). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Отже, Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] , видане 19.07.2024 року, Скадовським районним відділом РАЦС Херсонської області про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , місце смерті с.Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області не створює правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Відповідно до ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ\~«Лоізіду проти Туречиини»\~(Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45),\~«Кіпр проти Туреччини»\~(Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та\~«Мозер проти Республіки Молдови та Росії»\~(Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі\~«Мозер проти Республіки Молдови та Росії»\~наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про смерть особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с.Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області - є встановленим. Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Outcome: approved