Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У липні 2024 року позивачка інтереси якої представлені адвокатом Кузьміним Д.Л. звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 498 972,85 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 518 725,15 грн. та інфляційні втрати від простроченої суми у розмірі 2 307 188,71 грн., а всього 5 324 886,71 грн.. Позов обґрунтовує тим, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №41489415 від 16.01.2014, на підставі виконавчого листа № 2610/23392/2012 від 08.04.2013, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2012 року та до досягнення дітьми повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2020 року у справі №761/39512/18 змінено спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 20 270,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2024 року у справі №761/43598/21 залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року, яким було визначено, що розмір заборгованості за аліментами [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року у справі №2610/23392/2012 та за виконавчим листом №2610/23392/2012 від 08.04.2013 року Шевченківського районного суду міста Києва за період з 01 січня 2013 року по 10 березня 2020 року становить 2 498 972,85 грн.. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за аліментами згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2013 року у справі №2610/23392/2012 та за виконавчим листом №2610/23392/2012 від 08.04.2013 року Шевченківського районного суду м. Києва за період з 01 січня 2013 року по 10 березня 2020 року в сумі 2 417 412,00 грн.. Вказує, що [PERSON] за період з 4 кварталу 2015 року по 2 квартал 2017 року, перебуваючи в статусі фізичної особи-підприємця, отримав дохід з якого не сплатив аліменти на загальну суму 2 498 972,85 грн.. Крім того, матеріалами виконавчого провадження, зокрема постановою про зняття арешту з коштів від 16.07.2024 року підтверджується, що з 01.07.202 року по 12.07.2024 року [PERSON] повністю погасив борг по аліментам. Зазначає, що розрахунок пені починає свій відлік на всю суму заборгованості з першого дня місяця (з 01 серпня 2017 року), наступного за місяцем (липень 2017 року) в якому боржник мав сплатити аліменти від частини отриманого доходу, і до дня погашення заборгованості, тобто 01.07.2024 року. Вказує, що рішенням суду у справі №761/43598/21 встановлено, що компанія від якої відповідач отримав більшу частину доходу як ФОП - ТОВ «Медичний центр «Гемафонд», заснована ним же ще у 2005 році. Крім того, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на 2017 рік, [PERSON] значився в засновниках товариства із часткою в статутному капіталі 84 542 320,00 грн. (50% від розміру статутного капіталу), щодо іншої частки в 50% статутного капіталу [PERSON] значився як бенефіціарний власник. У 2017 році [PERSON] контролював все підприємство із статутним капіталом у розмірі 169 084 640,00 грн.. Зазначає, що станом на кінець 2021 року, [PERSON] був єдиним бенефіціарним власником ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» через єдиного учасника (засновника): «К`юр Селл Коммершіал Брокер ЛТД», Об`єднані Арабські Емірати, Вільна економічна Зона Абу-Дабі, що відноситься до офшорної зони відповідно до постанови КМУ від 27.12.2017 №1045. Вказує, що в результаті недобросовісних дій відповідача, за 7 років позивачка отримала лише близько 145 000,00 грн. на двох дітей, один з яких з інвалідністю, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звертатися до суду з позовом про зміну стягнення аліментів з частини доходу на тверду грошову суму. Зазначає, що відповідач свідомо приховував від державного виконавця доходи від господарської діяльності ФОП, як і інші доходи, призначив собі мінімальну заробітну плату у власних компаніях і саме із цієї суми сплачував мінімально можливий розмір аліментів, а в цей час отримував доходи з інших джерел, зокрема і від підприємницької діяльності, набув у власність коштовне рухоме та нерухоме майно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29.07.2024 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 13.09.2024 на електронну пошту суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якій сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що протягом усього часу примусового стягнення аліментів з відповідача, він справно та вчасно сплачував аліменти у розмірі, що був визначений виконавцем, про що свідчить Довідка № 41489415 від 04.11.2019 року. За кожним фактом здійснення розрахунку заборгованості, яким виконавець встановлював необхідну до сплати суму, відповідач одразу ж у найкоротші строки здійснював оплату аліментів. Зазначає, що до 2020 року у позивачки не було жодних претензій до розрахунку розміру аліментів і розрахунки виконавця вона не оскаржувала. Вказує, що 20.05.2020 позивачка звернулась до виконавця із заявою про встановлення заборгованості за аліментами, після чого виконавець встановив, що заборгованість існує. Однак, після подачі відповідачем заяви про перерахунок боргу від 05.06.2020, виконавець за наслідками її перевірки, склав довідку від 09.06.2020, відповідно до якої у [PERSON] станом на 09.06.2020 заборгованість по аліментам була відсутня. Тому відповідач добросовісно вважав, що аліменти ним сплачені в повному обсязі, він жодного разу не допускав фактів виникнення заборгованості за аліментами, оскільки піклується про своїх дітей. Зазначає, що після складення довідки від 09.06.2020 про відсутність заборгованості по аліментам позивачка вказаний розрахунок виконавця не оскаржувала та тривалий час була з ним згодна. Вказує, що 12.07.2024 року встановлена судом заборгованість за аліментами була повністю погашена відповідачем. Лише у період з 10.04.2024 по 12.07.2024 прострочення у зв`язку із суттєвою сумою заборгованості, а тому відповідачу знадобився час для відшукання коштів для сплати. Крім того, про добросовісну поведінку відповідача свідчить те, що він не приховував свої заробітки, а навпаки справно декларував їх. Протокольною ухвалою суду від 20.11.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки просив позов задовольнити з підстав, зазначених в позові, та ухвалити відповідне рішення, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві, та ухвалити відповідне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову, починаючи з 02.10.2012, до досягнення повноліття дітей. На підставі виконавчого листа, який видано відповідно до вищевказаного рішення, відкрито виконавче провадження №41489415 від 16 січня 2014 року. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2020 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2019 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2013 року із стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, зазначивши, що до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 270,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання даного рішення законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2023 позов [PERSON] до [PERSON] , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON] про визначення розміру заборгованості по аліментам та стягнення заборгованості по аліментам, задоволено. Визначено, що розмір заборгованості за аліментами [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2013 року у справі №2610/23392/2012 та за виконавчим листом №2610/23392/2012 від 08 квітня 2013 року Шевченківського районного суду міста Києва за період з 01 січня 2013 року по 10 березня 2020 року становить 2 498 972 грн. 85 коп.. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за аліментами згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2013 року у справі №2610/23392/2012 та за виконавчим листом №2610/23392/2012 від 08 квітня 2013 року Шевченківського районного суду міста Києва за період з 01 січня 2013 року по 10 березня 2020 року в сумі 2 417 412 грн. 00 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2024 року вказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 10.04.2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 30.01.2024 року в частині стягнення заборгованості за аліментами скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 30.01.2024 року в частині визначення розміру заборгованості за аліментами залишено без змін. Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисенко О.В. від 16.07.2024 знято арешти з коштів боржника [PERSON] у зв`язку з тим, що заборгованість по аліментах сплачена повністю. Таким чином, встановлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 2 498 972,85 грн.. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із ст. 196 СК України. Згідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді стягнення неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Тобто, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Неустойка стягується з особи, яка винна у простроченні сплати аліментів. Оскільки будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів суду не надано, тому суд вважає, що [PERSON] повинен понести відповідальність, передбаченуст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дітей. Норма статті 196 СК України не встановлює будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Зазначена правова позиція знайшла відображення в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц. Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1ст. 196 СК Українисуд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своїйПостанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3передбаченаст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 2 498 972,85 грн., що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". З урахуванням того, що рішеннями судів встановлено, шо відповідач за період з 4 кварталу 2015 року по 2 квартал 2017 року, перебуваючи в статусі фізичної особи - підприємця, отримав дохід, з якого не сплатив аліменти на загальну суму 2 498 972,85 грн.. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка заявляє вимоги про стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат у розмірі 2 307 188,71 грн, 3% річних у розмірі 518 725,15 грн.. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті ст. ст. 524,533-535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки,ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №686/21962/15-ц зазначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та, які також підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved