Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

02 жовтня 2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської прокуратури в особі Святошинської окружної прокуратури міста Києва зняття арешту з майна в якому позивач просила: - скасувати арешт квартири [ADDRESS] , який накладено постановою слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяника І. П. від 05 серпня 2009 року у кримінальній справі №58-2057; - припинити обтяження речових прав на нерухоме майно - квартири [ADDRESS] та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі і з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про арешт квартири [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що в ході досудового розслідування, органами слідства було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] в якості забезпечення можливого позову потерпілого. Кримінальна справа №58-2057 порушена 27 січня 2009 року, відомості про кримінальне правопорушення у вказаній справі були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 42014100080000184 від 07 серпня 2014 року за №12015100080000634 від 24 січня 2015 року. Постановою слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяника І. П. від 05 серпня 2009 року у кримінальній справі №58-2057 було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вказане нерухоме майно належить іншій особі, яка жодного відношення до підозрюваної [PERSON] , та вчинення злочине не має. Зазначене нерухоме майно належить [PERSON] , [INFO] , у якої таке ж прізвище як дівоче прізвище підозрюваної [PERSON] . Вказує, що на підставі договору дарування та свідоцтва про право на спадщину спірна квартира належить позивачу на праві приватної власності. Зазначає, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна квартира арештована 06 серпня 2009 року на підставі постанови прокуратури та зазначено, що власником квартири є [PERSON] , що не відповідає дійсності оскільки власником квартири була і залишається на даний час [PERSON] . З відповіді прокуратури вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за підозрою до позивачки слідчими, дізнавачами Святошинського УП ГУНП у м. Києві не здійснювалось, обвинувальні акти щодо [PERSON] до суду не скеровувались. Зазначає, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року У справі №759/442/15 кримінальне провадження стосовно [PERSON] , - закрито. Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 27 листопада 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого прокуратура зазначила, що постановою Святошинського району міста Києва Смітюха В. від 27 січня 2009 року порушено кримінальну справу №58-2057 за фактом вчинення службовими особами ДВП «Содружество» злочинів, передбачених частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 366 КК України. Постановою слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяника І. від 27 травня 2009 року відносно [PERSON] [INFO] , порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 366, частиною 2 статті 358 та частиною 3 статті 358 КК України. Під час розслідування кримінальної справи слідчим прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяником І. 28 травня 2009 року на адресу БТІ міста Києва надіслано запит №58-2057/6 щодо об`єктів нерухомості, які на праві приватної власності зареєстровані за [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 04 серпня 2009 року №34203 в комп`ютерній базі даних бюро є інформація про реєстрацію на ім`я [PERSON] , за якою на праві власності зареєстрована, у тому числі 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Постановою слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяника І. від 05 серпня 2009 року накладено арешт на належне [PERSON] , [INFO] , нерухоме майно, зокрема 1/3 квартири [ADDRESS] . На підставі вказаної постанови Першою Київською державною нотаріальною конторою 06 серпня 2009 року зареєстрований тип обтяження - арешт нерухомого майна та внесений запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 8946548. За результатами досудового розслідування 10 вересня 2009 року обвинувальний висновок по кримінальній справі №58-2057 по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів передбачених частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 366, частиною 2 статті 358 та частиною 3 статті 358 КК України скеровано до Святошинського районного суду міста Києва для розгляду по суті. За результатами судового розгляду обвинувального висновку Святошинським районним судом міста Києва відносно [PERSON] , [INFO] , постановлено обвинувальний вирок від 14 червня 2011 року у справі №1-13/11, який скасовано ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 червня 2014 року, а кримінальну справу направлено прокурору Святошинського району міста Києва для проведення додаткового розслідування. У подальшому відомості про кримінальні правопорушення були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №42014100080000184 від 07 серпня 2014 року та №12015100080000634 від 24 січня 2015 року. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у справі 1-13-/11 задоволено клопотання прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за частинами 2, 3 статті 358 КК України на підставі п.п. 2,3 частини 1 статті 49 КК України, а кримінальне провадження №42014100080000184 закрито. Також ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року у справі №1-13-/11 задоволено клопотання прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 358, частиною 3 статті 358 КК України, а кримінальне провадження №12015100080000634 закрито. Відповідач вказує, що оскільки арешт на спірну квартиру накладено на підставі постанови слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяника І. П. від 05 серпня 2009 року у справі №58-2057 в порядку статтей 126, 130 КПК України (1960 року) останній підлягав скасуванню постановою слідчого у кримінальному провадженні. Однак в матеріалах кримінальної справи №58-2057 відсутня інформація стосовно скасування арешту майна - 1\\3 квартири [ADDRESS] . Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 лютого 2004 року [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а. с. 8). На підставі договору дарування частини квартири від 24 січня 2004 року, [PERSON] отримала в дар 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а. с. 11). Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] в місті Києві (а. с. 15). Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на 1/3 частину квартири [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободянюк І. П. в рамках кримінальної справи №58-2057 від 05 серпня 2009 року (а. с. 14). З долучених до матеріалів справи відповідачем документів відомо, що згідно інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 04 серпня 2009 року №34203 в комп`ютерній базі даних бюро є інформація про реєстрацію на ім`я [PERSON] , за якою на праві власності зареєстрована, у тому числі 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Постановою слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяника І. від 05 серпня 2009 року накладено арешт на належне [PERSON] , [INFO] , нерухоме майно, зокрема 1/3 квартири [ADDRESS] . На підставі вказаної постанови Першою Київською державною нотаріальною конторою 06 серпня 2009 року зареєстрований тип обтяження - арешт нерухомого майна та внесений запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 8946548. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у справі 1-13-/11 задоволено клопотання прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за частинами 2, 3 статті 358 КК України на підставі п.п. 2,3 частини 1 статті 49 КК України, а кримінальне провадження №42014100080000184 закрито. З реєстру судових рішень також відомо, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року у справі №1-13-/11 задоволено клопотання прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 358, частиною 3 статті 358 КК України, а кримінальне провадження №12015100080000634 закрито. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 зазначено, що: "Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17). Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц). Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц)." У даній справі арешт накладений на майно фізичної особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 2012 року, таким чином його слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Частиною шостою статті 126 КПК України 1960 року, визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Проте нормами КПК України 1960 року не було визначено процесуального порядку скасування арешту майна за зверненням осіб, які не є учасниками кримінального провадження. Разом з тим відповідно до статті 174 КПК України 2012 року (у чинній редакції) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року в чинній редакції). Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року в чинній редакції). Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року в чинній редакції). Пункт 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року передбачає, що запобіжні заходи, в тому числі і скасування арешту майна, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. Арешт на спірну частину квартири накладено на підставі постанови слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяника І. П. від 05 серпня 2009 року у справі №58-2057 в порядку статтей 126, 130 КПК України (1960 року), суд закриваючи кримінальне провадження ухвалою від 03 червня 2015 року не вирішив питання щодо зняття арешту з майна, тому позовні вимоги позивача в частині скасування арешту квартири [ADDRESS] , який накладено постановою слідчого прокуратури Святошинського району міста Києва Слободяника І. П. від 05 серпня 2009 року у кримінальній справі №58-2057 є обгрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. Окремо позивачем пред`явлено вимоги про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно - квартири [ADDRESS] та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі і з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про арешт квартири [ADDRESS] . Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину Згідно статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» арештом є обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Згідно статті 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Відповідно до пункту п`ятого частини 3 статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження. Отже саме на державного реєстратора покладаються повноваження відкриття та/або закриття розділу у Державному реєстрі прав щодо обтяження на об`єкт нерухомого майна. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). У зв`язку з тим, що позивач пред`явив вимоги про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно до неналежного відповідача, в цій частині позовних вимог слід відмовити. В порядку статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з Київської міської прокуратури на користь [PERSON] судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial