Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] через свого представника - адвоката Таргонія В.М. звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю. В позові посилаються на те, що [INFO] приблизно о 20 годині 50 хвилин пасажирський поїзд № 70 сполученням Маріуполь-Львів на території м. Вільнянськ Запорізької області, на 1080 км пікету № 1 перегону Вільнянськ-Новогупалівка (Придніпровська залізниця), скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці пригоди. В результаті смерті [PERSON] його дітям - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було завдано моральні страждання, оскільки діти, яким на той момент було 18 та 11 років відповідно, у максимально як психічно/емоційно, так і матеріально вразливому віці передчасно втратили найближчу людину - батька, якому на той момент було лише 46 років і будь-яких передумов до його смерті не було, що змусило їх докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Так, в [PERSON] , як у повнолітнього, виникли додаткові обов`язки по відношенню до своєї матері, яка втратила підтримку та допомогу чоловіка, а також по відношенню до молодшого брата, який є неповнолітнім, відповідно не може самостійно забезпечувати себе. Ілля ж змушений прожити частину дитинства і більшу частину всього свого життя без батька, не зможе отримати від нього виховання, допомогу та пораду, не зможе отримати ні фінансову, ні моральну підтримку. Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено за незалежних від них обставин. Крім втрат, пов`язаних з матеріальною підтримкою та допомогою, позивачі відчувають біль та страждання через смерть батька, як це відчула б кожна дитина, передчасна втрата батька є значним ударом для їх психіки, оскільки жодна людина не зможе замінити їм рідного батька, тобто їх душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість, невідворотність та непоправність. Таким чином, внаслідок смерті [PERSON] позивачам завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють у 500000 грн (по 250000 грн кожному). Ухвалою суду від 05.01.2024 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання,сторонам встановлено строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 29.01.2024 на адресу суду від представника відповідача - Губарєвої Я.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання, не погоджуючись із позовними вимогами, зазначила, що, по-перше, на обґрунтування позовних вимог позивачами надано копію постанови слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Рябець Г.Є. від 30.04.2022 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080000000439 від 17.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [INFO] приблизно о 20 годині 50 хвилин пасажирським потягом, який рухався з 20 причепними пасажирськими вагонами, сполученням Маріуполь-Львів № 70 на території м. Вільнянськ Запорізької області, на 1080 км пікету № 1 перегону Вільнянськ-Новогупалівка (Придніпровська залізниця), скоєно наїзд на 3 пішоходів, у тому числі [PERSON] , які від отриманих ушкоджень померли на місці пригоди. Жодних свідків зазначеної пригоди під час проведення досудового розслідування встановлено не було. Опис тілесних ушкоджень загиблих, механізм завдання тілесних ушкоджень, які наведені у вищевказаній постанові з посиланням на висновки первісних судово-медичних експертиз, а також комісійної експертизи, не містять належного опису причинно-наслідкового зв`язку між залізничною транспортною подією та тілесними ушкодженнями, які отримали загиблі. Крім того, вищевказана постанова слідчого про закриття кримінального провадження не має ознак преюдиційного судового рішення та не звільняє позивачів від обов`язку доведення заявлених ними вимог належними та допустимими доказами. Однак позивачами цих доказів фактично надано не було. По-друге, на думку представника відповідача, [PERSON] за жодних умов не може бути позивачем у справі, оскільки не відноситься до категорії осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди. Додані до позовної заяви матеріали не містять доказів того, що [PERSON] є уповноваженим представником [PERSON] , [INFO] . По-третє, на думку представника відповідача, при оцінці відповідальності Акціонерного товариства "Українська залізниця" слід враховувати, що згідно згадуваних у постанові про закриття кримінального провадження висновків судово-медичних експертиз в крові загиблого [PERSON] виявлений етиловий спирт в концентрації 3,2 ‰. Зазначена концентрація алкоголю в крові вказує на ступінь гострої алкогольної інтоксикації, яка може бути окремою причиною смерті [PERSON] , відповідно смерть останнього могла настати до отримання тілесних ушкоджень. Крім того, на думку представника відповідача, перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, грубе нехтування ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті свідчить про наявність умислу потерпілого, що виключає відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. По-четверте, представник відповідача просила врахувати, що в ситуації, пов`язаній з настанням смерті [PERSON] , працівники відповідача, що керували потягом, не мали жодної об`єктивної можливості з технічної точки зору вчинити будь-які дії, щоб запобігти настанню негативних наслідків, тобто, на переконання відповідача, дана ситуація характеризується надзвичайністю та невідворотністю, отже, смерть [PERSON] настала в результаті непереборної сили, що виключає відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. На підставі викладеного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Одночасно з відзивом представником відповідача подані також клопотання про витребування доказів, у якому остання просила витребувати від ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області матеріали кримінального провадження № 12019080000000439 та від відділу обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області відомостей про перебування [PERSON] на пенсійному обліку і відомостей про виплату, відповідно до ст. 53 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", допомоги на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку пенсіонер [PERSON] отримував на час смерті [INFO] , а також про призначення судово-медичної експертизи, на вирішення якої поставити такі питання: - у якому ступені сп`яніння знаходився [PERSON] , [INFO] , на дату настання смерті [INFO] ? - чи впливав встановлений ступінь сп`яніння [PERSON] , [INFO] , на його спроможність усвідомлювати свої дії та керувати ними? - чи перебувала алкогольна інтоксикація [PERSON] , [INFO] , в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті? Ухвалою суду від 18.10.2024 частково задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від Слідчого управління ГУНП в Запорізькій області з матеріалів кримінального провадження № 12019080000000439, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2019, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, закритого 30.04.2022 постановою слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Рябця Г.Є., належним чином засвідчені копії висновків судово-медичних експертиз № 248 від 28.10.2019, № 262/263/264/к. 25.11.2024 на адресу суду від Слідчого управління ГУНП в Запорізькій області на виконання ухвали суду від 18.10.2024 надійшли належним чином засвідчені копії висновків судово-медичних експертиз № 248 від 28.10.2019, № 262/263/264/к від 30.03.2021. Ухвалою суду від 13.02.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі комісійної судово-медичної експертизи відмовлено. Ухвалою суду від 13.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що позивачами не надано доказів на обґрунтування позовних вимог, зокрема, того, що саме локомотивом, який належить АТ "Укрзалізниця", спричинено смерть [PERSON] , оскільки останній міг померти ще до отримання тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши представників позивачів та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.10.2019 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, а.с. 13), є батьком [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.03.2001 Кіровською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, а.с. 16), та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.04.2008 Кіровською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, а.с. 15). Згідно з довідкою про причину смерті від 01.10.2019 смерть [PERSON] , 1972 року народження, настала [INFO] , причина смерті: Шок . Множинні переломи кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів (а.с. 14). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 28.09.2019 за № 12019080000000439 до ЄРДР внесено повідомлення, яке надійшло [INFO] приблизно о 20 годині 59 хвилин від чергового залізничної станції м. Вільнянськ Запорізької області, про те, що на 1080 км пікет № 1 перегону Вільнянськ-Новогупалівка (Придніпровська залізниця) в межах населеного пункту м. Вільнянськ Запорізької області виявлено труп [PERSON] , 1972 року народження, а також трупи невстановленого чоловіка та жінки віком близько 40 років з тілесними ушкодженнями, характерними для переїзду залізничним транспортом (потягом) (а.с. 7). За фактом дорожньо-транспортної пригоди проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019080000000439 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, з матеріалів якого вбачається, що [INFO] приблизно о 20 годині 50 хвилин пасажирський поїзд № 70 сполученням Маріуполь-Львів на території м. Вільнянськ Запорізької області, на 1080 км пікету № 1 перегону Вільнянськ-Новогупалівка (Придніпровська залізниця), скоїв наїзд на пішоходів, у тому числі [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці пригоди. Відповідно до наявного в матеріалах висновку судово-медичної експертизи № 248 від 28.10.2019 (а.с. 163-181) причиною смерті [PERSON] стала сполучена травма голови, шиї, тулуба та кінцівок, яка виразилась множинними переломами кісток скелета (черепу, ребер, кісток кінцівок), з ушкодженнями внутрішніх органів (головного мозку, легенів), яка ускладнилась розвитком травматичного шоку, який і став безпосередньою причиною смерті. При судово-медичній експертизі трупа [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження: - відкриті черепно-мозкова та щелепно-лицьова травма: великі забійно-рвані рани волосистої частини голови та обличчя; забійні рани, садна і крововиливи в м`яких тканинах волосистої частини голови та обличчя; багатоуламковий та лінійний переломи кісток склепіння та основи черепа з ушкодженням лобової, клиноподібної, тім`яних та правої скроневої кісток, луски потиличної кістки, множинними розривами твердої мозкової оболонки; повний косо-поперечний перелом тіла і повні косо-поперечні переломи скроневого і лобового відростків правої виличної кістки; лінійний перелом правої верхньої щелепи; уламковий перелом кісток носа; крововилив між кістками черепу та твердою мозковою оболонкою в передніх та середніх черепних ямках з обох сторін (загальним обсягом близько 10,0 см куб), крововилив під твердою мозковою оболонкою на зовнішній поверхні правої півкулі та базальних поверхнях лівих лобової та скроневої часток (загальним обсягом 15,0 см куб); вогнищеві крововиливи під м`якими мозковими оболонками на зовнішніх поверхнях лобово-тім`яних часток з обох сторін; вогнища забою головного мозку в ділянках полюсів лобових часток; - закритий повний розрив міжхребцевого диску між 6 та 7 шийними хребцями, з розривом передньої повздовжньої зв`язки; садна правої бічної поверхні шиї; - закрита тупа травма грудної клітки: повні косо-поперечні переломи 7-11 ребер по правій лопатковій лінії з розривами пристінкової плеври; повні косо-поперечні переломи 3-7 ребер між правими середньою ключичною та передньою пахвовою лініями; забій легенів; правосторонній гемоторакс (скупчення 25,0 мл крові в правій плевральній порожнині); масивний крововилив в м`яких тканинах правої лопаткової ділянки, з розшаруванням м`яких тканин; - садна та крововилив в м`яких тканинах поперекової та крижової ділянок, велика клаптеподібна рана тазової ділянки праворуч; - закриті неповний вивих голівки правої плечової кістки назад, під надплечовий відросток (акроміон) правої лопатки; вивих ліктьового відростку правої ліктьової кістки назад, з розривом зв`язок правого ліктьового суглобу, та скупченням 3,0 мл крові в його порожнині; - закритий повний косо-поперечний перелом середньої третини діафізу лівої плечової кістки; відкриті уламкові переломи діафізів лівих променевої та ліктьової кісток; закриті повні косо-поперечні переломи діафізів правих ліктьової та променевої кісток; відкриті уламкові переломи діафізів правих великої та малої гомілкових кісток; відкриті багатоуламкові переломи кісток 1-3 пальців лівої стопи; крововиливи в м`яких тканинах, забійні та забійно-рвані рани, садна кінцівок. Сполучена тупа травма голови, шиї, тулуба та кінцівок у [PERSON] , яка ускладнилась розвитком небезпечного для життя стану - травматичного шоку, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження; знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. З огляду на морфологічні характеристики, наявність крововиливів в порожнинах тіла, можна сказати, що всі пошкодження у [PERSON] утворились зажиттєво, безпосередньо перед настанням смерті. Враховуючи морфологічні характеристики, а також механізм утворення окремих груп ушкоджень та висоту їх розташування - сполучена травма голови, шиї, тулуба та кінцівок у [PERSON] утворилась в умовах залізничної травми, в результаті травматичної дії масивного тупого предмета, який мав значну кінетичну енергію (виступаючих частин передніх відділів локомотива залізничного складу), по правій бічній поверхні тіла, з відкиданням тіла та ударами об ґрунт та/чи баласт залізничного полотна. При судово-медичній експертизі крові від трупа [PERSON] , проведеній у відділенні судово-медичної токсикології КУ "ЗОБ СМЕ" ЗОР, виявлений етиловий спирт в концентрації 3,2 ‰. У живих осіб зазначена концентрація етилового спирту в крові, зазвичай, викликає важку інтоксикацію алкоголем. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 262/263/264/к від 30.03.2021 (а.с. 123-162), проведеної за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080000000439 від 28.09.2019, усі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа [PERSON] , утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупих предметів з переважаючою поверхнею, які мали значну кінетичну енергію. Враховуючи двобічну локалізацію ушкоджень, їх масивність та взаєморозташування, слід вважати за можливе виникнення їх в умовах залізничної травми, внаслідок удару передніх відділів рухомого складу локомотива по правій бічній поверхні тіла з наступним його відкиданням та ударами об ґрунт чи баласт залізничного полотна і переміщенням по ньому. Усі тілесні ушкодження виникли у короткий проміжок часу і не можуть бути об`єктивно диференційовані за послідовністю утворення. Будь-яких ушкоджень, які б не могли утворитися в умовах зазначеної транспортної пригоди, при експертизі трупа [PERSON] не знайдено. В момент наїзду на пішохода [PERSON] він знаходився у вертикальному чи близькому до нього положенні. Первинний контакт з переднім відділом локомотива припав на праву бічну поверхню тіла потерпілого. Постановою слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Рябця Г.Є. від 30.04.2022 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080000000439 від 28.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 8-12). Приймаючи вказане рішення орган досудового розслідування дійшов висновку, що до смерті [PERSON] та інших осіб машиніст та помічник машиніста, які керували пасажирським потягом № 70 сполученням Маріуполь-Львів, не причетні. Щодо доводів відповідача про те, що додані до позовної заяви матеріали не містять доказів того, що [PERSON] є уповноваженим представником [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Документом, що підтверджує повноваження представників, відповідно до ч. 1 ст. 62 ЦПК України, є довіреність фізичної або юридичної особи та свідоцтво про народження дитини або рішення про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 14.04.2008 Кіровською сільською радою Вільнянського району Запорізької області (а.с. 15), [PERSON] є його рідною матір`ю, а, отже, в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, є його законним представником, яка вправі звертатися до суду з позовами на захист його прав, свобод та інтересів та в силу вимог ч. 3 ст. 59 ЦПК України [PERSON] , як законний представник неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , вправі доручити ведення справи в суді іншій особі, в даному випадку адвокатові Таргонію В.М. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, таким способом може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням пасажирських поїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем локомотива Мелітопольського локомотивного ДЕПО - ЧС7-297 та 20-ти причепних пасажирських вагонів поїзда № 70 сполученням Маріуполь-Львів, який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , є АТ "Укрзалізниця", то воно зобов`язане відшкодовувати завдану цим транспортним засобом, яким воно володіє, шкоду. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 461/8496/15-ц. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц, а також Верховним Судом у постановах від 08.11.2018 у справі № 336/3665/16-ц, від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц, від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц, від 26.10.2022 у справі № 243/6516/21. За матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті. Оскільки АТ "Укрзалізниця" не наведено достатньо переконливих даних, які б свідчили, що [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, наявності ознак умислу в його діях не вбачається. За встановлених обставин слідує, що [PERSON] перебував близько до залізничних колій в стані алкогольного сп`яніння тяжкого ступеня. Відсутність реагування [PERSON] за вказаних обставин для уникнення зіткнення з джерелом небезпеки не виключається саме з причин перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння тяжкого ступеня. При цьому, суду не подано доказів про те, яким чином [PERSON] опинився на залізничних коліях і за яких обставин опинився в стані сп`яніння. Отже, не встановлено, що ДТП зі смертельним наслідком сталася внаслідок умислу [PERSON] . Крім того, відповідач акцентує увагу на тому, що [PERSON] перебував в стані гострої алкогольної інтоксикації, що може бути окремою причиною смерті [PERSON] , відповідно смерть останнього могла настати до отримання тілесних ушкоджень. Однак, з такими аргументами суд також не погоджується, оскільки зазначені твердження спростовуються висновками судово-медичних експертиз № 248 від 28.10.2019 та № 262/263/264/к від 30.03.2021, згідно з якими причиною смерті [PERSON] стала саме сполучена травма голови, шиї, тулуба та кінцівок, яка виразилась множинними переломами кісток скелета (черепу, ребер, кісток кінцівок), з ушкодженнями внутрішніх органів (головного мозку, легенів), яка ускладнилась розвитком травматичного шоку, який і став безпосередньою причиною смерті, а не гостра алкогольна інтоксикація. Усі пошкодження у [PERSON] утворились зажиттєво, безпосередньо перед настанням смерті, виникли у короткий проміжок часу і не можуть бути об`єктивно диференційовані за послідовністю утворення. Крім того, даними експертизами підтверджено, що усі тілесні ушкодження у [PERSON] утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупих предметів з переважаючою поверхнею, які мали значну кінетичну енергію, а, враховуючи двобічну локалізацію ушкоджень, їх масивність та взаєморозташування, вказані тілесні ушкодження виникли в умовах залізничної травми, внаслідок удару передніх відділів рухомого складу локомотива по правій бічній поверхні тіла з наступним його відкиданням та ударами об ґрунт чи баласт залізничного полотна і переміщенням по ньому. Вищевказане також спростовує доводи відповідача про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між залізничною транспортною подією та тілесними ушкодженнями, які отримав загиблий [PERSON] . Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача щодо наявності ознак непереборної сили. Так, як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц, непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Як зазначає відповідач у відзиві, в ситуації, пов`язаній з настанням смерті [PERSON] , відсутні відомості про недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку тощо, працівниками відповідача, що керували потягом, не було порушено правил безпеки руху або експлуатації транспортну, тобто вони не мали жодної об`єктивної можливості з технічної точки зору вчинити будь-які дії, щоб запобігти настанню негативних наслідків. На переконання відповідача, дана ситуація характеризується надзвичайністю та невідворотністю. Дійсно у даній справі судом встановлено, що смерть [PERSON] настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - локомотивом з 20-ма причепними пасажирськими вагонами поїзда № 70 сполученням Маріуполь-Львів, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ "Українська залізниця" відсутні, а смерті потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, сприяла його власна груба необережність, однак вказана обставина не може вважатися непереборною силою. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в даній ситуації непереборної сили відповідачем не надано. В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 зазначив, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 1193 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Суд встановив, що причиною загибелі [PERSON] є потрапляння під потяг внаслідок його особистої недбалості та необережного поводження на залізниці, однак ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, проте підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, від 23.11.2022 у справі № 686/13188/21, від 19.04.2023 у справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19). Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У результаті наїзду пасажирського поїзда на [PERSON] , що мало наслідком спричинення його смерті, дітям померлого спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для них людини, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у їх житті, відчуття самотності, тривожності. Суд приймає до уваги, що діти загиблого - [PERSON] та [PERSON] внаслідок ДТП назавжди втартили можливість отримувати батьківську турботу і підтримку, інша людина не може замінити рідного батька, який займався вихованням дітей. Сам факт того, що вони стали напівсиротами спричиняє їм страждання і негативно впливає на психологічний стан. Упродовж всього свого свідомого життя, яке тільки розпочинається, вони відчуватимуть відсутність у їхньому житті батька. При визначенні розмір моральної шкоди, суд враховує факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих стосунках, а тому виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] 130000 грн та на користь [PERSON] 150000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька - [PERSON] , тобто суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Крім того, в силу вимог ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial