Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Ільїна О.М., через систему «Електронний суд», звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до\~ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна\~та просив суд стягнути з\~ТОВ «Вердикт Капітал» на його користь, суму коштів, стягнутих\~за виконавчим у розмірі 16768,11 грн., а також судові витрати, які складаються з: витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~000,00 грн. та судового збору 1211,20 грн. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. на його користь, суму коштів, стягнутих на проведення виконавчих дій у розмірі 700,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за №80291, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 125\~698,46 грн. Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. про стягнення на заробітну плату від 20 грудня 2021 року, яка надійшла до місця проходження військової служби позивача (військова частина [NUMBER] ) з нього за виконавчим провадженням ВП№ 67896620 від 15.12.2021 станом на листопад 2024 року було стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кошти в розмірі 16768,11грн. 11 вересня 2024 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/4662/24 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк Оленою Василівною, який зареєстрований в реєстрі за № 80291 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Вердикт Капітал». Таким чином, на сьогодні належне позивачу майно безпідставно утримується відповідачем. Оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, грошові кошти стягнуті з позивача на користь відповідачів підлягають поверненню. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.\~1212,\~1215 ЦК України\~позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2024 року відкрито провадження по справі та призначення до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.12.2024 року третьою особою до суду подано пояснення, з яких просить відмовити у задоволені позовних вимог. 15.01.2025 року відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» подано відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Також додатково подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. 14.02.2025 року представником позивача подане клопотання про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетрвська від 17.02.2025 року витрубвано від приватного виконавця відомості по ВП67896620, з примусового виконання виконавчого напису №80291 від 12.06.2021 року, на рахунки яких власників були перераховані стягнуті кошти з боржника [PERSON] і в яких сумах. 25.02.2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація. 27.02.2025 року від привтного виконавця Макаренко А.С. надішла заява про розгляд справи без її участі. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними матеріалами та, відповідно до положень частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис №80291, про стягнення з [PERSON] , як боржника за кредитним договором №500828345 від 11.03.2020 укладеного з\~АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2 від 17.05.2021 року є ТОВ «Фінансова Компанія «ФЛЕКСІС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлдення Прав Вимоги за кредитними договорами 18-05/2021 від 18.05.2021 є ТОВ «Вердікт Капітал». Відповідно до вищевказаного Виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 18.05.2021 по 28.05.201 року. Сума заборгованості складається з 89\~702,84 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 23\~282,12 грн. прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі\~ст. 31 Закону України "Про нотаріат"\~стягнуто плату в розмірі 650,00 грн. Загальна сума 113\~634,96 грн. 15.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №67896620) за результатами розгляду заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису №80291 виданого 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Киїівської області Грисюк О.В. про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в\~заборгованості в розмірі 113\~634,96 грн. 20.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. в рамках виконавчого провадження №67896620, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №80291 від 12.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Киїівської області Грисюк О.В., про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до Листа приватного виконавця Макаренко А.С. від 25.02.2025 року вбачається, що нз примусовому виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження №67896620 з примусового виконання виконавчого напису №80291 виданого 12.06.2021 року, станом на 25.02.2025 року в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 21\~782,63 грн. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 6\~552,75 грн. з даних коштів перераховано: 1\~175,22 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; 1\~455,70 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; 3\~921,83 грн. в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Вердикт Капітал». 29.01.2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Грошові кошти у розмірі 15\~229,88 грн. знаходяться на рахунку приватного виконавця і розподілені не були. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого\~статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені\~статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у\~постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17\~та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм\~статті 1212 ЦК України\~викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15. Оскільки,\~Рішенням Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~11.09.2024\~року у\~справі №205/4662/24\~позов [PERSON] \~до ТОВ\~«Вердикт Капітал»,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~приватний нотаріус\~Києво-\~Святошинського районного\~нотаріального округу\~Киїівської області\~Грисюк О.В.,приватний\~виконавець Макаренко\~А.С.\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~було задоволено.\~Визнано таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис,\~вчинений 12.06.2021\~року приватним\~нотаріусом Києво-\~Святошинського районного\~нотаріального округу\~Киїівської області\~Грисюк О.В.,\~який зареєстрований\~за №80291\~про стягнення\~заборгованості з\~ [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Вердикт\~Капітал». У зв`язку з чим, отримані\~ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню позивачу на підставі\~статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Стягнута в примусовому порядку сума в розмірі 21\~782,63 грн., розподілена і складається: із суми заборгованості, яка стягнута в примусовому порядку на користь\~ТОВ «Вердикт Капітал» \~в розмірі 3\~921,83 грн., а також 1455,70 грн. основна винагорода, 1175,22 грн. витрати виконавчого провадження, які стягнуті на користь приватного виконавця Макаренко А.С. Грошові кошти у розмірі 15\~229,88 грн. знаходяться на рахунку приватного виконавця і розподілені не були. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з\~ТОВ «Вердикт Капітал» \~\~на користь [PERSON] підлягає до стягнення 3\~921,83 грн. Щодо грошових коштів у розмірі 12\~846,28 грн., які були заявлені в межах позовних вимог та які станом на 25.02.2025 року знаходяться на рахунку приватного виконавця, суд відмовляє у задоволені стягнення з відповідача на користь позивача в цій частині та зазначає що відповідач не є розпорядником даної грошової суми. Стосовно вимоги про стягнення на користь позивача з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. на його користь, суму коштів, стягнутих за виконавчим провадженням № 67896620 на підставі виконавчого напису №80291 від 12.06.2021 року у розмірі 1175,22 грн. та 1455,70 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 3) ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження"\~примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1) ч. ч. 1, 5\~ст. 26 цього Закону України, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами\~ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження"\~встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому\~статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника оштів\~на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів\~на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7\~ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"\~визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених\~ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому, для правильного застосування\~ст. 1212 ЦК України\~необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивача, як боржника на користь Приватного виконавця Макаренко А.С. зазначених грошових коштів (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням Приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам\~ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження". Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього\~Законом України "Про виконавче провадження". Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність Приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд дійшов до висновку про те, що заявлені позовну вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Відповідно до частин 1, 3\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом\~статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16\~(провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова\~постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц\~(провадження № 14-382цс19) та\~постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18\~(провадження № 12-171гс19). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Ільїн О.М. надавав правничу допомогу позивачу [PERSON] . На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача адвокатом Ільїн О.М. долучено до матеріалів справи: договір про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 14.11.2024, акт приймання-передачі виконаних робіт від 10.12.2024, платіжна інструкція 0.0.4023483101.1 від 21.11.2024 (підстава договір про надання правової допомоги від 14.11.2024) на суму 6\~000,00 грн. Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просить відмовити позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу у повному обсязі. При вирішенні питання про судові витрати, зокрема про відшкодування витрат на правничу допомогу суд звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є повернення грошових коштів неправомірно стягнутих за виконавчим провадженням. При цьому, зі змісту позовної заяви встановлено, що її складання не потребувало від фахівця у галузі права, будь-яких надмірних додаткових зусиль та знань, тому, як наслідок, вартість написання позовної заяви у сумі 5 000 гривень є значно завищеним, оскільки зміст документа здебільшого зводиться до цитування норм матеріального закону, використання яких є виключно типовим для даного виду цивільно-правових спорів, та загальновідомої судової практики із спірного питання. Такої ж позиції суд притримується щодо вартості складання документів процесуального характеру, зокрема, заяв, письмових пояснень, клопотань, виготовлення та направлення адвокатських запитів з метою збирання необхідних доказів у справі. Також з огляду на предмет та підстави позову, обсяг матеріалів справи, суд вважає надмірним та завищеним витрати по часу та сумі у розмірі 5 000 грн. на вивчення нормативно - правового регулювання спірних правовідносин, консультування замовника та узгодження правової позиції. Окрім того, представником позивача у позовній заяві зазначене вимогу, якою просить стягнути кошти з третьої особи у справі, відтак представником не враховано, що не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також встановлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. У зв`язку із чим, суд доходить висновку, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правничу допомогу в їх повному обсязі, сума таких витрат є неспівмірною, оскільки не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги представника позивача про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в сумі 2\~500,00 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім витрати на правову допомогу у розмірі 2\~500,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами Частиною 1\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн., сплата якого підтверджується квитанцією ID 7211-9537-0261-5444 від 10.12.2024. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 271,93 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial