Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

у січні 2024 року [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 05 січня 2018 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого сторони мають неповнолітню доньку. Шлюбні стосунки не склалися, внаслідок чого подружні відносини між сторонами припинилися у березні 2021 року. Примирення є неможливим, а тому позивач просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2024 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2024 року позовну заяву було повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2024 року було скасовано ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2024 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 серпня 2024 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2024 року справу було направлено за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 26 листопада 2024 року справа надійшла до зазначеного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 367/711/24 між суддями від 26 листопада 2024 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 30 грудня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. У Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості про зареєстроване місце проживання [PERSON] . Позивачем у позовній заяві зазначено, що останнє відоме їй місцем перебування відповідача: [ADDRESS] . Судом неодноразово скеровувався запит до Кременчуцької районної ради, з метою підтвердження факту реєстрації [PERSON] за вказаною адресою, однак відповідь на запит суду так і не надійшла. 11 лютого 2025 року судом було постановлено ухвалу про витребування від Державної міграційної служби України наявну інформацію щодо останнього відомого зареєстрованого на території України місця проживання/перебування, фактичного або повідомленого: [PERSON] 12 лютого 2025 року до суду від адвоката Мацко М.А., який діє в інтересах [PERSON] , надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи. Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06 березня 2025 року на 11:45 год. 05 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, зазначено, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. 06 березня 2025 року позивачем до суду було подано заяву, у якій зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує та просить суд розірвати шлюб. Судове засідання призначене на 06 березня 2025 року не відбулося через тимчасову непрацездатність судді та згодом було призначене на 26 березня 2025 року на 11:30 год. 21 березня 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що відзив відповідача подано з порушенням строків та просила суд повернути його відповідачу, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судове засідання призначене на 26 березня 2025 року сторони не з`явилися, враховуючи подані ними заяви, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін. Стосовно клопотання позивача про повернення відзиву відповідачу, як такого, що поданий з порушенням строків, визначених ЦПК України, суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача адвокат Мацко М.А. копію позовної заяви отримав в суді 19 лютого 2025 року, що підтверджується відповідним записом на звороті супровідного листа суду (а.с. 89, зворот), а тому останнім днем подання відзиву на позов є 6 березня 2025 року (15 днів, з дня отримання позовної заяви та ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що зазначено в ухвалі суду від 12 лютого 2025 року). Відзив на позовну заяву був надісланий адвокатом відповідача до суду засобами поштового зв`язку та відповідно до відбитку штампу на конверті він був надісланий суду 3 березня 2025 року та отриманий судом 5 березня 2025 року, а отже у строки, визначені ухвалою суду від 12 лютого 2025 року. З огляду на вказане підстави для повернення відзиву відповідачу відсутні. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить наступного висновку. Встановлено, що 05 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Бучанським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 03, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 57, серія [NUMBER] . Позивач у позовній заяві, зазначає, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Окрім того, суд зауважує, що позивачем було заявлено клопотання про повернення їй надмірно сплаченого судового збору у розмірі 138,40 грн. Відповідно до ЗУ пункту 1 частини першої статті 7 «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вбачається, що позовна заява була подана до суду засобами поштового зв`язку у грудні 2023 року, таким чином, судом мають застосовутися ставки судового збору, які діяли станом на 2023 рік. Відповідно до статті7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб становив - 2684,00 гривні. Таким чином судовий збір за подання до суду у 2023 році позовної заяви немайнового характеру фізичною особою складав 1073,60 грн. Матеріали справи містять копію платіжної інструкції про сплату позивачем судового збору, з якої вбачається, що [PERSON] в зарахування суми судового збору за подання позову було сплачено кошти у розмірі 1212,00 грн, до яких враховано комісію за проведення платежу у сумі 12,12 грн. Таким чином фактично позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1199,88 грн (1212,00 грн -12,12 грн). Зважаючи на викладене, сума надмірно сплачених позивачем коштів за подання до суду позовної заяви немайнового характеру складає 126,28 грн (1199,88 грн - 1073,60 грн), які підлягають поверненню позивачу. Окрім того, на підставі положень статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536,80 грн, а інша половина сплаченого судового збору повертається позивачу. Таким чином поверненню позивачу підлягає судовий збір у загальному розмірі 663,08 грн (536,80 грн + 126,28 грн).

Outcome: approved