Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення коштів, а саме просить стягнути з відповідача на її користь 10000, 00 грн, які були перераховані як попередня оплата товару. Позов обґрунтовує тим, що 03 листопада 2024 року вона через мережу Інтернет замовила у ФОП [PERSON] товар, а саме нові перукарські крісла в кількості 2 одинці, загальною вартістю 41500,00 грн, що еквівалентно 1000 дол. США за дві одиниці товару. На виконання домовленостей між ним та підтвердження замовлення 03 листопада 2024 року вона здійснила попередню оплату за товар в розмірі 10000,00 грн, 03 грудня 2024 року товар був доставлено кур`єром Нової Пошти за її адресою: [ADDRESS] . Під час огляду товару, було виявлено, що він має значні дефекти та не є новим, а також відсутні деякі елементи, які унеможливлюють його використання за призначенням. У зв`язку з цим вона відмовилася від отримання товару неналежної якості та з представником Нової пошти було складено акт про повернення товару неналежної якості. Того ж дня вона в телефонному режимі повідомила відповідача про відмову від товару та попросила повернути сплачену попередню оплату в розмірі 10000,00 грн. на що продавець відмовив в поверненні попередньої оплати. Крім того, нею на адресу відповідача 09 грудня 2024 року було направлено вимогу про повернення попередньої оплати, яка залишалася без відповіді та задоволення. Таким чином, своїми діями відповідач, відправивши товар неналежної якості та не повернувши попередню оплату, порушили її права, як споживача, та незаконно привласнила її кошти. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не прибув, однак подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, а саме шляхом скерування рекомендованого поштового відправлення. Також про причини неявки суд не повідомляла, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явилася, не повідомила причини неявки, не подала відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26 березня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 31 березня 2025 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] через мережу Інтернет замовила у відповідача ФОП [PERSON] товар, а саме нові перукарські крісла в кількості 2 одинці. Таким чином між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) виникли договірні відносини із роздрібної купівлі-продажу товару. На виконання домовленостей між сторонами та підтвердження замовлення, 03 листопада 2024 року [PERSON] перерахувала на рахунок ФОП [PERSON] попередню оплату в розмірі 10000,00 грн. Також судом встановлено, що 03 грудня 2024 року кур`єром Нової Пошти за адресу [PERSON] , а саме: [ADDRESS] було доставлено замовлений нею товар, а саме перукарські крісла в кількості 2 одинці. [PERSON] під час отримання товару здійснила його огляд та виявила, що він має значні дефекти та не є новим, а також відсутні деякі елементи, у зв`язку з цим вона відмовилася від отримання товару неналежної якості та з представником Нової пошти слала акт про повернення товару неналежної якості, а саме: подряпини, тріщини, іржа, недостатня кількість кріплень, корозія. Вищезазначені обставини підтверджуються квитанцією №20533353 від 03 листопада 2024 року, актом прийняття-передачі від 06 грудня 2024 року. 09 листопада 2024 року [PERSON] направила на адресу ФОП [PERSON] вимогу, відповідно до якої просила відповідача протягом семи календарних днів повернути їй попередню оплату в розмірі 10000,00 грн шляхом сплати коштів на рахунок [NUMBER] . Відповідно до частин 1, 3 статті 698\~ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Пунктом 8 частини 1 статті 1\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~ передбачено, що договір, укладений на відстані, договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Засоби дистанційного зв`язку електронні комунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Судом встановлено, що між сторонами укладено договір роздрібної купівлі-продажу на відстані, позаяк позивач придбавала товар у мережі Інтернет. У даній справі наявні підстави для застосування норм статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» для вирішення спору, оскільки укладений між сторонами договір не віднесений до категорії договорів, що перелічені у частині 1 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме не є правочином з нерухомим майном; правочином з цінними паперами; договором фінансових послуг; договором продажу товарів торговельними автоматами; договором електронних комунікаційних послуг; правочином, здійсненим на аукціоні; договором надання платіжних послуг. Відповідна стаття є спеціальною для договорів, укладених на відстані. Згідно із частинами 1, 2 статті 702\~ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов`язання. Якщо договором встановлено попередню оплату товару (стаття 693 цього Кодексу), прострочення покупцем оплати товару є відмовою покупця від договору, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 693\~ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили проведення попередньої оплати за договором у розмірі 10000,00 грн., а позивач виконала свій обов`язок щодо перерахування вказаної суми попередньої оплати. Суд звертає увагу на те, що вказана сума за своєю правовою природою є авансом, а не завдатком. Аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17). Частиною 4 статті 13 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Як зазначено раніше позивач відмовилася від отримання товару, у зв`язку з його дефектами, про що було складено акт-прийому передачі та в подальшому звернулася з вимогою до відповідача про повернення авансового платежу. Оскільки позивач під час отримання товару відмовилася від його отримання повідомила про це відповідача, таким чином укладений між сторонами договір було розірвано. Частиною 2 статті 653\~ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Оскільки договір було розірвано, тому підстава, на якій ФОП [PERSON] були отримані грошові кошти (договір роздрібної купівлі-продажу на відстані), відпала (була припинена). Згідно зі статтею 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач може розраховувати на стягнення із відповідача сплачених йому коштів на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим. При цьому, доведення факту розірвання договору та припинення зобов`язань між сторонами покладається на позивача. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі №636/4948/14-ц, від 10.10.2018 у справі № 757/6937/17-ц, від 30.03.2020 у справі №752/16304/18. Відповідно до частини 3 статті 9 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Зважаючи на це, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення із ФОП ФОП [PERSON] 10000,00 грн. попередньої оплати є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позову сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.4090094088.1 від 23 грудня 2024 року. На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн на користь позивача. Окрім цього, відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 16352,00 грн. Згідно з ч.1 ст.30\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно з ч.3 ст.30\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За положеннями статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» від\~05\~липня 2012\~року №\~5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved