Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" (далі ТОВ "ФК "Еліт Фінанс") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ "Альфа Банк" та [PERSON] 04.09.2018 було укладено договір про надання кредиту № 501062748, відповідно до умов якого АТ "Альфі-Банк" надав позичальнику кредит у сумі 55250,00 грн на строк 36 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 16,99 %. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України "Про електронну комерцію", який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. 20.09.2021 між АТ "Альфі-Банк" та ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" укладено договір факторингу № 3, відповідно до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 501062748 від 04.09.2018. ТОВ "Альфа Банк" виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 55250,00 грн, в свою чергу відповідачка не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого в неї виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2021 становить 60913,07 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 30419,20 грн та 30493,87 грн заборгованості за відсотками. Тому позивач просив стягнути вищевказану суму заборгованості, судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9200,00 грн. Ухвалою Семенівського району суду Полтавської області від 30.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву. Судове засідання призначено на 05.03.2025. 05.03.2025 судове засідання відкладено на 25.03.2025. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Представник позивача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду до суду не з`явився. В позовній заяві та клопотанні від 03.02.2025 просив розгляд даної справи проводити без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 3). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не заперечує той факт, що укладала з АТ «Альфа банк» кредитний договір та отримала у користування кошти в сумі 55250,00 грн. Вимоги за даним договором виконувала вчасно та в повному обсязі, лише під час дії карантину у зв`язку з ковідом несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала кредит. Вважає суму боргу завищеною. Доказів на спростування суми заборгованості не надала. Також вважає занадто завищеною суму гонорару адвокату за надання правничої допомоги. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що ТОВ "Альфа Банк" та [PERSON] 04.09.2018 було укладено договір про надання кредиту № 501062748, відповідно до умов якого АТ "Альфі-Банк" надав позичальнику кредит у сумі 55250,00 грн на строк 36 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 16,99 %. Мета отримання: на споживчі цілі. Спосіб та строк надання кредиту безготівковий. Можливі види (форми) забезпечення не застосовуються. Загальні витрати за кредитом 60656,04 грн. Реальна річна процентна ставка 74,5 %. Кількість та розмір платежів відповідно до графіку платежів, до 4 числа кожного місяця. Пеня відсутня. Штрафи: за кожне прострочення платежу, що триває з 1до 4 днів 100,00 грн; за кожне прострочення платежу, що триває більше 5 днів 300,00 грн. Інші платежі відсутні. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладення електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини інших електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. За статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електрону комерцію", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електрону комерцію"). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Судом враховано, що АТ "Альфа Банк" свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідачка за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість з погашення кредиту у загальній сумі 60913,07 грн Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, до ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" договором факторингу № 501062748 від 04.09.2018 перейшло право грошової вимоги до відповідачки згідно договору № 3 від 20.09.2021 у розмірі 60913,07 грн, що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 реєстру боржників від 01.02.2024, платіжним дорученням № 559 від 20.09.2021, випискою з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами до договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 (а.с. 8-12, 13, 14, 15). Однак, дослідивши розрахунок заборгованості, долучений позивачем до позовної зави, встановлено, що заборгованість [PERSON] перед відповідачем становить 60913,07 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 30419,20 грн, заборгованості за відсотками 7454,53 грн та заборгованості з комісії по обслуговуванню кредиту 23039,34 грн (а.с.47). Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. У постанові\~Верховного Суду\~від 20\~лютого 2019\~року у\~справі №666/4957/15-ц\~вказано,\~що надання\~грошових коштів\~за укладеним\~кредитним договором\~відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відтак позов в частині стягнення з відповідачки на користь ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" комісії в розмірі 23039,34 грн за кредитним договором №501062748 від 04.09.2018 задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором №501062748 від 04.09.2018 у загальному розмірі 37873,73 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 30419,20 грн та заборгованості за відсотками 7454,53 грн (а.с. 47). Позивачем по справі було понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 3028,00 грн (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1882,71 грн (3028,00 х 37873,73/60913,07 грн). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, то суд дійшов до наступного висновку. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 9200,00 грн, на підтвердження понесених ним витрат яких надано: договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, платіжну інструкцію № 4953 від 01.10.2024 на суму 9200,00 грн (а.с. 48-49, 50, 51, 52). Підстав для визнання долучених доказів недопустими чи неналежними суд не вбачає. У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial