Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

10 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якій позивачка просить: - визнати 14/100 часток квартири [ADDRESS] , спільною власністю подружжя; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 7/100 часток квартири [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 7/100 часток квартири [ADDRESS] ; - визнати майнові права на квартиру [ADDRESS] ) в житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціально-оздоровчого призначенням і підземним паркінгом «Сорок четверта Жемчужина» спільною сумісною власністю подружжя; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] частки майнових прав на квартиру [ADDRESS] ) в житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціально-оздоровчого призначенням і підземним паркінгом «Сорок четверта Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] частки майнових прав на квартиру [ADDRESS] ) в житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціально-оздоровчого призначенням і підземним паркінгом «Сорок четверта Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] ; - визнати спільною сумісною власністю пральну машинку, холодильник та посудомийку; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність [PERSON] пральну машинку, холодильник та посудомийку; - в порядку компенсації частки у праві спільної сумісної власності стягнути з [PERSON] грошову суму у розмірі 18\~312,50 гривень; - здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 25 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві 10-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 03 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява (у новій редакції), якою усі зазначені в ухвалі суду від 25.06.2024 року недоліки було усунуто, та у якій позивач просив: - визнати 14/100 часток квартири [ADDRESS] , спільною власністю подружжя; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 7/100 часток квартири [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 7/100 часток квартири [ADDRESS] ; - визнати майнові права на квартиру [ADDRESS] ) в житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціально-оздоровчого призначенням і підземним паркінгом «Сорок четверта Жемчужина» спільною сумісною власністю подружжя; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] частки майнових прав на квартиру [ADDRESS] ) в житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціально-оздоровчого призначенням і підземним паркінгом «Сорок четверта Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] частки майнових прав на квартиру [ADDRESS] ) в житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціально-оздоровчого призначенням і підземним паркінгом «Сорок четверта Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] ; - здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 04 липня 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 21 серпня 2024 року. 22 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якому заявник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також, 22 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у якому заявник просить: - визнати 14/100 квартири [ADDRESS] , вартісті якої складає 617 820,000 гривень спільною сумісною власністю подружжя; \~-\~визнати майнові\~права на\~квартиру [ADDRESS] )\~в житловому\~комплексі з\~вбудованими приміщеннями\~соціально-оздоровчого\~призначення і підземним паркінгом\~«Сорок четверта\~Жемчужина» за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~вартість яких\~складає 1\~525\~000\~гривень спільною\~сумісною власністю подружжя; - поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на 14/100 квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер), вартість якого складає 617\~820,00 гривень; - поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на майнові права на квартиру [ADDRESS] ) в житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціально-оздоровчого призначення і підземним паркінгом «Сорок четверта Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] , вартість якого складає 1\~525 000 гривень; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) у якості грошової компенсації 453 590 гривень; - здійснити розподіл судових витрат. 29 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій заявник просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 12 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому заявник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 20 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Свіденка Костянтина Борисовича надійшла заява про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 21 серпня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання заяву представника [PERSON] адвоката Свіденка Костянтина Борисовича про відкладення розгляду справи задоволено, підготовче засідання відкладено на 12 вересня 2024 року. 12 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання від представника [PERSON] про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи: рецензію на звіт ПП «ЕНЕРГОМАКС» про незалежну оцінку 14/100 частин квартири [ADDRESS] ; рецензію на звіт ПП «ЕНЕРГОМАКС» про незалежну оцінку майнових прав на квартиру [ADDRESS] ; звіт про оцінку 14/100 частин квартири [ADDRESS] ; звіт про оцінку майнових прав на квартиру [ADDRESS] . 12 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника [PERSON] про витребування доказів, у якій заявник просив зобов`язати відповідача надати інформацію та документи, що підтверджують джерела походження коштів внесених на депозитний рахунок Приморського районного суду м. Одеси у розмірі 453\~590,00 гривень. У підготовче засідання, призначене на 12 вересня 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання залучено до матеріалів справи відзив та відповідь на відзив. Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Клопотання представника [PERSON] адвоката Тодорова Анатолія Івановича про долучення доказів задоволено, долучено до матеріалів справи рецензію на звіт ПП «ЕНЕРГОМАКС» про незалежну оцінку 14/100 частини квартири [ADDRESS] ; рецензію на звіт ПП «ЕНЕРГОМАКС» про незалежну оцінку квартири [ADDRESS] ; звіт про оцінку 14/100 частини квартири [ADDRESS] ; звіт про оцінку квартири [ADDRESS] . Клопотання представника [PERSON] адвоката Тодорова Анатолія Івановича про витребування доказів залишено без задоволення. Підготовче засідання відкладено на 16 жовтня 2024 року. 23 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якій вона просила зустрічну позовну заяву залишити без задоволення. 26 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якій позивач просив зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 26 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Тодорова Анатолія Івановича надійшла заява про зміну предмету позову, у якій заявниця просила прийняти до розгляду заяву про зміну предмету позову та, зокрема, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 226\~795,00 гривень, що внесені на депозитний рахунок суду; порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 226\~795,00 гривень, що внесені на депозитний рахунок суду. 15 жовтня 2024 року до приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Боярського Віталія Сергійовича надійшло клопотання про призначення експертизи, у якому заявник просив призначити по справі судову будівельно-технічну та оціночно-будівельної експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: - чи можливо поділити (виділити в натурі) 14/100 часток квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] ? - яка ринкова вартість 14/100 частин квартири [ADDRESS] ; - яка ринкова вартість майнових прав на квартиру [ADDRESS] . У підготовче засідання, призначене на 16 жовтня 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання долучено до матеріалів справи відзив на зустрічну позовну заяву та відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову. Задоволено усне клопотання представника про відкладення розгляду справи, підготовче засідання відкладено на 18 листопада 2024 року. 01 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якій він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, що викладені у заяві про зміну предмету позову. Підготовче засідання, призначене на 18 листопада 2024 року не відбулося у зв`язку із відсутністю в приміщення суду електропостачання та було відкладено на 17 грудня 2024 року. 17 грудня 2024 року від представника позивача адвоката Тодорова Анатолія Івановича надійшла заява про відкладення розгляду справи. 17 грудня 2024 року від представника відповідача адвоката Боярського Віталія Сергійовича надійшла заява про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 17 грудня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 11 лютого 2024 року. 17 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Боярського Віталія Сергійовича надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи висновок експерта від 16.12.2024 року. 11 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Тодорова Анатолія Івановича надійшла заява про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 17 грудня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, заяву представника [PERSON] задоволено, підготовче засідання відкладено на 27 лютого 2024 року. У підготовче засідання, призначене на 27 лютого 2025 року з`явився представник позивача та представник відповідача Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 19 березня 2025 року. У судове засідання, призначене на 19 березня 2025 року з`явився представник [PERSON] та представник Бєлобри Андрія Володимировича. Представник [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зустрічну позовну заяву просив залишити без задоволення. Представник [PERSON] просив залишити первісний позов без задоволення та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що вступна та резолютивна частина рішення буде проголошена 31 березня 2025 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 30 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.19). Під час перебування у шлюбі, 29 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 14/100 частки квартири, за яким [PERSON] набув право власності на 14/100 частки об`єкта нерухомого майна, а саме, на квартиру [ADDRESS] (а.с.20). Відомості про зареєстроване за [PERSON] право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 07.05.2024 року №377505752 (а.с.29). Також, 29 червня 2017 року між ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-4-5/44, за яким [PERSON] набув майнові права на одномімнатну квартиру із будівельним номером [ADDRESS] (а.с.21). 04 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 2-4-5/44 від 29 червня 2017 року про зміну сторони, за яким від [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] перейшли усі права та обов`язки за договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 2-4-5/44 від 29 червня 2017 року (а.с.27). Згідко акту прийому передачі в тимчасове користування, ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» передало [PERSON] та [PERSON] об`єкт нерухомого майна а саме, квартиру [ADDRESS] (а.с.28). Відомості про зареєстроване за позивачем та відповідачем право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою від 07.05.2024 року №377507360 (а.с.31). Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 18.12.2023 у справі № 361/5135/19, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу, що зазначено у Постанові КЦС ВС від 17.01.2024 № 522/17831/20. Позовна заява (первісна) в частині поділу об`єктів нерухомого майна мотивована тим, що зазначені об`єкти нерухомого майна придбані за період перебування у шлюбі та за сімейні кошти, а станом на момент звернення до суду між учасниками справи не досягнуто згоди про поділ майна подружжя в позасудовому порядку. У позові зазначено, що учасники справи не вчинили дій в порядку статті 71 СК України та 365 ЦК України щодо надання згоди на отримання грошової компенсації та внесення грошової суми на депозитний рахунок суду відносно неподільних речей, а тому, наявні підстави для визнання за кожним з подружжя права власності на ідеальну частку в кожному із об`єктів нерухомого майна. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що не згоден із заявленим варіантом поділу оскільки, вважає за доцільне визнати за кожним із учасників справи права власності на окремі об`єкти нерухомого майна із присудженням відповідної грошової компенсації (у зв`язку із чим в подальшому було пред`явлено зустрічний позов). Відповідач посилається на те, що поділ майна в ідеальних частках в даному конкретному випадку є недоцільним та призведе до неможливості вільно користуватися спільним майном та вимагатиме отримання додаткових згод від співвласника щодо розпоряджання таким майно. Посилається на те, що оскільки позивачка проживає у місті Києві та зареєстрована в квартирі, що є спільною сумісною власністю, а тому, буде доцільним визнати за позивачкою право власності на 14/100 квартири [ADDRESS] з присудженням відповідачеві відповідної грошової компенсації. Зазначає про те, що оскільки він мешкає у місті Одесі в іншій квартирі що є спільним майном подружжя, доцільним буде визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] із присудженням позивачці відповідної грошової компенсації. Також зазначив, що оскільки при задоволенні первісних позовних вимог сторони не зможуть вільно користуватися спільним майном, у задоволенні первісного позову слід відмовити. У відповіді на відзив позивачка посилається на те, що запропонований відповідачем поділ майна є несправедливим та таким, що завдасть істотної шкоди її правам та законним інтересам. На обґрунтування цього зазначає, що відповідач не надає доказів на підтвердження неможливості вільного користування спільним майном подружжя. Відповідачка також не погодилася із тим, що вона зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . Стверджує, що проживає на орендованій квартирі. Зазначає, що лише факт її реєстрації у спільному майні не є підставою для припинення її права власності на частку у спільному майні. Більше того, зазначає, що компенсація частки може відбуватися лише за її згодою, а згоди на отримання компенсації вона не надавала. Позивачка у відповіді на відзив також посилається на те, що поділ майна, що запропонований відповідачем є несправедливим, оскільки, відповідачеві будуть належати майнові права на окрему квартиру в новозбудованому житловому комплексі, тоді як позивачці належатиме лише 14/100 частин квартири в комунальній квартирі, а тому позивачка навіть з урахуванням запропонованої відповідачем компенсації не зможе забезпечити свої житлові умови на належному рівні. У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначає про те що жодну із спірних квартир не можна розділити за їх технічними характеристиками. Зазначає про те, що сторони не можуть в подальшому користуватися спільним об`єктом нерухомого майна оскільки не проживають разом, в подальшому в них може бути створена нова сім`я, що не дасть можливість разом проживати та користуватися спільним майном. У відзиві на зустрічну позовну заяву відповідачка за зустрічним позовом зазначає, що враховуючи характеристики квартири у місті Києві, вона не зможе забезпечити її житлові потреби, а запропонована позивачем за зустрічним позовом компенсація не дасть можливості покращити свої житлові умови та змінити кімнату у комунальній квартирі на придатну для проживання квартиру. Під час вирішення питання про варіант поділ об`єктів нерухомого майна, що є спільною власністю подружжя, суд виходить із наступного. Згідно звіту про незалежну оцінку 14/100 частин квартири [ADDRESS] , що складений ПП «ЕНЕРНГОМАКС», ринкова вартість зазначеного об`єкта нерухомого майна станом на 28.06.2024 року становить 617\~820,00 гривень (а.с.66). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майнових прав на квартиру [ADDRESS] , що складений ПП «ЕНЕРГОМАКС», ринкова вартість зазначеного об`єкта станом на 28.06.2024 року становить 1\~525\~000,00 гривень (а.с.77) Пізніше, у зв`язку із незгодою позивачки із заявленою ринковою вартістю об`єктів нерухомого майна, до суду була надана рецензія на звіт про незалежну оцінку 14/100 частин квартири [ADDRESS] , що складений ПП «ЕНЕРНГОМАКС», у якій зазначено, що розрахована ринкова вартість можливо недостовірна та викликає сумнів із рецензента у зв`язку із тим, що у звіті не достатньо зібрано вихідних даних та іншої інформації, що є необхідною для оцінки, зокрема, відсутні опис, документація, фотографії що підтверджують вид оздоблення приміщень, а саме, його фізичний стан та інші ціноутворюючі показники (поверхність, кількість кімнат). Зібрана кількість аналогів (3 шт.) є недостатньою для здійснення об`єктивної оцінки. В рецензії вказано, що застосування під час оцінки методичних підходів, методів та оціночних процедур майна є недостатньо правильним, а звіт не відповідає вимогам НПА з оцінки майна, є неякісним та/або непрофесійним і не може бути використаний. Також, до суду було подано рецензію на звіт про незалежну оцінку майнових прав на квартиру [ADDRESS] , що складений ПП «ЕНЕРГОМАКС», у якій зазначено, що розрахована ринкова вартість можливо недостовірна та викликає сумнів із рецензента у зв`язку із тим, що у звіті не достатньо зібрано вихідних даних та іншої інформації, що є необхідною для оцінки, зокрема, відсутні опис, документація, фотографії що підтверджують вид оздоблення приміщень, а саме, його фізичний стан та інші ціноутворюючі показники (поверхність, кількість кімнат). Зібрана кількість аналогів (3 шт.) є недостатньою для здійснення об`єктивної оцінки. В рецензії вказано, що застосування під час оцінки методичних підходів, методів та оціночних процедур майна є недостатньо правильним, а звіт не відповідає вимогам НПА з оцінки майна, є неякісним та/або непрофесійним і не може бути використаний. У зв`язку із чим, представником позивачки за зустрічним позовом були подані нові звіти про оцінку майна. Зокрема, відповідно до звіту про оцінку 14/100 часток квартири загальною площею 133,00 кв.м., житлова площа 79,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що складений ТОВ «ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА», та з якого вбачається, що станом на 04.09.2024 року, ринкова вартість спірного об`єкта нерухомого майна складає 533\~000,00 гривень. У звіті про оцінку майнових прав на квартиру [ADDRESS] : м. Одеса, вул. Каманіна, 16-А/5, що складений ТОВ «КАНЗАС РІАЛ ЕСТЕЙТ», ринкова вартість майна станом на 22.09.2024 року становить 2\~360\~000,00 гривень. Проте, після долучення до матеріалів справи зазначених рецензій та звітів про оцінку вартості майна (майнових прав), в учасників справи і далі були непорозуміння стосовно вартості спільного майна подружжя. 17 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Боярського Віталія Сергійовича про долучення доказів, у якій заявник просив долучити до матеріалів справи висновок експерта судової оціночно-будівельної експертизи для подання до Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі №755/8052/24, що складений 16.12.2024 року судовим експертом Рапачем Костянтином Васильовичем, та відповідно до якого: - ринкова вартість 14/100 частки квартири [ADDRESS] становить 602\~325,00 гривень; - ринкова вартість майнових прав на квартиру [ADDRESS] складає 2\~039\~573,00 гривень (а.с.230). Кожен із поданих висновків суттєво різниться в частині визначення ринкової вартості спірних об`єктів нерухомого майна. Учасники справи в процесі розгляду справи судом, під час якого неодноразово подавалися звіти про оцінку майна не змогли у дійти згоди щодо реальної ринкової вартості спірних об`єктів нерухомого майна. Суд же, не є суб`єктом, який володіє спеціальними знаннями, а тому, не може визначити ринкову вартість об`єктів нерухомого майна на власний розсуд, та відповідно визначити розмір компенсації, яка б у повній мірі була обґрунтована, та відповідала технічним характеристикам квартири і обставинами справи. Суд також враховує те, що загальна площа об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 133,00 кв.м., тоді як 14/100 часток від зазначеної площі становить 18,62 кв.м. (133*14/100), тоді як житлова площа зазначеного обєкта нерухомого майна 10,6 кв.м., що підтверджується копією техпаспорту об`єкта нерухомого майна, наявного у додатках до звіту про оцінку 14/100 часток квартири загальною площею 133,00 кв.м., житлова площа 79,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що складений ТОВ «ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА». [PERSON] неодноразово посилався на те, що дані об`єкти нерухомого майна є неподільними, а тому, їх поділ у рівних частках за учасниками справи є недоцільним. Проте, визнання права власності на частку квартири не є виділом її в натурі, а отже суд не приймає цей аргумент. Щодо посилань [PERSON] на те, що він проживає у квартирі [ADDRESS] , тоді як [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , то [PERSON] надано копії Договору оренди квартири від 12.09.2020 року, за яким [PERSON] передав надав в строкове платне користування [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Більше того, постанова КЦС ВС від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц містить висновок про те, що та обставини, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї. У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18), від 1 червня 2023 року у справі № 344/2399/21 (провадження № 61-1592св23), від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21 (провадження № 61-3161св23), від 10 січня 2024 року у справі № 344/6767/14-ц (провадження № 61-6980св22) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Тому, враховуючи факт того, що учасники справи не дійшли згоди щодо дійсної ринкової вартості спірних об`єктів нерухомого майна, а суд не є особою, яка володіє спеціальними знаннями та може визначити вартість таких об`єктів нерухомого майна, що унеможливлює визначення розміру компенсації, який би відповідав технічним характеристикам квартири, принципам розумності, пропорційності та справедливості, суд вважає, що запропонований [PERSON] варіант поділу спільного нерухомого майна подружжя є найбільш оптимальним в даній конкретній ситуації та у повній мірі захистить її права як співвласника, та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісної позовної заяви в частині поділу об`єктів нерухомого майна у повному обсязі та відмови у задоволенні зустрічного позову. Щодо вимоги про визнання права власності за кожним з учасників справи на 226\~795,00 гривень, що внесені на депозитний рахунок, суд зазначає наступне. Згідно копії квитанції від 18.07.2024 року №ЕВК7-ХС8С-С359-ОРХК, [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 199\~023,07 гривень (а.с.118). Відповідно до копії квитанції від 18.07.2024 року №8М0В-А53Т-КМ71-К3ХВ, [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 973,93 гривень (а.с.118). З копії платіжної інструкції від 17.07.2024 року вбачається, що [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 253\~690,00 гривень (а.с.118зв.). Загальна сума грошових коштів, сплачена [PERSON] на депозитний рахунок суду склала 387\~687,00 гривень. Позивачка зазначає про те, що оскільки вказані грошові кошти були внесені на депозитний рахунок суду в період перебування у шлюбі, то такі грошові кошти є спільним майном подружжя. У відзиві на уточнену позовну заяву [PERSON] зазначає, що сторони по справі проживали як сім`я з 30 вересня 2011 року, а з жовтня 2022 року сімейні відносини між сторонами погіршилися, сторони почали проживати окремо, не вели спільне господарство і бюджет, а тому, підстав для задоволення позову у цій частині немає. Суд виходить з того, що у позовній заяві позивачка зазначає наступне: «на сьогодні сімейні стосунки подружжя фактично припинені» (а.с.3). Зазначене твердження також висловлено у заяві про усунення недоліків позовної заяви (а.с.60). У провадження\~Дніпровського районного\~суду м.\~Києва перебувала\~цивільна справа\~№ 755/5461/24. У рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року у справі 755/5461/24 зазначено наступне: «27 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та просить суд шлюб укладений 30 вересня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, з відповідним актовим № 947 розірвати. Заява мотивована тим, що позивач і відповідач уклали шлюб. Фактично сім`я припинила своє існування і нинішні стосунки абсолютно не відповідають поняттю сім`ї. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо. Шлюб по суті носить формальний характер. Примирення між нами також неможливо, тому позивач змушений звернутися до суду та просить розірвати шлюб між сторонами». Також, зазначено наступне: «Як зазначає позивач, що підставою для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння і взаємоповага. Фактичні шлюбні відносини припинені та збереження сім`ї неможливе». У рішенні суду також встановлено, що оскільки шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо та таке перебування суперечить волі та інтересам один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім`ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Зазначене свідчить про те, що на момент звернення [PERSON] до суду із позовом про поділ майна подружжя, шлюбні відносини між учасниками справи були фактично припинені. Доказів на підтвердження того, що після звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу та із позовом про поділ майна подружжя, [PERSON] продовжувала вести з [PERSON] спільний бюджет надано не було. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення міститься у статті 368 ЦК України. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами статті 70 СК України. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). На спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] було надано копію розписки від 15.07.2024 року, з якої вбачається, що він отримав від [PERSON] в борг грошову суму у розмірі 460\~000,00 гривень для компенсації [PERSON] частки в спільному майні та зобов`язався повернути взяті грошові кошти до 15 липня 2026 року. Тому, враховуючи той факт, що до моменту звернення до суду із позову про поділ майна подружжя шлюбні відносини між учасниками справи були припинені, що підтверджується твердженнями самої позивачки у позові та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року у справі 755/5461/24, беручи до уваги те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що після звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу та з позовом про поділ майна подружжя учасники справи продовжували вести спільний бюджет, та те, що факт належності грошових коштів, внесених на депозитний рахунок до спільного майна подружжя спростовується борговою розпискою, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. На підставі зазначеного,

Outcome: partial