Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

В жовтні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 29 березня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ф-164, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 65000,00 доларів США. Посилаючись на те, що судове рішення, яким стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором, залишається не виконаним, а також на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за вказаним договором, позивач просить стягнути з нього інфляційні втрати за період з березня 2019 року по лютий 2022 року в розмірі 271357,53 грн та три відсотки річних за період з 23 лютого 2019 року по 01 лютого 2022 року в сумі 95922,55 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Судом встановлено, що 29 березня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ф-164, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 65000,00 доларів США. 05 квітня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № ф-174. 17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Кредитні ініціативи» згідно договору відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № Ф-164 від 29 березня 2007 року. Вказані обставини встановлені судовим рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 26 січня 2015 року (цивільна справа № 290/685/14-ц), і на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Цим же судовим рішенням було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» та стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № Ф-164 від 29 березня 2007 року в розмірі 1065806,15 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. У зв`язку із невиконанням [PERSON] грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору, наявність яких та розмір констатовано судовим рішенням, 19 вересня 2024 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслав відповідачу досудову вимогу з вимогою виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням протягом 14 днів з дати отримання цієї вимоги. Згідно з наданим банком розрахунком, який був наданий одночасно з позовною заявою, інфляційні втрати за період з березня 2019 року по лютий 2022 року становлять 271357,53 грн, три відсотки річних за період з 23 лютого 2019 року по 01 лютого 2022 року визначено в сумі 95922,55 грн. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України\~(далі ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі\~ № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц. У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним грошового зобов`язання за судовим рішенням не спростовано, що було процесуальним обов`язком останнього відповідно до вимог статей\~12,\~81 ЦПК України, а тому майнові права ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Задовольняючи позов, відповідно до\~статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved