Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.10.2020 по 13.07.2024 [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр". 13 липня 2024 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно наказу № 60-к від 13.08.2024, що підтверджується записом в трудовій книжці. Водночас, позивач жодних документів, зокрема, наказ про звільнення, повідомлення про нараховані суми належні при звільненні, не отримував. Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата при звільненні з роботи у розмірі 49099 (сорок дев`ять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 07 копійок. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка, яка видана позивачеві ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр» за № 08 від 21.01.2025. В день звільнення позивача 13.08.2024, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Позивач неодноразово звертався до відповідача стосовно виплати заборгованості по заробітній платі, однак до даного часу кошти не виплачені. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача з роботи, позивач звертається до суду про стягнення належних до виплати грошових коштів. Просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" на користь [PERSON] заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 49099 (сорок дев`ять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 07 копійок та понесені витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 (три) тисячі гривень 00 копійок. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання було призначено 18.03.2025. Позивач в судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений. В судовому засіданні представлений адвокатом Рудяком С.В. Представник позивача Рудяк С.В. в судовому засіданні просив позов задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Позовні вимоги підтримує. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений в силу приписів п. 2 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідками про доставку електронного документу. Будь-яких заяв та клопотань від нього, відзиву на позов, на час розгляду справи не надійшло. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] він з 01.10.2020 по 13.07.2024 працював на посаді слюсара-ремонтника в ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр". 14.08.2024 позивача звільнено з роботи за власним бажанням (а.с. 11). Згідно довідки № 08 від 21.01.2025, виданої директором ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" Берещук О., нарахована, але невиплачена заробітна плата [PERSON] в період з 01.10.2020 року по 13.08.2024 року складає 49099,07 грн. (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст. 116 КЗпП України, не проведено в день звільнення позивача виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по виплаті заробітної плати за період: 01.10.2020 -13.08.2024 року в розмірі 49099,07 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 49099,07 грн підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" на користь держави 1211,20 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати. \~ \~ \~ \~Також, позивачем заявлено до відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн, які позивач підтверджує договором про надання правової допомоги №9/25 від 15.02.2025 (а.с. 13-15), чеком TS205608 від 17.02.2025 на суму 3000 (а.с. 16). Зважаючи на висновок суду про повне задоволення позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача 3000 грн витрат на правничу допомогу. Враховуючи наведене та

Outcome: approved