Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Укрнафта" матеріальну шкоду в розмірі 109769,93 грн з ПДВ, а також понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] працював у ПАТ "Укрнафта" на посаді оператора заправних станцій та, відповідно до договору про повну індивідуальну відповідальність, був матеріально-відповідальною особою. За результатами проведеної перевірки стану збереження та використання паливно- мастильних матеріалів на АЗС № 2 бази матеріально-технічного постачання НГВУ "Долинанафтогаз", яке є структурним підрозділом ПАТ "Укрнафта", за період з 01.01.18 по 15.02.18, було складено акт № 01/01/13/08/03-01/2/24 перевірки окремих питань фінансово- господарської діяльності НГВУ "Долинанафтогаз", яким встановлено, що станом на 07.02.18 проведеною інвентаризацією паливно-мастильних матеріалів на АЗС №2 БМТЗ під звітом матеріально-відповідальної особи - оператора АЗС БМТЗ [PERSON] виявлено нестачу бензину А-92 в кількості 5225 кг на суму 197234,25 грн з ПДВ, нестачу дизельного палива в кількості 4429 кг на суму 141601,50 грн з ПДВ та нестачу бензину А-95 в кількості 1135 кг на суму 43082,40 грн з ПДВ. Загальна сума збитків від нестачі склала 381918,15 грн з ПДВ (197234,25 + 141601,50 + 43082,40 = 381918,15). Для добровільного відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству, [PERSON] було сплачено кошти та подано письмову заяву від 21.02.2018, відповідно до якої із його заробітної плати щомісячно утримувались кошти, загальна сума яких за період з лютого 2018 року по травень 2023 року склала 272148,22 грн. [INFO] [PERSON] помер, що стало підставою для припинення трудового договору. Як наслідок, залишок невідшкодованої [PERSON] матеріальної шкоди, завданої підприємству від нестачі палива, склала 109769,93 грн з ПДВ (381918,15 - 272148,22). Оскільки на момент смерті [PERSON] обов`язок зі сплати ним ПАТ "Укрнафта" матеріальної шкоди в розмірі 109769,93 грн не припинився, тому цей обов`язок увійшов до складу спадщини. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] . За покійним [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, вартість якої становить 71480,58 грн, а також 1/5 частка трьохкімнатної квартири, вартість якої - 151371,00 грн. Це свідчить про наявність спадкового майна, одержаного у спадщину, в межах загальної вартості якого слід задовольнити вимоги кредитора. Таким чином, оскільки відповідачка є спадкоємицею спадкового майна, вона зобов`язана задовольнити вимоги ПАТ "Укрнафта" шляхом сплати одноразовим платежем матеріальної шкоди в розмірі 109769,93 грн з ПДВ , завданої спадкодавцем позивачу. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Малета А.І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Щодо зменшення розміру шкоди, яка заявлена до стягнення, зазначив, з огляду на докази, які долучені стороною позивачки, як на підтвердження підставності такого, то вони не заслуговують на увагу. Документи, які стосуються сина відповідачки, не підтверджують того, що він є членом її сім`ї, а також, що вона здійснювала перерахування коштів на його лікування. Щодо дочки, то вона навчається, а тому мама зобов`язана в силу закону надавати їй допомогу до 23 років. Дочка проживає в гуртожитку, що вимагає незначних коштів на її утримання. Щодо незначного доходу [PERSON] , то такий має місце, проте вартість квартири та земельної ділянки, які перейшли у спадок відповідачці, є значно більша, ніж розмір заявленої до стягнення суми. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, зазначивши, що згідна сплатити заборгованість, проте в меншій сумі, оскільки після раптової смерті чоловіка її сім`я залишилась у край скрутному становищі. Основним утримувачем сім`ї у них був чоловік. Просила врахувати, що після смерті останнього на її утриманні залишилась дочка [PERSON] , яка є студенткою денної форми навчання. Її син проходить службу у ЗСУ та, здійснюючи захист України, під час виконання бойового завдання він отримав важке поранення. Численні операції, тривале лікування потребували значних коштів, яких у неї не було, тому вона взяла кредит. Син визнаний особою з інвалідністю, однак на даний час зі служби ще не звільнений, а від держави пільги, які він отримав, це тільки 50-відсоткова знижка на проїзд. Вона ж працює, але розмір її заробітної плати дуже малий. При цьому, як мати, вона допомогає своїм дітям, які такої допомоги дуже потребують. Оформити свої спадкові права після смерті чоловіка вона не може, оскільки нотаріус повідомив про значне навантаження та необхідність чекати не менше року на отримання відповідного свідоцтва. Частка у квартирі, яка є спадковим майном, є незначною та є єдиним житлом її, дочки та сина, який, у разі звільнення зі служби за станом здоров`я, не буде мати куди повернутись, якщо б квартира була реалізована, хоча і це неможливо у зв`язку з неможливістю виділити частку спадкодавця. Земельний пай чоловік здавав в оренду, отримуючи мізерні кошти за нього, він знаходиться в іншій області, тому в силу сімейних обставин та скрутного матеріального становища вона не має змоги туди поїхати, як і у неї ще не має документів, щоб вона могла отримати якісь виплати за нього чи його реалізувати. Також просила взяти до уваги, що її чоловік значну суму вже сплатив позивачу в рахунок відшкодування завданої шкоди. Представник відповідачки - адвокат Кажук В.Б. у судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительки, просив зменшити розмір відшкодування завданої шкоди до 50000,00 грн, а вимогу про розтермінування сплати відшкодування не вирішувати, про що подав відповідну заяву. Зазначив, що довести понесені витрати на лікування сина його довірителька не може, як мама, вона робила все, щоб врятувати його і не думала про чеки, які б підверджували вартість його лікування. Дохід від оренди земельного паю, становив 10000 грн на рік, однак і цю суму його довірителька не отримує, оскільки не оформила спадкові права з незалежних від неї причин. Квартира, 1/5 частку якої повинна успадкувати [PERSON] , є єдиним житлом сім`ї відповідачки та спільною сумісною власністю, тому відчужити її неможливо. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 09 травня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Згідно з ухвалою від 10.05.2024, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Також витребував за клопотанням позивача з Долинської державної нотаріальної контори інформацію щодо кола спадкоємців. 21 травня 2024 року на адресу суду надійшли витребовувані докази. 13 червня 2024 року представник позивача подав заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, а також заяву про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог. 24 червня 2024 року представник відповідачки подав клопотання про зменшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної громадянином, залежно від майнового стану. Згідно з ухвалою від 24.06.2024, суд залишив позовні вимоги ПАТ "Укрнафта" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди без розгляду. Відповідно до ухвали від 24.06.2024, суд закрив підготовче провадження, справу призначив до судового розгляду. В судових засіданнях 24.07.2024, 07.08.2024, 26.09.2024, 27.11.2024 за відповідними клопотаннями сторни відповідачки суд оголошував перерви. 23 грудня 2024 року представник відповідачки подав додаткові письмові пояснення. В судовому засіданні 23.12.2024 суд оголосив перерву за клопотанням сторони відповідачки для надання можливості врегулювати спір у добровільному порядку. 10 січня 2025 року представник відповідачки подав заяву про відкладення розгляду справи, а 17 березня 2025 року - заяву, в якій просив не вирішувати питання про розтермінування сплати суми відшкодування. В судовому засіданні 17.03.2025 суд оголосив перерву для надання можливості долучити повний зміст документа, який був досліджений під час розгляду справи. 19 березня 2025 року представник відповідачки долучив доказ, з приводу якого оголошувалася перерва, та просив завершувати розгляд справи за його відсутності та відстуності його довірительки, про що подав письмову заяву. Таку ж заяву подав і представник позивача. З урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: відповідно до наказу № 92/к від 15.07.1996, [PERSON] з 16.07.1996 працював у структурі ПАТ "Укрнафта" слюсарем по ремонту автомашин (а.с. 21). Згідно з наказом № 177/к від 08.05.2003, [PERSON] з 08.05.2003 переведено зі слюсаря з ремонту автомобілів на оператора заправних станцій автоколони № 2 (а.с. 22). У квітні 2011 року [PERSON] підписав договір № 34 про повну індивідуальну відповідальність, відповідно до якого він, займаючи посаду оператора АЗС, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей (а.с. 23), тобто був матеріально-відповідальною особою. Як вбачається з акта № 01/01/13/08/03-01/2/24 від 16.02.2018 та долучених до нього додатків 1, 10, 12-15, за результатами проведеної перевірки стану збереження та використання паливно-мастильних матеріалів на АЗС №2 бази матеріально-технічного постачання НГВУ "Долинанафтогаз", яке є структурним підрозділом ПАТ "Укрнафта", за період з 01.01.18 по 15.02.18, встановлено, що станом на 07.02.18 проведеною інвентаризацією паливно-мастильних матеріалів на АЗС №2 БМТЗ під звітом матеріально-відповідальної особи - оператора АЗС БМТЗ [PERSON] виявлено нестачу бензину А-92 в кількості 5 225 кг на суму 197234,25 грн із ПДВ, нестачу дизельного палива в кількості 4 429 кг на суму 141601,50 грн із ПДВ та нестачу бензину А-95 в кількості 1 135 кг на суму 43082,40 грн із ПДВ. Загальна сума збитків від нестачі склала 381 918,15 грн із ПДВ (197234,25 + 141601,50 + 43082,40 = 381918,15). Додатком 10 слугує пояснення [PERSON] , у яких останній зазначив, що причину виявленої нестачі не може пояснити, не знає, як так сталось, він не брав (а.с. 24-35). Як зазначив предствник позивача, для добровільного відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству, [PERSON] подав на ім`я начальна НГВУ «Долинанафтогаз» письмову заяву від 21.02.2018, відповідно до якої просив утримувати із його заробітної плати суму збитків від нестачі ПММ у розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи з лютого 2018 року. Решту суми зобов`язався вносити на розрахунковий рахунок НГВУ "Долинанафтогаз" протягом 3-х років до лютого 2021 (а.с. 36). Після цього, відповідно до наказу № 438-к від 28.02.2018, [PERSON] з 01 березня 2018 року було переведено на посаду слюсаря-ремонтника (а.с. 37). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.05.2023 (а.с. 38), що стало підставою для припинення трудового договору, про що видано наказ № 588-к від 22.05.2023 (а.с. 39), що також відображено і в особовій картці працівника (а.с. 20). Згідно із довідкою про сплату та утримання коштів від нестачі пального № 01/01/13/05/09/02/02-02/02/61 від 30.01.2024, загальна сума утриманих із заробітної плати [PERSON] за період з лютого 2018 року по травень 2023 року коштів склала 272148,22 грн (а.с. 40-41). Як вказав представник позивача, залишок невідшкодованої [PERSON] матеріальної шкоди, завданої підприємству від нестачі палива, становить 109769,93 грн із ПДВ (381918,15 - 272148,22). За претензією кредитора (ПАТ "Укрнафта") № 01/01/11/07/01/01/07/87 від 20.07.2023, поданою до Долинської державної нотаріальної контори (а.с. 42-43), було відкрито спадкову справу № 177/2023, на що вказує повідомлення нотаріуса № 345/02-14 від 20.07.2023 (а.с. 44). Як встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 342559336 від 11.08.2023, [PERSON] належала земельна ділянка з кадастровим № 0520681400:01:002:0221, площею 2,1376 га, що у Вінницькій області, та 1/5 частка квартири [ADDRESS] (а.с. 46-47). Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, вартість земельної ділянки з кадастровим номером 0520681400:01:002:0221, площею 2,1376 га, станом на 14.09.2023 становить 68011,97 грн, а, згідно з витягом № НВ-0500051162024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 19.01.2024 - 71480,58 грн (а.с. 66, 67). На підтвердження можливої вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , 1/5 частка якої є спадковим майном, представник позивача долучив інформацію з інтернет-ресурсу про середню вартість нерухомого майна в Україні, вказавши, що станом на липень 2022 року середня вартість квадратного метра в Івано-Франківській області на вторинному ринку становила 16411 грн (а.с. 68-69). За запитом операційного менеджера НГВУ "Долинанафтогаз" Долинською міською радою надано повідомлення, що за місцем реєстрації [PERSON] на день його смерті були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 45). Останнім були направлені претензії з вимогами добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, завдану підприємству [PERSON] (а.с. 48-53, 54-59, 60-65), а оскільки такі залишились без задоволення, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди. Ураховуючи те, що після відкриття провадження у справі з листа Долинської державної нотаріальної контори № 315/01-16 від 17.05.2024, було встановлено, що єдиним спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] , яка вважається такою, що спадщину прийняла, тому позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] за клопотанням представника позивача були залишені за ухвалою суду від 24.06.2024 без розгляду. У зв`язку з цим позивач змінив підставу позову та збільшив розмір позовних вимог до [PERSON] , про що його представник подав відповідну заяву (а.с. 99-103). У свою чергу відповідачка не відмовляється від сплати відшкодування, просить тільки на підставі ч. 2 ст. 137 КУпАП зменшити його розмір до 50000 грн, про що її представник подав відповідні клопотання. Така позиція мотивована тим, що на її утриманні перебуває дочка [PERSON] (а.с. 111), яка ніде не працює, оскільки навчається на денній контрактній формі навчання та сплачує за проживання в гуртожитку (а.с. 112, 114-116). Її син [PERSON] (а.с. 110) проходить військову службу, а під час ведення оборонною бою отримав важке поранення та контузію (а.с. 117-120, 147, 148-152), тому потребує значних витрат на лікування, для покриття яких [PERSON] вимушена користуватися кредитними коштами (а.с. 121, 168-172). Сама ж відповідачка працює продавцем та отримує незначний дохід (а.с. 122), а відтак заявлена до неї сума стягнення є непосильною для неї та поставить її сім`ю у скрутне матеріальне становище. Оцінка суду: вислухавши представника позивача, сторону відповідачки, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог та заперечень, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов такого висновку. Як установлено з матеріалів справи, [PERSON] працював у НГВУ "Долинанафтогаз", яке є структурним підрозділом ПАТ "Укрнафта", та був матеріально-відповідальною особою, оскільки уклав із вказаним підприємством письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, а відтак на нього поширювалися положення ч. 1 ст. 130 КЗпП України, якою передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків, а також п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~134\~КЗпП України,\~якими визначено,\~що,\~відповідно до\~законодавства працівники\~несуть матеріальну\~відповідальність у\~повному розмірі\~шкоди,\~заподіяної з\~їх вини\~підприємству,\~установі,\~організації,\~у випадку,\~коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Окрім цього, згідно із п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Як установлено з матеріалів справи, 16.02.2018 за результатами проведеної перевірки стану збереження та використання паливно-мастильних матеріалів на АЗС № 2 за період з 01.01.2018 по 15.02.2018 у [PERSON] було виявлено нестачу пального на загальну суму 381918,15 грн із ПДВ. Як зазначив представник позивача, у зв`язку з виявленою нестачею [PERSON] добровільно погодився відшкодувати завдану матеріальну шкоду, про що подав письмову заяву, в якій просив утримувати з його заробітної плати суму збитків від нестачі ПММ (а.с. 36), що і робилося протягом п`яти років, хоча сам же у своїх поясненнях від 13.02.2018 зазначав, що не може пояснити причину виявленої недостачі, не знає як це сталося, він не брав (а.с. 31). В акті ж перевірки у висновках серед іншого щодо [PERSON] зазначено тільки про необхідність розглянути доцільність перебування його на займаній посаді. Натомість за наведені в акті перевірки порушення та завдані збитки, які спричинені неналежним виконанням своїх функціональних обов`язків посадовими особами НГВУ, вказано про необхідність притягнути до відповідальності винних осіб. Згідно із\~ч.\~2ст. 130 КУпАП, при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Як пояснила відповідачка, щоб зберегти можливість працювати на підприємстві, її чоловік [PERSON] не оскаржував розмір завданої шкоди, як і не просив зменшити її, а сумлінно продовжив виконувати свої трудові обов`язки вже на іншій посаді та за його згодою протягом тривалого періоду часу здійснювалися стягнення з його заробітної плати, яке склало загальну суму 272148,22 грн. [INFO] [PERSON] помер, що стало підставою для припинення трудового договору. Залишок невідшкодованої останнім матеріальної шкоди становить 109769,93 грн з ПДВ (381 918,15 - 272 148,22). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки на момент смерті [PERSON] обов`язок зі сплати ним ПАТ "Укрнафта" матеріальної шкоди в розмірі 109769,93 грн не припинився, цей обов`язок також увійшов до складу спадщини. Як установлено під час розгляду справи, єдиною спадкоємицею [PERSON] є відповідачка [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак не оформила своїх спадкових прав. На підтвердження вартості одержавного в спадщину майна позивачем надано докази, які вказують на вартість земельної ділянки, яка належала спадкодавцю та знаходиться на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, а також інформацію про середню вартість квадратного метра нерухомого майна в Івано-Франківській області. Сторона відповідачки заперечень з приводу вартості спадкової маси не висловлювала, будь-яких доказів з даного приводу не подавала, вказуючи, що оцінку вартості квартири ніхто не проводив, оскільки до спадщини ввійшла незначна її частка, навіть, успадкувавши яку, вона не буде єдиним її власником. Щодо земельної ділянки, то така знаходиться у Вінницькій області, за її оренду чоловікові платили 1000,00 грн в рік. Вона на даний час як через сімейні обставини, так і матеріальне становище не має змоги поїхати туди та з`ясувати щось з приводу її долі, тим більше фактично така знаходиться в користуванні сільськогосподарського товариства, яке з нею не буде вести перегорів до моменту підтвердження її права власності на цю ділянку. Тобто, [PERSON] під час розгляду справи не заперечила факт прийняття спадщини та погодилася на відшкодування майнової шкоди, проте просила зменшити розмір такої до 50000,00 грн, застосувавши ч. 2 ст. 137 КЗпП, оскільки вона успадкувала як обов`язки, так і права спадкодавця, в тому числі і на зменшення шкоди, завданої працівником. Свою позицію обгрунтовувала скрутним матеріальним становищем та складними сімейними обставинами, в яких вона знаходиться у зв`язку зі смертю чоловіка, важким пораненням та лікуванням сина, який іншої сім`ї не має, навчанням на платній денній формі навчання дочки. Відповідно до ч. 2 ст. 137 КЗпП, суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Зважаючи на те, що до спадкоємців переходять не тільки обов`язки, а й права спадкодавців, з огляду на те, що [PERSON] , будучи за життя працівником НГВУ "Долинанафтогаз" мав право на зменшення розміру покриття шкоди, в залежності від його майнового стану, при якому він, маючи на утриманні дочку, яка навчалася на платній формі навчання, сина, який проходив військову службу, дружину, яка отримувала незначні доходи, відшкодовував підприємству завдану ним шкоду, сплативши значну суму виявленої нестачі (більше 70%), при цьому будь-яких доказів його злочинних дій (вироку суду) щодо заподіяння шкоди, вчинених з корисливою метою, матеріали справи не містять, суд уважає, що вищевказана норма повинна бути застосована до спірних правовідносин. Також суд ураховує, що, успадкувавши майно після смерті чоловіка, матеріальне становище [PERSON] не покращилось, а навпаки погіршилось, оскільки це майно було в користуванні сім`ї, натомість в даний час відповідачка продовжує вже самостійно утримувати дочку [PERSON] , яка ніде не працює, так як навчається на денній формі навчання та несе витрати за проживання в гуртожитку, а також несе значні витрати на лікування сина [PERSON] , який при захисті Батьківщини отримав важке поранення та контузію, для покриття яких вона вимушена користуватися кредитними коштами. При визначенні розміру відшкодування суд приймає до уваги, що відповідачка працює продавцем та отримує незначний дохід (6700 - 8000 грн в місяць). Вказані обставини дають обгрунтовані підстави вважати, що заявлена до стягнення сума є непосильною для відповідачки та поставить її сім`ю у скрутне матеріальне становище. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги АТ "Укрнафта" до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 60000,00 гривень. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України та вважає, що\~з відповідачки належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1655, 10 грн (6000*3028/109769,93, де 60000 грн - сума, яка підлягає до стягнення, 3028.грн - сплачений судовий збір, 109769,93 грн - заявлена до стягнення сума). На підставі викладеного,

Outcome: partial