Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

25.07.2022 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов. Позивач в своєму позові просить: - визнати домоволодіння по [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину домоволодіння по [ADDRESS] ; - визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7125785200:01:001:0324; - визнати автомобіль ВА3 21099, легковий седан-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , колір зелений, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] померлого [INFO] , - визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину автомобіля ВАЗ 21099, легковий седан-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , колір зелений, зареєстрованого за [PERSON] , [INFO] ; - визнати причіп легковий -В, марка - ПР, модель ПВА-1, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , колір зелений, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] померлого [INFO] ; - визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину причіпа легковий -В, марка - ПР, модель ПВА -1, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-$ [NUMBER] , колір зелений, зареєстрованого за [PERSON] , [INFO] . Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що 31.05.2003 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] спільними зусиллями та за спільні кошти ними було придбано майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці, площею 0,25 га, яка по [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7125785200:01:001:0324, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 11.12.2006; також автомобіль ВАЗ 21099, Легковий седан-В, 2005 року випуску, колір зелений, та причіп легковий -В, марка - ПР, модель ПВА-1, 2008 року випуску, колір зелений, які зареєстровано за [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . 28.10.2021 [PERSON] склав заповітне розпорядження, згідно якого заповідав [PERSON] «все належне мені майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що я за законом матиму право і що буде належати мені на момент смерті». Заповіт посвідчено секретарем Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Наталією Рак. У встановлений законом шестимісячний строк позивач подав до Шполянської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Заяву про прийняття спадщини подала також відповідач по справі, яка є матір`ю спадкодавця, а саме [PERSON] - спадкоємиця першої черги. У спадкодавця [PERSON] є син [PERSON] , [INFO] , який є громадянином Російської Федерації, який не подавав заяву про прийняття спадщини. Враховуючи ту обставину, що відповідач по справі є спадкоємицею першої черги та є особою пенсійного віку, то не дивлячись на заповітне розпорядження спадкодавця [PERSON] , на думку позивача, відповідач по справі має право на оформлення спадкових прав, а саме на обов`язкову частку після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Враховуючи ту обставину, що позивач з померлим чоловіком [PERSON] проживали в шлюбі, у них ніколи не було протиріч, тому у позивача не було потреби за життя чоловіка звертатися до суду чи до нотаріальної контори з питання виділу своєї частки з спільного майна подружжя. Оскільки [PERSON] помер [INFO] і після його смерті є спадкоємиця, яка претендує на спадщину, то у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом свого права на майно. Відповідач відзив до суду не подавав. Представник позивача у судове засідання з`явився, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 01.08.2022 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 06.09.2022 у цивільній справі було відмовлено у задоволені клопотання відповідача про закриття провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 02.11.2022 у цивільній справі було зупинене провадження по справі до набрання законної сили рішення у справі №710/686/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Матусівська сільська рада, Шполянська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним. 01.11.2024 ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області було поновлено провадження по справі оскільки рішення (ухвала) Шполянського районного суду Черкаської області у справі №710/686/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Матусівська сільська рада, Шполянська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним набрало законної сили. 20.01.2025 ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження. 30.01.2025 позивач [PERSON] подала заяву про відвід головуючому по справі. 31.01.2025 ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області залишено без задоволення заяву позивача про відвід. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 31.01.2025 підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 12.11.2021 виконавчим комітетом Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON] помер [INFO] , про що 12.11.2021 складено відповідний актовий запис №50 (Том 1 а.с.7). 31.05.2003 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (Том 1 а.с.8). 28.10.2021 [PERSON] склав заповітне розпорядження, згідно якого заповідав [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Наталією Рак, зареєстрований в реєстрі за №116, згідно змісту якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що він за законом матиме право і що буде належати на час смерті, заповів [PERSON] , [INFO] (Том 1 а.с. 9). [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2011, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Матусівської сільської ради від 19.08.2011 житловий будинок по [ADDRESS] (Том 1 а.с. 10-15). [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №626015, виданого 11.12.2006 належить земельна ділянка площею 0,25 га, яка по [ADDRESS] , цільового призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7125785200:01:001:0324, що також підтверджується довідкою від 15.06.20222 №28, виданою Матусівською сільською радою (Том 1 а.с. 16-17). [PERSON] на праві власності належить автомобіль ВАЗ 21099, Легковий седан-В, 2005 року випуску, колір зелений, та причіп легковий - В, марка - ПР, модель ПВА-1, 2008 року випуску, колір зелений, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів, ринкова вартість яких становить відповідно 51770,00 грн. та 10580,00 грн. Автомобіль зареєстрований за [PERSON] з 09.08.2008, а причіп - з 20.11.2008 (Том 1 а.с.18-19, 21-22, 60, 67). Ринкова вартість житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки становить 286650,00 грн. (Том 1 а.с.20). Згідно даних трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] працювала на різних посадах з 01.09.1993 по даний час (Том 1 а.с.23-25). [PERSON] проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою [ADDRESS] , в будинку з ним проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] за даними довідки Матусівської сільської ради Черкаської області від 10.06.2022 №111/02-29 (Том 1 а.с.23). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа у спадковому реєстрі № 68949185, номер у нотаріуса 6/2022, місце заведення: Шполянська державна нотаріальна контора, Черкаська область, Шполянський район, м. Шпола, вул. Європейська, 1-б; спадкодавець: [PERSON] , дата смерті - [INFO] (Том 1 а.с. 70-81), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68018319 від 05.01.2022. [PERSON] звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (заява №13 від 05.01.2022 у спадковій справі №6/2022, яка адресована до Шполянської державної нотаріальної контори). [PERSON] також звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68018081 від 05.01.2022 виданої Шполянською державною нотаріальною конторою, за параметрами запиту: [PERSON] , 1968 року народження наявна така інформація: Заповіт, номер у спадковому реєстрі - 59325971, дата посвідчення [INFO] , номер в реєстрі - 1521, місце посвідчення: Черкаська обл., Звенигородський район, Приватний нотаріус Горбач В.П., стан - чинний, заповідач - [PERSON] . Дата реєстрації 05.08.2016, реєстратор - Приватний нотаріус Горба В.П. Заповіт, номер у спадковому реєстрі - 68753142, дата посвідчення [INFO] , місце посвідчення: Черкаська обл., Матусівська сільська рада Шполянського району, стан - чинний, номер в реєстрі - 116, заповідач - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації - 30.11.2021. Реєстратор - Черкаська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи». За змістом листів нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори Черкаської області від 08.07.2022 та від 30.09.2022 повідомлена [PERSON] про зупинення вчинення нотаріальних до розгляду судових справ (Том 1 а.с.153-154). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Правовідносини, що виникли між спадкоємцями щодо поділу спадкового майна врегульовані наступними нормами закону. Вирішуючи питання щодо застосування норми права у спірних правовідносинах, суд керується тими з нормами Закону, що визначені у ст. 16 ЦК України, у відповідності до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Вимогами ч. 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини Стаття 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16 вказано, що "відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину". У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 367 ЦК України, статті 1278 ЦК України та вказано, що "якщо спадкодавець склав заповіт і в ньому не зазначив частки спадкоємців, вони вважаються рівними. Навпаки, якщо заповідач розподілив спадщину між спадкоємцями в нерівних частках, то кожний має право саме на ту частку, яку вказав спадкодавець. За відсутності заповіту частки кожного спадкоємця в спадщині визнаються рівними. Відступ від цього принципу можливий за домовленістю спадкоємців між собою (стаття 1267 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється". Судом встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги щодо майна спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина: [PERSON] та його мати [PERSON] , які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом пункту 3 частини третьої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18). Підстав відступу від зазначених висновків не встановлено. Отже на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 31.05.2003 по день смерті [PERSON] [INFO] . За період даного шлюбу було придбано майно: житловий будинок по [ADDRESS] , автомобіль ВАЗ 21099, легковий седан-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , колір зелений, та причіп легковий -В, марка - ПР, модель ПВА -1, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-$ [NUMBER] , колір зелений. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав доказів щодо набуття майна, зокрема житлового будинку, автомобіля та причіпа, [PERSON] на праві особистої приватної власності. Таким чином суд вважає, що позов в цій частині належить до задоволення. Щодо земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7125785200:01:001:0324. Позивачем зазначено, що дана земельна ділянка отримана [PERSON] в процесі приватизації, та відповідно є особистою приватною власністю чоловіка - [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст.57 СК України. У постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16 (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України». Також у постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 691/1240/18 вказано, що «відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства». Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18)). Аналогічні висновки щодо переходу права власності на земельну ділянку до особи у разі набуття у власність житлового будинку містяться в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц (провадження №61-3478св18), від 25.02.2019 у справі №199/2099/17 (провадження №61-35533св18), від 26.12.2019 у справі №364/515/19 (провадження № 61-19224св19), від 16.11.2022 у справі №127/11015/21 (провадження № 61-4122св22), від 17.04.2024 у справі № 638/2341/20 (провадження № 61-14817 св 23), від 05.06.2024 у справі № 753/2725/20 (провадження № 61-15106св23). Таким чином, враховуючи принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою суд вважає, що позовна вимога про визнання права власності на земельну ділянку за позивачем належить до задоволення, так як є похідною від позовної вимоги щодо визнання права власності на домоволодіння. Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що у позов належить до повного задоволення. За змістом ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд задовольняє позов, тому сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1745,00 грн. стягується з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved