Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, в якому просить суд встановити факт спільного проживання [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] станом на час її смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на спадкове майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , та жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . На час смерті йому на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , та жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , які він успадкував у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , так як проживав разом з нею за однією адресою, але свідоцтво про право на спадщину не отримав. Спадкова справа за даними реєстру після смерті [PERSON] не заводилася. Позивач своєчасно, 09.01.2024 року, подав приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. заяву про прийняття спадщини. Нотаріусом було заведено спадкову справу. 18.03.2024 року позивач подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою нотаріуса від 1.03.2024 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як у нього є реєстрація права власності на спадкове майно у державному реєстрі та спадкодавець [PERSON] на думку нотаріуса не прийняв спадщину після померлої матері [PERSON] , бо не проживав разом з нею та не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Єдиним спадкоємцем померлого п`ятої черги за заповітом є позивач, інші спадкоємці відсутні, тому відповідачем по справі він зазначив територіальну громаду, яка відповідно до ст.1277 ЦК України може претендувати на відумерлу спадщину. [PERSON] померла [INFO] , її син, [PERSON] на цей був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживав зі своєю матір`ю у квартирі за адресою: [ADDRESS] , тому прийняв спадщину після її смерті. Ухвалою суду від 24.07.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі і призначено підготовче засідання (а.с.35). Ухвалою суду від 28.08.2024 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.44). Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також зазначила, що судові витрати позивач залишає за собою. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, відзиву до суду не надавав. 14.08.2024 року до суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи без їхньої участі, вирішення справи відніс на розсуд суду (а.с.39). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2007 року по справі №2-1569/07, яке набрало чинності 23.12.2007 року, визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] (а.с.8, 11-12). Відповідно до інформації, наданої ТОВ «ЗМБТІ», в матеріалах інвентаризаційної справи правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS] відсутні, але містяться наступні документи: договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, витяг із рішення виконкому Шевченківської районної ради депутатів трудящих. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.06.2006 року, витягом про державну реєстрацію прав, копією технічного паспорту на квартиру (а.с.9, 10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 6934, серія [NUMBER] від 26.10.2017 року (а.с.23, 64, 69-70). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1874, серія [NUMBER] від 25.07.2023 року (а.с.24, 26, 52, 59-60). [PERSON] був сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 620 від 23.03.1974 року, серія [NUMBER] від 14.10.1975 року (а.с.22, 61-62, 63). За життя, 19.07.2023 року, [PERSON] склав заповіт, за яким заповів усе належне йому майно, усі майнові права і обов`язки [PERSON] , [INFO] (а.с.25, 55-58). Судом було витребувано і досліджено копію спадкової справи №1/2024 після померлого [PERSON] (а.с.49-101). [PERSON] , маючи намір оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, 09.01.2024 року, подав до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.51), проте у видачі свідоцтва про право на вказане спадкове майно йому було відмовлено. Із змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.03.2024 року вбачається, що відсутній факт прийняття спадщини за законом [PERSON] після померлої [PERSON] (а.с.28-29). Місцем проживання фізичної особи згідно ч.1 ст.29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце реєстрації [PERSON] у період з 04.12.1974 року народження по [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.80). Інформація щодо реєстрації або зняття з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відсутня (а.с.78). Інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] в реєстрі територіальної громади м.Запоріжжя відсутня (а.с.79). Місце проживання [PERSON] на момент посвідчення заповіту було: [ADDRESS] (а.с.82). Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] знає з дитинства. Він мешкав в квартирі [ADDRESS] , вона у квартирі [ADDRESS] цього ж будинку. З його матір`ю [PERSON] спілкувалися дуже близько, товаришували. Остання померла у 2017 році. [PERSON] останній раз бачила 27.06.2023 року, коли приїхала швидка і забрала його до лікарні, адже у нього було виявлено запалення легенів. У [PERSON] і [PERSON] родичів немає. Щодо спорів з приводу спадкового майна нічого невідоме. [PERSON] і [PERSON] разом мешкали за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] у спадок після матері залишився житловий будинок на [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні зазначила, що з [PERSON] знайома з 2015 року, він є другом чоловіка, хрестив його сина. [PERSON] мешкав із матір`ю у [ADDRESS] . Остання хворіла, потребувала стороннього догляду, і [PERSON] доглядав за нею. [PERSON] померла у 2017 році. [PERSON] помер у 2023 році. Похованням займалася жінка з якою він мешкав. Рідних дітей він не мав, про його родичів нічого невідомо. Щодо спорів з приводу спадкового майна свідку невідомо. Згідно абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Та обставина, що [PERSON] не був зареєстрований за однією адресою з [PERSON] на час смерті останньої не спростовує висновок суду про їх спільне проживання по день смерті, що підтверджується іншими доказами. Суд врахував, що показами свідків, підтверджено що [PERSON] постійно мешкав разом із [PERSON] за адресою в квартирі [ADDRESS] , по день смерті останньої, здійснював догляд за нею. Підстав ставити під сумнів показання свідків, у суду не має, ці показання є переконливими та логічними. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Будь-яких даних про те, що після смерті [PERSON] є спадкоємці у порядку, передбаченому нормами ЦК України, які би оспорювали право [PERSON] на прийняття спадщини, судом не встановлено. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, так як надає право на спадкування. За таких обставин, суд визнає встановленим факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , до дня її смерті, за адресою: [ADDRESS] . Щодо визнання права власності на житло в порядку спадкування за заповітом суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1221 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.ст.1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст.ст.1233, 1234, 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1269, 1270 ЦК України). За змістом ст.ст.1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 24 і 25 Постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Із матеріалів\~справи вбачається,\~що постановою\~від 18.03.2024\~року нотаріус\~відмовив у\~видачі позивачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщини за\~заповітом,\~оскільки відсутній факт прийняття спадщини за законом [PERSON] після померлої [PERSON] . Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено,\~що позивач\~є спадкоємцем\~після смерті\~ [PERSON] ,\~якому на\~момент смерті\~належали квартира за адресою: [ADDRESS] , та жилий будинок за адресою: [ADDRESS] . На час розгляду справи будь-яких даних про те, що після смерті [PERSON] є спадкоємці у порядку, передбаченому нормами ЦК України, які би оспорювали право [PERSON] на прийняття спадщини, судом не встановлено. З урахуванням зазначеного вище у сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , та жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved