Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби (далі УДМС) України у Волинській області. Вимоги заяви, обґрунтовує тим, що він народився [INFO] в с. Мочалки Турійського району Волинської області. Після одруження в 1982 році, разом із сім`єю проживав в російській федерації, м. мончагорськ, мурманська область, при цьому залишався громадянином України, про що свідчить відмітка у свідоцтвах про народження дітей. Однак, у 1990 році, померла його дружина і він з дітьми переїхав жити в м. Луцьк. Вказує, що під час переїзду загубив свої документи, в тому числі і паспорт та на даний час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що після втрати паспорту за межі України не виїжджав, та оскільки, він втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорт громадянина України, у нього виникло багато проблем з документами, в тому числі і щодо отримання реєстраційного номеру облікової картки платника податків. У травні 2024 року, заявник звернувся до УДМС України у Волинській області із заявою про отримання паспорта громадянина України, однак, отримав відмову у зв`язку з тим, що заявник не може надати документи, що підтверджують належність до громадянства України Просить суд, встановити факт свого постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 року по теперішній час. У письмових поясненнях представник заінтересованої особи вказує, що одним із документів для встановлення належності до громадянства України, особа, що подає особа, яка станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала в громадянстві колишнього СРСР, але немає у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України, є судове рішення про встановлення такого факту. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.08.2024 року відкрито окреме провадження у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2025 року витребувано докази, що підтверджують обставини заяви. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала з підстав у ній зазначених, просила суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви з підстав наведених у письмових поясненнях та на підставі документування заявника паспортом СРСР на території, що не увійшла до України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає до задоволення. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство\~України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України\~від 08\~жовтня 1991\~року №\~1636-ХІІ\~«Про громадянство\~України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293\~ЦПК України та статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8\~Закону України\~«Про громадянство\~України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України\~«Про громадянство\~України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи зазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.05.2022 року у справі № 505/1871/20 (провадження № 61-1210св21). Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Мочалки, Турійський район, Волинська область, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Разом з тим, із витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, вбачається, що заявник [PERSON] при укладенні шлюбу 07.08.1982 року із [PERSON] , зареєстрований Маковичівською сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис 12, був задокументований паспортом [NUMBER] , виданим Мончегорським МВВС Мурманської області РСФСР 19.06.1982 року (а.с. 67-68). Також, із свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких записаний заявник, вбачається, що місцем їхнього народження є м. Мончегорськ, Мурманської області РСФСР (а.с. 10-11). Як на підставу задоволення заявлених вимог, [PERSON] посилається на ту обставину, що з 1990 року повернувся на територію України з дітьми, втратив документ що посвідчує особу при переїзді та більше за межі України не виїздив. Такі ж обставини підтвердили свідки [PERSON] (рідний брат заявника), [PERSON] (рідна сестра) та [PERSON] (рідна сестра), які показали, що брат з дітьми повернувся до України в 1990 році, після смерті його дружини та постійно проживав в с. Мочалки, Турійського району. Однак, суд, критично ставиться до наданих показань, оскільки, всі свідки є близькими родичами заявника та надали ідентичні пояснення щодо обставин 1990 року, тобто більше 30 років тому, а тому не бере їх до уваги. Разом з тим, [PERSON] , лише 03.09.2010 року, звернувся до Луцького МВ УМВС України у Волинській області із заявою про порушення кримінальної справи у зв`язку із крадіжкою паспорта та за результатами перевірки встановити місце знаходження паспорта не виявилось можливим, тому в порушенні кримінальної справи відмовлено (а.с. 13-14). Інших дій щодо відновлення паспорта [PERSON] не вчиняв протягом тривалого проміжку часу. Крім того, згідно даних УДМС у Волинській області, місце реєстрації [PERSON] на території України не значиться, з питань встановлення належності, оформлення набуття/припинення громадянства України вказана особа не зверталася, паспортними документами [PERSON] не документувався, інформація щодо фактів перетину державного кордону у системі «Аркан-ДМС» відсутня (а.с. 24, 38-39). Також, із відповіді УДМС України у Волинській області від 12.11.2024 року, вбачається, що інформація в обліках УДМС України у Волинській області щодо документування [PERSON] , [INFO] , паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року також відсутня (а.с. 40). Крім того, суд вважає, що документування [PERSON] паспортом № [NUMBER] , виданим Мончегорським МВВС Мурманської області 19.06.1982 року на території РСФСР, яка не стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», суперечить доводам сторони заявника та викликає сумнів, щодо достовірності таких доводів, що на думку заявника, мали б стати підставою для задоволення заяви. Разом з тим, суд критично оцінює надану довідку №89 від 10.05.2024, виданою Турійською селищною радою, про те, що [PERSON] проживає з 1990 року по даний час в [ADDRESS] (а.с. 41), оскільки, не містить даних про джерело наданої інформації, на підставі якого Турійська селищна рада зробила відповідний висновок, а тому не бере її до уваги. Отже, зазначений письмовий доказ, не можливо вважати належним та допустимим. Натомість, із довідки №98 від 27.05.2024 року, виданої Турійською селищною радою, вбачається, що [PERSON] проживає з 1996 року без реєстрації місця проживання [ADDRESS] , підстава: запис в погосподарській книзі по селу Мочалки №1 за 1996-2000 роки (а.с. 69). Такий доказ, суд вважає, належним та допустимим. Таким чином, на думку суду, саме довідка №98 від 27.05.2024 року є достовірним доказом проживання заявника за вищезазначеною адресою з 1996 року, оскільки, підтверджується записом в погосподарській книзі с. Мочалки №1 за 1996-2000 роки. Відтак, будь-яких належних доказів, щоб свідчили про доведеність юридичного факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року, заявником надано не було та не здобуто під час розгляду справи по суті, а тому, суд вважає не доведеним факт постійного проживання заявника на території України до вказаного періоду. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню у зв`язку із недоведеністю вимог.

Outcome: dismissed