Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, в якому просив суд стягнути з відповідача кошти в сумі 102586 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.03.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії та №ЕР-140172508, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] . 26.11.2020 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2021 по справі № 761/40089/20, відповідача було визнано винним у настанні вищевказаної ДТП. У зв`язку з цим, до ТДВ «СГ «Оберіг» звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» із вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації стосовно вказаної події. В ході розслідування страхової справи, ТДВ «СГ «Оберіг» було встановлено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-140172508 було укладено з порушенням вимог Закону №1961-IV. Зважаючи на це, ТДВ «СГ «Оберіг» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії та №ЕР-140172508, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] . Однак, у зв`язку з настанням строків, встановлених п. 36.2. Закону №1961-IV, ТДВ «СГ «Оберіг» було вимушено здійснити виплату страхового відшкодування до факту отримання кінцевого рішення суду про визнання недійсним полісу. Відтак, 04.11.2021 ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «Уніка» у сумі 102586,00 грн. У свою чергу, 18.07.2022 Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі №755/19767/21, яким було визнано недійсним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-140172508, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] з моменту його укладання. Таким чином, враховуючи вказане рішення суду, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, договір страхування №ЕР-140172508 не діяв, а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] у ТДВ «СГ «Оберіг» забезпечена не була. Інших чинних договорів страхування цивільно-правової відповідальності на момент ДТП відносно даного ТЗ не було. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь ТДВ «СК «Оберіг» в порядку регресу підлягає сума грошових коштів загальним розміром 102586,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року вищевказану цивільну справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2025 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 04 лютого 2025 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26.11.2020 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2021 по справі № 761/40089/20, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. При цьому, зі змісту вказаної постанови суду вбачається, що 26.11.2020 о 08 год. 40 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Юрія Іллєнка, 52, в м. Києві, на врегульованому перехресті вул. Ю. Іллєнка, при повороті ліворуч не надав переваги в русі «Volksvagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та скоїв з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.6. ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-140172508, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» за сертифікатом добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №011043/4605/0000221 від 28.10.2020, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника. Згідно рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2021, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задоволено та стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 102586 грн страхового відшкодування, 2270 грн - судового збору та 6000 грн - витрат на професійну правничу допомогу. Так, на підставі рішення суду, згідно страхового акту № 25863р/2 від 04.11.2021, позивачем на користь ПАТ «СК «Уніка» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 102586,00 грн, що підтверджується доданою до матеріалів позовної заяви копією платіжної інструкції № 9711 від 04 листопада 2021 року. Згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року, позов ТОВ «СК «Оберіг» до [PERSON] було задоволено та визнано недійсним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 березня 2020 року №ЕР-140172508, укладений між ТОВ «СК «Оберіг» та [PERSON] , відповідно до якого забезпечено транспортний «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. У пунктах 31, 32, 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування». Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18). Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved