Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Ульянов С.М., який діє на підставі ордеру серії СА №1099293 від 04.10.2024р., звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати виконавчий комітет Черкаської міської ради виключити з числа службових двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , - із подальшим наданням її [PERSON] для постійного проживання разом із членами сім`ї. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивач разом із своєю сім`єю вселився у спірну квартиру, як службове житло, яке було надано йому у зв`язку із роботою в ГУ МВС України в Черкаській області. 09.03.2010р. МВС України погодило виключення такої квартири з числа службових, а 11.03.2010р. ГУ МВС України в Черкаській області звернулось до Черкаського міського голови з клопотанням виключити таку квартиру з числа службових. Натомість виконавчий комітет Черкаської міської ради не прийняв ніякого рішення щодо виключення спірної квартири з числа службового житла. На звернення позивача йому було надано відповідь Департаментом ЖКГ Черкаської міської ради, якою повідомлено, що виключення спірної квартири з числа службових можливо за клопотанням організації, у віданні якої знаходиться таке житло (у випадку ліквідації такої організації її правонаступником), або ж в судовому порядку. На теперішній час ГУ МВС України в Черкаській області припинило існувати як юридична особа без визначення правонаступника, а відтак відсутня організація, яка повинна звернутись з відповідним клопотанням. Позивач стверджує, що має право на приватизацію житла з державного житлового фонду, але без виключення спірної квартири з числа службових не може реалізувати свого права на набуття у власність відповідного житла. Оскільки відповідач в добровільному порядку не вживає заходів для виключення спірної квартири з числа службових, то позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач заперечив проти позову в повному обсязі та у своєму відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що до виконавчого комітету Черкаської міської ради не надходило відповідного клопотання ГУ МВС України в Черкаській області разом з необхідним пакетом документів, що передбачені п. 6 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів від 04.02.1988р. №37 «Про службові жилі приміщення». Зазначає, що лист від 11.03.2010р. №16/1-64 за підписом начальника ГУ МВС України в Черкаській області за своїм змістом не є відповідним клопотанням і до нього не додано всіх необхідних документів для розгляду питання про виключення спірної квартири з числа службового житла, а сам лист підписаний не начальником ГУ МВС України в Черкаській області [PERSON] , оскільки містить підпис, який не є подібним підпису відповідної посадової особи. Отже оскільки до відповідача не надходило відповідного клопотання про виключення спірної квартири з числа службових ані від ГУ МВС України в Черкаській області, ані від позивача особисто, то відсутні правові підстави для покладання на відповідача зобов`язання вчинення відповідних дій. Додатково відповідач акцентує увагу на тому, що позивач протягом майже 14 років не проявляв ніякої зацікавленості щодо розгляду відповідачем питання про виключення спірної квартири з числа службових, не вчиняв будь-яких дій щодо того щоб дізнатись результати вирішення такого питання та не надав доказів наявності в нього намірів здійснити приватизацію такого житла. 14.10.2024р. судом відкрито провадження у справі з прийняттям рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 06.11.2024р. від представника відповідача Кирман В.О., який діє на підставі довіреності №3974-01-21 від 28.12.2023р., на адресу суду надійшов відзив проти позову, в якому викладено позицію відповідача стосовно позовних вимог. 08.11.2024р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказується про необґрунтованість тверджень відповідача щодо обставин спірних правовідносин. У такій заяві зазначається, що позивач звертався до відповідача з заявою про виключення спірної квартири з числа службових на що отримав лист-відповідь Департаменту ЖКГ Черкаської міської ради від 12.11.2021р. №23354-01-21. Натомість ГУ МВС України в Черкаській області з 20.01.2022р. припинило своє існування без правонаступника, а отже на даний момент часу вирішити питання про виключення спірної квартири з числа службових можливо лише в судовому порядку, про що позивач і було повідомлено відповідним листом Департаменту ЖКГ Черкаської міської ради. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що позивач проходив службу в ГУМВС України в Черкаській області і має стаж роботи в органах внутрішніх справ понад 14 років. У спірну квартиру позивач заселився на підставі відповідного ордеру разом зі своєю сім`єю. Виключення спірної квартири з числа службових було погоджено МВС України, внаслідок чого ГУ МВС України в Черкаській області ініціювало розгляд відповідного питання перед виконавчим комітетом Черкаської міської ради, проте відповідач допустив бездіяльність у розгляді такого питання, а відтак є правові підстави для зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що до виконавчого комітету Черкаської міської ради не подавалось належного клопотання про виключення спірної квартири з числа службових, а лист ГУ МВС України в Черкаській області від 11.03.2010р. не відповідав критеріям офіційного документу, внаслідок чого не був розглянутий по суті, а був повернений як анонімне звернення. Зауважив, що відсутність належним чином оформленого клопотання ГУ МВС України в Черкаській області про виключення спірної квартири з числа службових унеможливлює вирішення такого питання відповідачем в порядку, передбаченого законом, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач з 22.05.1996р. проходив службу в органах внутрішніх справ, звідки був звільнений з посади начальника відділу внутрішньої безпеки (у Черкаській області) СВБ ГУБОЗ МВС України на підставі наказу МВС України від 31.05.2010р. № 955о/с. Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №421 від 07.04.2009р. квартира за адресою: [ADDRESS] (далі спірна квартира), - включена до службових управління МВС України в Черкаській області. На підставі рішення виконавчого комітету Черкаської області №1547 від 04.12.2009р. спірна квартира надана позивачу як службова на склад сім`ї чотири особи. 07.12.2009р. позивачу був виданий ордер №067118 на службове житлове приміщення в [ADDRESS] , житловою площею 31,7кв.м. (далі спірна квартира) на сім`ю у складі чотирьох осіб (він, дружина, дочка, син). Згідно відомостей з паспорта громадянина України з 12.02.2010р. позивач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у спірній квартирі /а.с. 5-6/. Відповідно до виписки із протоколу № 1 житлово-побутової комісії ГУМВС України в Черкаській області від 18.02.2010 року комісія вирішила порушити клопотання про виключення жилого приміщення спірної квартири з розряду службового житла /а.с. 10/. 01.03.2010р. ГУ МВС України в Черкаській області звернулось із листом до заступника міністра внутрішніх справ [PERSON] , в якому ініціювало пропозицію щодо виключення спірної квартири з числа службових /а.с. 8/. Листом від 09.03.2010р. за підписом заступника міністра внутрішніх справ Ембулатова О.Г. керівництво ГУМВС України в Черкаській області було повідомлено про те, що МВС України не має заперечень щодо виключення спірної квартири з числа службових /а.с. 9/. 12.03.2010р. до департаменту ЖКК Черкаського міського виконавчого комітету надійшов лист №16/1-64 від 11.03.2010р. адресований Черкаському міському голові з проханням виключити з числа службових спірну квартиру, яка належить Головному управлінню згідно договору купівлі- продажу, так як відпала потреба у використанні її як службової. Підписантом вказаного листа зазначено «Начальник /Головного управління М.М. Лушпієнко» /а.с. 11/. Як слідує із картки обліку вхідних документів, завіреної 10.12.2021р. заступником начальника відділу документообігу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Кропива В.А., відповідне звернення, кореспондентом якого вказано УМВС України в Черкаській області за вих.№16/1-64 від 11.03.2010р., було розглянуто 07.04.2010р. департаментом ЖКК МВК та повернуто 08.04.2010р. /а.с. 12/. На адвокатський запит представника позивача від 30.08.2021р. виконавчий комітет Черкаської міської ради листом від 06.09.2021р. за вих. №19485-01-21 повідомив адресанта, що надати інформацію про розгляд листа від 2010 року щодо виключення спірної квартири із числа службових немає можливості, оскільки листи зберігаються протягом 5 років. Додатково повідомлено, що спірна квартира є службовою управління МВС України в Черкаській області і інформація про виключення такої квартири з числа службових відсутня /а.с. 13-14/. На адвокатський запит представника позивача від 08.09.2021р. голова ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області листом від 29.09.2021р. за вих. №16/1-87 повідомив адресанта, що оригінали документів відносно спірної квартири, яка надавалася [PERSON] як службове житло, не збережені, оскільки віднесені до категорії документів з тимчасовим терміном зберігання, а тому відсутня можливість надати їх належним чином завірені копії /а.с. 15-16/. Листом від 12.11.2021р. за вих.№23354-01-21 департаменту ЖКК Черкаської міської ради позивача було повідомлено, що по питанню виключення квартири із числа службових має звертатися та організація, у віданні якої вона знаходиться, у разі ліквідації організації її правонаступник або ж в судовому порядку /а.с. 17/. Діяльність УМВС України в Черкаській області, як органу державної влади, припинена 20.01.2022р., що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ /а.с. 18/. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у такому реєстрі відсутня інформація про наявність у власності позивача об`єктів нерухомого майна, а також про реєстрацію речових прав на спірну квартиру /а.с. 19/. У 2021 році позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Черкаської міської ради в нерозгляді клопотання ГУМВС України в Черкаській області від 11.03.2010р. про виключення жилого приміщення із числа службових та зобов`язати виконавчий комітет Черкаської міської ради розглянути клопотання ГУМВС України в Черкаській області від 11.03.2010р. про виключення з числа службових двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , у відповідності та порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду (судова справа №712/14190/21). За результатом розгляду такої справи суд ухвалив рішення від 28.12.2023р., яким відмовив у позові [PERSON] /а.с. 20-23/. Ухвалюючи відповідне рішення суд виходив з того, що ініціатором клопотання щодо виключення квартири із числа службових було Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, а позивач особисто з таким клопотанням до відповідача не звертався. Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його доводів щодо наміру здійснити приватизацію житлового приміщення, що має статус службового та відмови компетентних органів у здійсненні ним приватизації житлового приміщення. Таким чином, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу порушення його прав відповідачем Черкаською міської радою у зв`язку з чим, позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають. За таких обставин позивач стверджує, що має право на приватизацію спірної квартири, але без виключення її з числа службових не може реалізувати свого права, що свідчить про порушення його права на житло, яке підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем. Таким чином, між сторонами існує спір, що виник із житлових правовідносин. Надаючи оцінку обґрунтованості доводів учасників справи в контексті встановлених судом обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 118 ЖК передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно з ч. 2 ст. 121 ЖК службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЖК порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає у тому, що воно надається у зв`язку з характером трудових відносин особи з володільцем такого, а тому особа, яка користується службовим житлом усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення Статтею 125 ЖК передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що: - спірна квартира включена до службових управління МВС України в Черкаській області; - спірна квартира була надана для проживання позивачу як службове житло на підставі ордера від 07.12.2009р. у зв`язку з проходженням останнім служби в органах внутрішніх справ; - на підставі наказу МВС України від 31.05.2010р. позивач звільнений з органів внутрішніх справ, але до теперішнього часу продовжує на власний розсуд користуватися квартирою (разом із членами його сім`ї), наданою у користування як службове житло (будь-яких перешкод у користуванні позивачем наданим йому для проживання житлом судом не встановлено). Частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. У зв`язку з цим для того, щоб житло можна було приватизувати, першим кроком має бути його виведення з числа службових. Відповідно до Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 (далі Положення №37), підставами для виключення квартири з числа службових є: відсутність потреби у подальшому використанні житла у якості службового; виключення у встановленому порядку житла з числа службових. Відповідно до п. 2 Положення № 37 службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Пунктом 3 Положення № 37 визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Згідно з п. 6 Положення № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка. Отже, особа, яка бажає приватизувати службове житло, повинна звернутися до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового. В той же час доцільність перебування квартири зі статусом "службова" вирішує сам власник, а не користувач (наймач). Подання клопотання виключення житла зі складу службових є правом, а не обов`язком підприємства, установи, організації. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 760/31360/19. Тобто, прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень підприємства, організації, установи у відання якої перебуває службове житло, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень. Верховний Суд в постанові від 03.10.2022р. у справі № 643/15613/19 зазначив, що особа, яка бажає приватизувати службове житло, повинна звернутися до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового. Виключення жилого приміщення з числа службових здійснюється на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, а чинним законодавством не передбачені правові норми, які зобов`язували б власника службового житлового приміщення виключити його із цього фонду. Варто звернути увагу, що при отриманні у користування спірної квартири як службового житла позивач був обізнаний про її статус та міг усвідомлювати тимчасовий характер користування житлом, наданого у період його перебування у трудових відносинах із його роботодавцем (балансоутримувачем), з урахуванням гарантій, передбачених статтею 125 ЖК Української РСР. Чинне законодавство не надає особі право на приватизацію службового житла. Окремо слід зауважити, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. У постанові від 22.09.2021р. у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Також Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 14.09.2021р. у справі №910/14452/20, від 25.06.2020р. у справі №924/233/18, від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, слід виснувати, що враховуючи зміст позовних вимог та підстави позову, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок надати суду докази на підтвердження дотримання порядку ініціювання належним суб`єктом перед відповідачем питання про виключення спірної квартири з числа службових та порушення відповідачем порядку вирішення відповідного питання. Ненадання суду відповідних доказів може мати наслідком ухвалення судом рішення про відмову в позові через недоведеність обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що УМВС України в Черкаській області зверталось до відповідача з належним чином оформленим клопотанням про виключення спірної квартири з числа службових. Посилання сторони позивача на лист від №16/1-64 від 11.03.2010р. адресований Черкаському міському голові від імені начальника ГУ МВС України в Черкаській області суд оцінює критично, оскільки аналіз змісту такого листа свідчить, що він має загально-інформативний характер і за своїм змістом є лише свідченням наявності бажання у його автора розпочати процедуру виключення спірної квартири з числа службових. До того ж такий лист не відповідає вимогам до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, тобто Національному стандарту державної уніфікованої системи документації, який був чинним на дату його складання і дія якого поширюється на всі організаційно-розпорядчі документи, створювані в результаті органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності. У такому листі відсутні такі обов`язкові реквізити для документа, як назва організації (07), довідкові дані про організацію (09), назва виду документа (10), заголовок до тексту документа (19), що передбачено п. 4.4 ДСТУ 4163-2003. При цьому відсутність на документі назви виду документа, як клопотання, свідчить про те, що такий документ за своєю організаційно-розпорядчою формою є не клопотанням, а листом. Окремо слід зауважити, що наказом МВС України №1039 від 10.09.2004р. було затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, яке було чинним в період з 16.10.2004р. до 02.02.2016р. Підпунктом 1.7 такого Положення було передбачено: - жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам за собою факт проживання в службових жилих приміщеннях громадян - колишніх працівників, які звільнені зі служби, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових; - виключення жилого приміщення з числа службових здійснюється на підставі клопотання відповідного органу внутрішніх справ України, погодженого з МВС України рішенням органу місцевого самоврядування; - про виключення жилого приміщення з числа службових у книзі обліку службових жилих приміщень Міністерства внутрішніх справ України (управління Міністерства внутрішніх справ України) робиться відповідна відмітка. Отже, аналіз змісту норм, що регулювали порядок виведення житлових приміщень з числа службового житла органів внутрішніх справ, свідчить, що сутність процедури виведення житлових приміщень з числа службових, полягає у тому, що відповідна процедура реалізується за участю органу внутрішніх справ та органу місцевого самоврядування, а отже дефекти такої процедури зумовлюють виникнення спору саме між такими суб`єктами. Претензії наймача службового житла до результату процедури виведення такого житла з числа службових, які обумовлюються відсутністю належного клопотання органу внутрішніх справ про виведення житла з числа службових, свідчать про можливість існування спору між наймачем та власником житла (орган внутрішніх справ). Таким чином, слід виснувати, що у випадку коли власник службового житла (орган внутрішніх справ) не реалізував належним чином своїх дискреційних повноважень та не подав належно оформленого клопотання про виведення житлового приміщення з числа службових, то у відповідного органу місцевого самоврядування не виникає обов`язку прийняття рішення про виключення відповідного житла з числа службових. Аналіз змісту спірних правовідносин та встановлених судом фактичних обставин справи, з огляду на обсяг наданих суду доказів, свідчить, що позивач набув право користування спірною квартирою на умовах, що передбачені законом для використання службового житла. Доказів того, що власник такого житла (УМВС України в Черкаській області) належним чином реалізував своє право та звернувся до відповідача з клопотанням про виведення спірної квартири з числа службових, судом не встановлено, а чинним законодавством не передбачені правові норми, які зобов`язували б власника службового житлового приміщення виключити його із цього фонду. За таких обставин доводи позивача про те, що його законні права та інтереси були порушені є необґрунтованими, що узгоджується з висновком, викладеним стосовно застосування норм права у подібних правовідносинах в постанові Верховного Суду від 03.10.2022р. у справі №643/15613/19. Варто також зазначити, що право позивача на житло не порушено, оскільки його не позбавляють можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставиться питання і про виселення позивача зі спірної квартири, а отже помилковими є доводи позивача про наявність порушення його права на житло в аспекті положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З урахуванням вищевикладених мотивів суд доходить висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача виключити з числа службових спірну квартиру є необґрунтованою та неправомірною, а тому не підлягає до задоволення. У свою чергу інша позовна вимога (подальше надання спірної квартири [PERSON] для постійного проживання разом із членами сім`ї) є похідною від першої, внаслідок чого також не підлягає задоволенню. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у позові. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу, що такі витрати складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в сумі 2422,40 грн. /а.с. 1/. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то понесені позивачкою судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed