Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача адвокат Дем`яненко О.О. вказала, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] та бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] , з яким відповідач [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Починаючи з травня 2021 року, дитина [PERSON] проживав лише зі своїм батьком [PERSON] у м. Купянськ, а у вересні 2023 року дитина з батьком переїхали та проживали в м. Харкові як внутрішньо переміщені особи. Увесь цей час [PERSON] самостійно виховував та утримував свого сина, створюючи для нього гідні умови проживання, а мати дитини [PERSON] життям сина не цікавилася та не приймала участі в його вихованні. В 2022 році відповідач [PERSON] виїхала за кордон України, і від тоді навіть не спілкувалася з сином. Також представник позивача зазначила про те, що [INFO] помер [PERSON] - батько дитини, і [PERSON] повернулась на територію України. Але зі своїм сином відповідач не залишилась і знову виїхала за межі України, залишивши дитину бабусі, позивачу в справі. Від тоді малолітній [PERSON] проживає лише з бабусею, яка забезпечує його усім необхідним. Між дитиною і бабусею склалися усталені доброзичливі стосунки. Мати дитини [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, який має інвалідність, обумовлену тяжким захворюванням - цукровим діабетом, ухиляється, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом. До того ж відповідач [PERSON] була позбавлена в судовому порядку батьківських прав й до інших двох своїх дітей. Так як малолітня дитина проживає з позивачем та повністю перебувають на її утриманні, а відповідач повністю ухилилася від виховання та догляду за нею, позивач [PERSON] змушена була звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з дня одержання копії ухвали на подання відзиву на позов. Копію ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви було направлено відповідачу [PERSON] засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 01 грудня 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені вказані вище документи. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не поданий. В судове засідання відповідач [PERSON] була викликана шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 22 березня 2025 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Представник позивача Дем`яненко О.О. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені в позові. Окремо представник позивача наголосила на тому, що з 2020 року, коли малолітній [PERSON] почав проживати з батьком [PERSON] , відповідач [PERSON] не виявляла інтересу до життя свого сина, а тим більше після виявлення у дитини тяжкого захворювання, через яке дитини встановити інвалідність. Про те, що батько дитини [PERSON] загинув в серпні 2023 року внаслідок ДТП, відповідач [PERSON] знала і через це повернулась з-за кордону в Україну. Але перебуваючи в м. Люботин, [PERSON] навіть не приїхала в лікарню до свого сина, який разом з батьком постраждав у ДТП. Невдовзі [PERSON] знову виїхала за межі України, так і побачивши свого сина. Наразі дитина [PERSON] проживає зі своєю бабусею [PERSON] , яка бажає стати опікуном над своїм онуком, аби мати змогу представляти його інтереси під проходження лікування та отримання життєво важливих ліків для дитини. Інша бабуся дитини, по лінії батька, не має змоги взяти на себе функції опікуна, бо вона проживає наразі в м. Куп`янськ. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування Ровгейша Н.Н. в судовому засіданні позов підтримала та вважала, що задоволення позовних вимог повністю відповідатиме інтересам дитини. У своєму виступі представник Ровгейша Н.Н. акцентувала увагу на тому, що під час проведення дій по підготовці висновку щодо розв`язання спору спеціалістами Служби у справах дітей були обстежені умови проживання дитини в місці проживання його бабусі, позивача в справі. Під час такої перевірки було встановлено, що бабуся створила для свого онука усе необхідне для розвитку дитини, а також вона докладає зусилля для догляду за станом здоров`я дитини. В той же час, перевірити умови проживання в помешканні відповідача [PERSON] спеціалістам Служби у справах дітей не вдалось, оскільки житловий будинок зачинений тривалий час, а відповідач [PERSON] для участі в засіданні Комісії з захисту прав дитини та для надання необхідних пояснень не з`явилась. В судовому засіданні, вислухавши промови учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є рідною матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 04 вересня 1985 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради народних депутатів. Малолітній [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим повторно 06 травня 2021 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Батьками дитини у свідоцтві зазначені [PERSON] і [PERSON] , яка є відповідачем в даній справі. Від так, позивач [PERSON] є рідною бабусею по відношенню до малолітнього [PERSON] . [PERSON] , батько дитини, помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 27 серпня 2024 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області. Згідно з довідкою виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 11 вересня 2024 року фактичне місце проживання малолітнього [PERSON] , як внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Вказана адреса є адресою зареєстрованого місця проживання позивача [PERSON] . За інформацією, отриманою з Єдиного державного демографічного реєстру станом на 06 листопада 2024 року, відповідач [PERSON] зареєстрована з 19 листопада 2011 року за адресою: [ADDRESS] . Але за вказаною адресою відповідач [PERSON] тривалий час не проживає, що випливає з інформації про перетин державного кордону України, наданою Державною прикордонною службою України за період з 01 січня 2022 року по 20 листопада 2024 року. Так, [PERSON] перетнула державний кордон України в напрямку виїзду 14 березня 2022 року, далі - в напрямку в`їзду в Україну 17 квітня 2022 року. Але невдовзі, 05 травня 2022 року [PERSON] знову перетнула державний кордон України в напрямку виїзду та повернула на територію України лише 29 серпня 2024 року, а вже 06 вересня 2024 року [PERSON] знову виїхала за межі України. Інформація про повернення [PERSON] на територію України після вказаної дати відсутня. Таким чином, позивач [PERSON] та її малолітній онук [PERSON] проживають спільно за однією адресою як члени однієї родини, тому позивач має право згідно зі ст. 165 СК України на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. За ініціативою представника позивача Дем`яненко О.О. в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] і [PERSON] , позивач в даній справі. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що її донька [PERSON] проживала разом з нею в квартирі, коли народився її син [PERSON] . Але вже через рік [PERSON] почала періодично виїжджати на заробітки за кордон. У її відсутність батько дитини [PERSON] , який тоді проживав окремо від них, навідував свого сина десь 1 раз на місяць і домотав грошима та їжею на його утримання. В липні 2017 році її онук [PERSON] тяжко захворів на цукровий діабет і потрапив до реанімації, та після виписки з лікарні онук фактично залишився на її утриманні, бо [PERSON] не мала наміру доглядати за сином. Так тривало до 2020 року, коли дитину до себе забрав його батька, і вони разом проживали в м. Куп`янськ Харківської області. Але й після переїзду дитини до батька [PERSON] не проявляла інтересу до життя свого сина,бо проживала в Бельгії. Також [PERSON] пояснила, що 23 серпня 2024 року її зателефонувала мати [PERSON] та повідомила, що її син і онук потрапили в ДТП і перебувають у лікарні. Вона, [PERSON] , одразу телефоном повідомила про цю подію свою доньку [PERSON] і та повернулася з-за кордону до м. Люботин наприкінці серпня 2024 року. Увесь час перебування онука в лікарні, до 04 вересня 2024 року, поруч з ним була лише вона, [PERSON] , а [PERSON] жодного разу не приїхали провідати свого сина, хоча вона її неодноразово просила про це. Вона, [PERSON] , намагалася з`ясувати у [PERSON] причини, через які вона жодного разу не навідала сина в лікарні, але та лише обмежилась поясненням, що зустріла свого приятеля і не змогли приїхати. Після виписки з лікарні дитина постійно проживає з нею, [PERSON] , і перебуває на її утриманні, в догляді за онуком їй допомагають сусіди. Так, свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з [PERSON] більше 30 років і пам`ятає, що її онук [PERSON] від народження проживав з бабусею, бо його мати [PERSON] тривалий час не проживала з дитиною, але дитину часто навідував його батько. Згодом батько забрав сина жити до себе в інше місто. Також свідок [PERSON] підтвердила, що дізналася від [PERSON] , що її онук потратив до лікарні, і що [PERSON] вона бачила востаннє у 2024 році, коли загинув батько дитини і [PERSON] допомагала дитині в лікарні. При особистій зустрічі з [PERSON] вона, [PERSON] , запитала, чи їздила вона до дитини в лікарню, на що [PERSON] відповіла, що ні. Додатково свідок пояснила, що з осені 2024 року на прохання [PERSON] приходить до неї додому в будні дні, вранці, і доглядає за її онуком, поки вона перебуває на роботі. Вона, [PERSON] , перевіряє, чи поснідав [PERSON] , чи вчасно він прийняв ліки та відстежує рівень цукру в його крові; в розмовах [PERSON] розповідає, що мати йому не телефонує і він не хоче їй телефонувати. Показання свідків суд оцінює як достовірні і правдиві, і вони також підтверджується іншими дослідженими в справі доказами. Так, в листі від 05 квітня 2023 року Люботинський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомляв на адресу адвоката Дем`яненко О.О. ту інформацію, що родина [PERSON] перебувала на обліку як родина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, з 16 липня 2021 року, і що 13 липня 2021 року спеціалістами Центру проводилась перевірка використання [PERSON] виплати державної допомоги на дитину з інвалідністю [PERSON] , [INFO] . Під час такої перевірки було встановлено, що в родині [PERSON] малолітній [PERSON] не виховується, а тривалий час проживає з батьком [PERSON] , який фактично займається вихованням та утриманням дитини. Згідно з довідкою від 19 вересня 2024 року, виданою ТОВ «ВИРОБНИЧА ОРГАНІЗАЦІЯ «ХАРКІВ», позивач [PERSON] працює в Товаристві на посаді складальника взуття і отримує заробітну плату. Згідно з висновком від 25 жовтня 2024 року про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, складеним КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради, у дитини [PERSON] , [INFO] , діагностовано захворювання «цукровий діабет 1 тип, важка форма». За інформацією, наданою КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» листом від 18 лютого 2025 року, дитина з інвалідністю [PERSON] регулярно, двічі на рік, проходить стаціонарне лікування та обстеження в ендокринологічному центрі КНП ХОР «ОДКЛ», і до серпня 2024 року доглядом за дитиною займався його батько [PERSON] ; в подальшому догляд за дитиною здійснює його бабуся [PERSON] , яка регулярно спілкується з лікуючим лікарем-ендокринологом щодо стану здоров`я дитини та супроводжує дитину при надходженні до лікарні. Остання госпіталізація [PERSON] в КНП ХОР «ОДКЛ» була з 30 вересня по 10 жовтня 2024 року. Дитина є інсулінозалежним і постійно приймає ліки, 4 рази на добу, а рецепти на отримання інсуліну лікар виписує один раз на три місяці. За інформацією, наданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради листом від 04 лютого 2025 року, дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: «цукровий діабет 1 тип, важка форма, глікемічний контроль з високим ризиком», є інсулінозалежним і приймає інсулін 4 рази на добу; і відвідування дитиною лікаря відбувається в супроводі [PERSON] . Таким чином, досліджені докази в сукупності з показаннями свідків підтверджують те, що відповідач [PERSON] не виявляла інтересу до життя свого сина [PERSON] в період його проживання з батьком [PERSON] , а також лишила свого сина, який дитиною з інвалідністю, напризволяще після смерті [PERSON] , розуміючи, що дитина потребує постійного догляду і допомоги через свій тяжких стан здоров`я. Згідно з заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 07 листопада 2023 року, ухваленого в справі № 630/545/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, відповідача [PERSON] було позбавлено відносно малолітньої доньки з підстав свідомого і тривалого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо доньки. Ще одним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 24 вересня 2024 року, ухваленого в справі № 630/480/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відповідача [PERSON] було позбавлено відносно малолітньої доньки з підстав, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків носило тривалий і систематичний характер. Вказані судові рішенні не являються безумовним підтвердженням того, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] . Але суд враховує наведені вище рішення як докази безвідповідального ставлення відповідача до обов`язку по вихованню своїх дітей та забезпеченню їх фізичного і духовного розвиту. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», наведено роз`яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач у справі [PERSON] батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином, не утримує дитину, не займається її вихованням, не піклується про стан здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці до самостійного життя. Виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області на виконання вимог ст. 19 СК України було надано висновок від 09 грудня 2024 року № 03-36/4259 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, із вказаного висновку вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні сина не приймає, не спілкується з ним, не навідує, не забезпечує його матеріально, не дбає про здоров`я дитини. При підготовці висновку органом опіки та піклування також взято до уваги ті обставини, що [PERSON] є матір`ю чотирьох малолітніх дітей, яких народила від різних чоловіків, та що на підставі судових рішень [PERSON] була позбавлення батьківських прав відносно своїх малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] ; а також те, що малолітній [PERSON] емоційно прив`язаний до своєї бабусі, з якою у нього дружні стосунки, і дитина не має бажання жити з матір`ю, оскільки вона з ним не спілкується. На підставі ст. 171 СК України судом була забезпечена можливість дитині [PERSON] висловити свою думку щодо вирішення спору про позбавлення батька [PERSON] батьківських прав по відношенню до нього. Дитина [PERSON] пояснив суду, що тривалий час проживав зі своїм батьком до моменту його загибелі, а після того він проживає з бабусею м. Люботин, та йому подобається у неї проживати, бо тут у нього з`явились друзі; а з матір`ю він востаннє бачився п`ять років тому, коли його забирав до себе батько. Від тоді лише інколи відбувалось спілкування з нею. Але навіть уразі появи матері, він все одно не матиме бажання проживати з нею, бо хоче залишатися з бабусею. Тому він підтримує бажання своєї бабусі стати опікуном над ним, та від того, чи буде чи не буде його мати позбавлення батьківських прав, в його житті нічого не зміниться. Висловлена дитиною думку цілком відтворює його інтереси в питанні призначення опікуна над ним, тому суд вважає за необхідне врахувати її при вирішенні позовних вимог в цілому. Відповідно до подання № 03-36/4258 від 09 грудня 2024 року про призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області встановлено, що перешкод для виконання обов`язків опікуна [PERSON] не має, із правами та обов`язками опікуна обізнана, про відповідальність за життя та здоров`я дитини попереджена. А тому орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області вважає встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, умисно не виконує, а призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини, яка бажає проживати саме з бабусею, а тому суд вважає, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна є обґрунтованим, а отже підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, розмір аліментів на утримання однієї дитини визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також матеріальне становище відповідача, який є молодою та працездатною людиною, а тому стягує з нього на користь позивача на утримання їхнього неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому суд задовольняє позов і стягує з неї аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивача, та платника аліментів, яка є працездатною людиною та має на утриманні ще одну дитину. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позивачем позовної заяви про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати Також, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум при зверненні з вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: approved