Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду мотивуючи тим, що з 14 жовтня 2006 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2011 року було розірвано. За час спільного проживання у шлюбі мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 21 червня 2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 квітня 2010 року і до повноліття дитини. При цьому, аліменти визначені рішенням, на утримання дитини не надходять. Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 25 жовтня 2012 року "Про визначення порядку спілкування з дитиною та участі у її вихованні батька", відповідачу було надано можливість спілкуватися з сином [PERSON] , але вищевказане рішення залишилось без реагування батька, не було жодного випадку прояву уваги до дитини, зустрічі з нею, надання будь-якої допомоги і тим більше виховання, а тому представник позивача просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , а також змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 21 червня 2010 року, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату та час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав. Представник третьої особи - Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явилась, проте письмовою заявою просила суд слухати справу без їх участі, рішення прийняти на розсуд суду. Третя особа - неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, думку дитини, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що з 14 жовтня 2006 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2011 року було розірвано (а.с.28). За час спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 23 вересня 2008 року (а.с.31). Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 21 червня 2010 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 квітня 2010 року і до повноліття дитини (а.с.20-21), на підставі чого, 07 вересня 2010 року Центрально-Міським районним судом міста Горлівка Донецької області видано виконавчий лист про стягнення аліментів (а.с.11-12), але аліменти визначені рішенням суду на утримання дитини не надходять, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2010 року по 20.09.2024 року (а.с.53). Однак, згідно відповіді Горлівського відділу ДВС у Горлівському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №21068/3085/17/24/22.6 від 30 серпня 2024 року, станом на 30.08.2024 року вищевказаний виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває, таким чином відділ позбавлений можливості надати довідку про розмір заборгованості із сплати аліментів (а.с.54-55). На даний час є ухвала Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2024 року про видачу дублікату виконавчого листа (а.с.99-100), який знову пред`явлено до виконання (а.с.101), але поки що постанова про відкриття виконавчого провадження відсутня. 26 січня 2013 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 26 січня 2013 року (а.с.22). Згідно довідки Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №1233 від 28 серпня 2024 року до складу сім`ї [PERSON] входять чоловік - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , та мати - [PERSON] , [INFO] ; проживають без реєстрації по [ADDRESS] (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 25 жовтня 2012 року "Про визначення порядку спілкування з дитиною та участі у її вихованні батька", [PERSON] було надано можливість спілкуватися з сином [PERSON] , але вищевказане рішення залишилось без реагування батька, не було жодного випадку прояву уваги до дитини, зустрічі з нею, надання будь-якої допомоги і тим більше виховання. Відповідно до довідки комунального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа "Олімп" Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 26 вересня 2024 року № 01-24/47, встановлено, що [PERSON] є вихованцем секції з футболу комунального закладу Дитячо-юнацької спортивної школи "Олімп" Петрівської селищної ради, однак батько [PERSON] жодного разу не з`являвся на тренування та змагання за участі дитини, успіхами та справами сина не цікавився (а.с.13). Згідно довідки Петрівського ліцею Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 26 серпня 2024 року № 01-31/145/1, [PERSON] займається вихованням сина [PERSON] , учня 11-А класу Петрівського ліцею Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. За час навчання [PERSON] у Петрівському ліцеї, батько [PERSON] вихованням сина не займається. Разом з сім`єю не проживає, матеріальної допомоги не надає, батьківські збори у закладі не відвідував, навчанням сина не цікавиться. За інформацією практичного психолога, класного керівника і інших педагогів ставлення учня [PERSON] до матері є позитивним. Ставлення до батька негативне, теплих почуттів до нього не проявляє (а.с.18). Також суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] , після початку загальновідомих подій у 2014 році на території Донецької області, залишився у місті Горлівка Донецької області, яка є окупованою російською федерацією з 07 квітня 2014 року, підтвердженням чого є інформація розміщена на інформаційному ресурсі "Миротворець"(а.с.19). Згідно повідомлення Департаменту Інформатизації Міністерства ВС України №24552/16-2024 від 20.11.2024 року, станом на 18.11.2024 року за даними аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Горлівка Донецької області, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.83). Крім того, в матеріалах справи відсутній висновок компетентного органу про доцільність (недоцільність) позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки, як вказала начальник служби у справах дітей Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в письмових поясненнях №10-13/207/1 від 01.11.2024 року, відсутня об`єктивна можливість для надання такого висновку, оскільки неможливо належним чином повідомити громадянина [PERSON] про час та місце проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, так як останній проживає в м. Горлівка Донецької області, яка з 07 квітня 2014 року і до цього часу є окупованою територією (а.с.73-75). Але вказаний висновок, відповідно до ч.6 ст.19 СК України, має рекомендаційний характер, тобто, не є обов`язковим для суду, який оцінює всі докази в сукупності. Також в судовому засіданні була заслухана думка дитини. Так, неповнолітній [PERSON] , який надавав пояснення в присутності психолога [PERSON] , заявив про своє бажання позбавити батька [PERSON] батьківських прав стосовно нього, оскільки не має жодного контакту з батьком, так як батько не цікавився його життям, не приймав участі у його вихованні і не підтримував його ні фінансово, ні морально, крім того своїм батьком він вважає [PERSON] (нинішнього чоловіка позивачки) (а.с.53). Частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину. Згідно п.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов`язаний зі здоров`ям дитини. Обов`язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. На підставі положень статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд бере до уваги надані позивачем докази щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого строку, так як відповідачем не надано суду доказів щодо їх спростування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. При цьому, суд вважає за необхідне пояснити відповідачу, що згідно ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184,192 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до статей 183,184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (частина перша статті 192 Сімейного кодексу України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статями 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статей 181, 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року в справі №6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 березня 2020 у справі №759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Разом з тим, змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими статтею 182 Сімейного кодексу України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина першастатті 192 Сімейного кодексу України). Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виконує положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов`язків з виховання та утримання дитини. А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Зокрема, при розгляді справи були підтверджені доводи позивачки про те, що відповідач не цікавиться життям дитини, не приділяє увагу його вихованню, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Така поведінка не свідчить про те, що батько дитини діє в інтересах дитини. Таким чином відповідач не виконує приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення свого сина. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим вважає за необхідне, як крайню міру, позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його сина, оскільки байдужість відповідача до дитини свідчить про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів, що спростовують вказане відповідачем суду не надано. Також наявні підстави для задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. У суду наявні підстави стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1211 грн. 20 коп. судових витрат (сплата судового збору) позовна вимога про позбавлення батьківських прав. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат за іншу позовну вимогу, то судові витрати у розмірі 1211 грн. 20 коп. повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 7,150,155,157,164,165,166,167,169,180,181,182,192 СК України та ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства».

Outcome: approved