Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі -Відділ) про зняття арешту з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , а також скасування запису про обтяження (арешт) вказаного майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є єдиним спадкоємцем свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Окрім того, [INFO] померла мати її чоловіка - [PERSON] . Відповідно до довідки Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 20.04.2023 позивач являється єдиним спадкоємцем після смерті останніх. Вказувала, що після смерті чоловіка до складу спадкової маси увійшла вищевказана квартира. Під час оформлення спадщини, позивачем було з`ясовано, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.04.2023 значиться обтяження - арешт (архівний запис), за реєстраційним №1393876, який зареєстрований 20.10.2004 Другою київською державною нотаріальною конторою на підставі документу - «постанова, 789/9, 10.11.2003, Державна виконавча служба, Голосіївська», об`єктом обтяження вказано 1/2 частина квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] . Однак, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відповідача відсутні будь-які виконавчі провадження, стороною якою є [PERSON] , та за яким на спадкове майно було накладено арешт. Як зазначала у своїй позовній заяві [PERSON] , 22.04.2023 її представником на адресу відповідача направлялась заява про зняття арешту, у відповідь на яку позивачу було повідомлено про причини та підстави накладення арешту на майно, та запропоновано звернутись до суду. Отже, враховуючі ті обставини, що наявність вказаного арешту перешкоджає позивачеві реалізувати свої права, як спадкоємці, з оформлення спадщини, а також зважаючи на те, що накладений арешт не знято, а виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні, вона змушена була звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2024 для розгляду цивільної справи №752/12064/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Окрім того, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Другу київську державну нотаріальну контору та Одинадцяту київську державну нотаріальну контору. Також вказаною ухвалою суду було зобов`язано Другу київську державну нотаріальну контору надати суду належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для реєстрації арешту 1/2 частини спірної квартири, а Одинадцяту київську державну нотаріальну контору - належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . 24.07.2024 на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи №322/2022, заведеної після смерті [PERSON] . Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень щодо суті спору, а також заява про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи, від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих-код АТ «Укрпошта» - 0600275371715), у якому судом відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження, а також копія позовної заяви з додатками. Окрім того, копії постановленої судом ухвали про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документу. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору своїм правом на подання до суду пояснень не скористались. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав, визначені у статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Судом установлено, що 28.11.2017 між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києва було здійснено актовий запис №2117, що підтверджуються наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . З наданої суду копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Оболонським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] помер [INFO] у віці 59 років. 19.05.2024 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №322/2022 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68979311 від 19.05.2022. З наданої суду копії вищевказаної спадкової справи убачається, що із заявою прийняття спадщини за заповітом звернулась позивач [PERSON] . Так, згідно наявної у копії матеріалів спадкової справи заповіту, складеного 17.02.2022 померлим [PERSON] , останній заповів своїй дружині [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і, взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1999, виданого Державною адміністрацією Московського району м.Києва, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належала приватизована квартира загальною площею 50,0 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира 31.03.1999 була зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації». [PERSON] був сином [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах спадкової справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.12.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №68977828 від 19.05.2022 убачається, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [INFO] Другою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №21. Також, з матеріалів спадкової справи №322/2022 після убачається, що 25.05.2022 Другою київською державною нотаріальною конторою до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори була направлена копія спадкової справи №21/2010 від 20.01.2010, заведеної після смерті померлої [PERSON] . Згідної виданої державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн І. довідки від 20.04.2023 за №1474/02-14/322/2022, після смерті [PERSON] , 1962 року народження, який був спадкоємцем після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , єдиною спадкоємицею померлого згідно закону є його дружина [PERSON] . Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218, частини третьої статті 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частин першої, другої статті 1223 ЦК України). Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , який був спадкоємцем після своєї матері [PERSON] , позивач набула права на спадщину. Звертаючись до суду з позовом у цій справі, [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги про зняття арешту з нерухомого майна тим, що такий арешт перешкоджає їй в оформленні спадкових прав. Так, з наданої суду копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за параметрами пошуку даних відносно [PERSON] у відомостях Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна значиться інформація про накладений тип обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер - 1393876, що зареєстровано 20.10.2004 10:36:45 за №1393876 реєстратором: Друга київська нотаріальна державна контора, 01033, м.Київ, вул.Саксаганського, 45, підстава обтяження - постанова, 789/9, 10.11.2003, Державна виконавча служба, Голосіївська. У графі об`єкт обтяження зазначена інформація - квартира 1/2 част. квартири, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , власник - [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані - архівний номер:6350980KIEV2, архівна дата: 18.11.2003, дата виникнення: 18.11.2003, № реєстра: 1З-291, внутр.№790159332CF43D30312B, коментар: вх.2199. Так, як було зазначено вище, згідно положеннями частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України №606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно вимог статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону,чинній на час накладення арешту) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону. Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника. Згідно частини шостої статті 37 Закону України №606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час закінчення накладення арешту), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту). У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на майно померлої [PERSON] накладено 20.10.2004 Другою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови 789/9 від 10.11.2003 Державної виконавчої служби у Голосіївському районі. Відповідно до наданої роздруківки результатів пошуку зареєстрованих виконавчих проваджень у Автоматизованій системі виконавчого провадження, не виявлено будь-яких наявних виконавчих проваджень відносно померлої [PERSON] . З матеріалів справи також убачається, що листом Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 02.05.2023 за №76477, представнику позивача було надано відповідь про те, що станом на 02.05.2023 виконавчі провадження щодо стягнення коштів із [PERSON] , на виконанні у Відділі не перебувають. Разом із тим, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обліковується арешт нерухомого майна, зареєстрований 20.10.2004 за №1393876 Другою київською державною нотаріальною конторою. З повідомлення Відділу вищевказане обтяження не можливо було ідентифікувати як таке, що внесено до Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в рамках конкретного виконавчого провадження. Також, листом від 23.06.2023 за №104678 відповідач на подану представником позивача заяву про зняття арешту повідомив останнього про те, що з метою вирішення питання про зняття арешту з майна за вищевказаним обтяженням позивачеві потрібно звертатися до суду для отримання відповідного судового рішення, яке згідно чинного законодавства України є підставою для зняття арешту з майна. Окрім того, ухвалою суду від 13 червня 2024 року в межах даного провадження від Другої київської державної нотаріальної контори витребовувалися належним чином засвідчені копії документів, що стали підставною для реєстрації арешта 1/2 частини спірної квартири. Листом Київського державного архіву від 23.07.2024 за №2659/10-21, до якого третьою особою була перескерована для виконання вищевказана ухвала суду, надано інформацію про те, що відповідно до перевірки даних архіву Другої київської державної нотаріальної контори відсутня постанова 20.10.2004 щодо арешту 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином, з викладеного вище слід дійти висновку, що виконавче провадження в межах якої була винесена постанова про накладення обтяження на 1/2 частину зазначеної квартири наразі не перебуває відкритим, питання зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом установлено, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт та внесено відповідне обтяження щодо майна померлої [PERSON] , спадкоємцем якої був чоловік позивача [PERSON] , який помер [INFO] , не виявлено, на даний час відсутні виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] , відтак відсутні підстави для дії арешту майна, у зв`язку із чим питання щодо зняття арешту підлягає вирішенню в судовому порядку. Слід зазначити, що стороною відповідача об`єктивна необхідність в існуванні обтяження у виді арешту спірного нерухомого майна на час розгляду справи, в суді не доведена, та не спростовані доводи позивача в цій частині. Враховуючи викладене, а також виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, а також неможливістю позивача реалізувати свої спадкові права після смерті чоловіка, який був спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] та прийняв спадщину, а тому суд вважає позов у частині скасування арешту обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. Водночас, суд вважає, що скасування арешту на майно є достатнім для захисту прав позивача, а тому окреме вирішення вимог про скасування записів у державних реєстрах не вимагається законом і не є ефективним способом захисту порушених прав позивача.

Outcome: partial