Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Представник позивача, адвокат Трофименко М. В., звернулась до суду із даним позовом до відповідача про стягнення боргу за договором про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23 березня 2019 року, який рішенням суду від 09.04.2020 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Також вказувала, що за судовим наказом від 30.09.2019 року з [PERSON] , прізвище якого після зміни [PERSON] , на користь [PERSON] було стягнуто на утримання спільної для сторін дитини, [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку з 19.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Також 11.03.2020 року між сторонами було укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений нотаріально № 282. Так відповідно до п. 2 такого договору ним було встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісяця, які повинні сплачуватись батьком два рази на місяць рівними частинами по 5000 грн, перший раз з 1 по 5 число кожного поточного місяця, а другий раз з 20 по 25 число кожного місяця. Аліменти повинні бути сплачені батьком шляхом перерахування суми аліментів на відкриті на ім`я матері рахунки в банківській установі. Крім того батько зобов`язаний брати участь у додаткових витрат на дитину, що викликають особливими обставинами. Однак у порушення умов договору, свої зобов`язання відповідач не виконує з 25.10.2022 року по теперішній час, що призвело до виникнення боргу в розмірі 260000 грн., що складає заборгованість за 26 місяців. Вказане підтверджується випискою з банківського рахунку [PERSON] з 19.10.2022 року по 03.01.2025 року, де видно, що він кошти надсилає на рахунок позивача, які він фактично сплачує лише по рішенню суду. Відповідач сплачувати аліменти та заборгованість по ним в добровільному порядку не бажає. На підставі переліченого просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів за договором про сплату аліментів на дитину від 11.03.2020 року в розмірі 260000 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2600 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 30000 грн. Ухвалою суду від 3 березня 2025 року в задоволенні клопотання адвоката Довбня О. В., який діє в інтересах [PERSON] , про об`єднання зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів за договором про сплату аліментів на дитину із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини було відмовлено та повернуто відповідачу зустрічну позовну заяву [PERSON] про зменшення розміру аліментів за договором про сплату аліментів на дитину. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник позивача, адвокат Трофименко М. В., у судовому засіданні, підтримуючи заявлені нею в інтересах [PERSON] вимоги, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Ані відповідач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Довбня О. В., до суду не з`явились повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши ані заяв по суті справи, ані клопотань суду. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. При цьому якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. З огляду на викладене, суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи, належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки. Отже, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13. Враховуючи наведені норми права, суд дійшов переконання про можливість розгляду справи за повторної відсутності відповідача, [PERSON] , та його представника, адвоката Довбня О. В., які були повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 3 березня 2025 року об 9-00 год та 18 березня 2025 року об 11-00 год., враховуючи положення ч. 5 ст. 130 ЦПК, за якими вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Таким чином, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку з поважних причин в судове засідання учасника справи, то внаслідок повторної неявки незалежно від її причин належним чином повідомлених про судові засідання відповідача та його представника суд розгляд справи провів за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 березня 2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 156 від 23 березня 2019 року, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, який було рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 9 квітня 2020 року розірвано, що підтверджується копією такого судового рішення по справі № 212/1992/20, яке набуло чинності 7 травня 2020 року. Також встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим Покровським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 302 від 23 березня 2019 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . За судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року (провадження № 2-н/212/1388/19) було з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частки від доходів відповідача, починаючи з 19.09.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Також судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 11 березня 2020 року було укладено нотаріально посвідчений договір, реєстр нотаріусу № 282, договір про сплату аліментів на дитину, за яким сторони узгодили, що батько [PERSON] , [INFO] , відповідач по справі, зобов`язується сплачувати на утримання такої дитини аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісяця, які повинні сплачуватись батьком два рази на місяць рівними частинами по 5000 грн, перший раз з 1 по 5 число кожного поточного місяця, а другий раз з 20 по 25 число кожного місяця відповідно. Аліменти повинні бути сплачені батьком шляхом перерахування суми аліментів на відкриті на ім`я матері рахунки в будь-якій банківській установі. Крім того батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Також сторони домовились, що до досягнення 10-річного віку [PERSON] , [INFO] , буде мешкати із [PERSON] по [ADDRESS] . Відповідно до наданих суду представником позивача відомостей з виписки з карткового рахунку [PERSON] , відкритому у АТ «КБ «Приватбанк» за період з 19.10.2022 року по 03.01.2025 року вбачається, що на такий рахунок позивачки від Покровського ВДВС в м. Кривому Розі в рамках ВП № 62749062 відкритого за судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року (провадження № 2-н/212/1388/19) перераховувались щомісячно кошти від боржника в наступних сумах: лютий 2023 р. 8911,35 грн., лютий 2023 р. 930,45 грн., червень 2023 р. 8374,02 грн., червень 2023 р. 12058,92 грн., червень 2023 р. 1395,67 грн., липень 2023 р. 1395,67 грн., серпень 2023 р. 1395,67 грн., вересень 2023 р. 1395,67 грн., жовтень 2023 р. 1395,67 грн., листопад 2023 р. 1395,67 грн., грудень 2023 р. 1395,67 грн., січень 2024 р. 1395,67 грн., лютий 2024 р. 1428,88 грн., березень 2024 р. 1428,88 грн., квітень 2024 р. 1428,88 грн., травень 2024 р. 1610 грн., червень 2024 р. 1610 грн., липень 2024 р. 1610 грн., серпень 2024 р. 1610 грн., вересень 2024 р. 1610 грн., жовтень 2024 р. 1610 грн., листопад 2024 р. 1630,73 грн., січень 2025 р. 1630,73 грн., а загалом на суму 58648,20 грн. Крім того наявність відкритого виконавчого провадження № 62749062 відносно відповідача підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 30.01.2025 року. Також за випискою з іншого карткового рахунку [PERSON] , відкритому у АТ «КБ «Приватбанк» за період з 19.10.2022 року по 03.01.2025 року позивачці Покровським ВДВС в м. Кривому Розі в рамках ВП № 73419723, відкритого на виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року (провадження № 2/212/386/23), перераховувались кошти відповідача на користь [PERSON] на погашення присудженого боргу в сумі 281\~000 грн. зі оплати аліментів за договором про сплату аліментів від 11.03.2020 року за період з 11 березня 2020 року до 25 жовтня 2022 року, що підтверджується копією такого рішення суду від 24.04.2023 року, яке набуло чинності на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року. Крім того рішенням суду першої інстанції від 24.04.2023 року та постановою апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року було встановлено, що прізвище відповідача було змінено з [PERSON] на [PERSON] . Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. На підставі ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В той же час за ч. 1 ст. 189 СК батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені СК. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 СК якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно із ст. 9 СК подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює СК, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК на підставі ст. 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. На підставі ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 527 ЦК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За встановлених судом фактичних обставин справи, виходячи з наведених норм права, суд вказує, що на утриманні позивачки перебуває малолітня дитина, яку відповідач відповідно до вимог закону зобов`язаний утримувати до досягнення дитиною повноліття. Також суд встановив, що за домовленістю між сторонами, як батьками [PERSON] , [INFO] , було вирішено проводити стягнення аліментів на утримання такої дитини на підставі договору про сплату аліментів на дитину від 11.03.2020 року, в якому вони визначили розмір та строки сплати аліментів. Враховуючи, що умови договору не порушують права спільної для сторін дитини, а такий договір про сплату аліментів на дитину, який був посвідчений нотаріально, є чинним, то він повинен виконуватись Андрєєвським Ромуальдом Рішардовичем. Крім того, суд зазначає, що отримання відповідачем мінімальної заробітної плати не звільняє його від обов`язку з утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , шляхом сплати аліментів за договором від 11.03.2020 року про сплату аліментів на дитину. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17 та від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача на підставі договору про сплату аліментів від 11.03.2020 року, суд виходить з того, що наразі є чинним судовий наказ Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року про примусове стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів на утримання спільного сина. Отже, розмір аліментів, які фактично були перераховані за період з листопада 2022 року по січень 2025 року на виконання такого судового рішення виконавчою службою в рамках відкритого виконавчого провадження відносно відповідача на користь позивачки на її картковий рахунок, слід враховувати при визначені загальної суми боргу Андрєєвського Р. Р. перед [PERSON] за договором від 11.03.2020 року про сплату аліментів на дитину, [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного вмотивування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача боргу зі сплати аліментів на утримання дитини у передбаченому в позовних вимогах розмірі, оскільки між сторонами укладений договір, яким передбачений розмір аліментів та порядок їх нарахування та сплати, однак наразі є чинний судовий наказ, який перебуває на примусовому виконанні, за яким з відповідача проводиться стягнення аліментів на користь позивачки. Таким чином суд не приймає до уваги посилання [PERSON] щодо того, що [PERSON] аліменти взагалі не сплачує за домовленістю із нею відповідно до договірних зобов`язань. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 3 грудня 2018 року по справі № 757/31613/16-ц. Також Дніпровським апеляційним судом у постанові від 24 жовтня 2023 року (провадження № 2/212/386/23) було враховано суми грошових коштів, які були сплачені [PERSON] на користь позивачки в рахунок оплати аліментів відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , що стосувалися періоду оплат аліментів за договором від 11.03.2020 р. про сплату аліментів на дитину з березня 2020 року по жовтень 2022 року включно. Таким чином при вирішені даного спору суд, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, зважаючи на умови договору від 11.03.2020 року про сплату аліментів на дитину, обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10\~000 грн. щомісячно, дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за період з листопада 2022 року по грудень 2024 року включно по договору від 11.03.2020 року на утримання малолітнього сина сторін, [PERSON] , в розмірі саме 201351,80 грн. (260000 - 58648,20 = 201351,80), внаслідок чого заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 30000 грн. підтверджуються: свідоцтвом адвоката Трофименко М. В., ордером № 1350421, договором від 16.08.2024 року про надання правничої допомоги, де визначено, що розмір витрат на правничу допомогу [PERSON] визначається актом приймання-передачі наданих послуг, актом приймання-передачі правничої допомоги з деталізацією обсягу виконаних робіт адвокатом та їх вартості в сумі 30\~000 грн. за підготовку та направлення позову [PERSON] до суду (7,5 год. по 4000 грн. за годину роботи адвоката), а також квитанцією від 16.08.2024 року про проведення оплати позивачкою 30000 грн. за надану їй правничу допомогу. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є доведеним, враховуючи відсутність заперечень щодо їх розміру з боку відповідача. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивачки на професійну правничу допомогу у сумі 30000 грн. підлягають стягненню відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 23232,90 грн. (201351,80 / 260000 х 30000 = 23232,90), які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] , як такі, що були доведені відповідно до ст. 137, 141 ЦПК. Також за ст. 141 ЦПК з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2013,52 грн. (201351,80 х 0,01 = 2013,52), відповідно до частки задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial