Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ними, який зареєстровано Лобненським відділом РАГС Головного управління РАГС Московської області від 24 січня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 січня 2015 року позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] , Лобненським відділом РАГС Головного управління РАГС Московської області від 24 січня 2015 року, актовий запис №36. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з відповідачем. Понад рік сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на життя, інтереси та коло спілкування. Сторони не проживають разом більше року. Позивач вказує, що збереження сім`ї з відповідачем неможливе, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні, судові витрати просить віднести на рахунок позивача. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 20 березня 2025 року представник позивача - адвокат Власенко К.Ю. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому на задоволенні позовних вимог не заперечує, просив після розірвання шлюбу залишити проживати [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, наполягає на розірванні шлюбу, проти проживання дитини разом з матір`ю не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Власенко К.Ю. подав заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що з 24 січня 2015 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 січня 2015 року Лобненським відділом РАГС Головного управління РАГС Московської області, актовий запис №36, засвідченою Виконавчим комітетом Мошнівської сільської ради. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), який наразі проживає з відповідачем, що підтверджується довідкою № 01/02-36 від 06.03.2025 виданою Службою у справах дітей виконавчого комітету Мошнівської сільської ради. Згідно копії довідки-характеристики № 196/02-19 від 06.03.2025 виданою виконавчим комітетом Мошнівської сільської ради [PERSON] зарекомендувала себе чуйною, доброзичливою, відповідальною. Копією акта обстеження умов проживання від 06.03.2025 виданою Службою у справах дітей виконавчого комітету Мошнівської сільської ради, умови проживання неповнолітнього задовільні. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Судом встановлено, що сторони є громадянами України, тому правові наслідки шлюбу сторін, зокрема, його припинення, визначаються за правом та законами України. Згідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи заяву відповідача, викладену у відзиві до позову про залишення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, позивач та відповідач просили залишити дитину після розірвання шлюбу разом з відповідачем. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину слід залишити із відповідачем. Враховуючи, що позивач просив судовий збір не стягувати з відповідача, суд вважає за можливе залишити їх за позивачем.

Outcome: approved