Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

17.06.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] , про встановлення факту що має юридичне значення, в якій остання просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з серпня 2021 року по дату зникнення безвісті останнього, а саме 07.05.2024 року. В обґрунтування заяви, заявниця посилається на те, що вона починаючи з серпня 2021 року проживала однією сім`єю з [PERSON] , як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , разом вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Заявниця вказує, що вона та [PERSON] планували своє життя прожити разом в добробуті та щасті, однак 24 лютого 2022 року розпочалась повномасштабна війна Російського Федерації проти України. 03 лютого 2024 року [PERSON] підписав контракт з Міністерством оборони України в особі Командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України. Контракт набув чинності 03 лютого 2024 року. 10 травня 2024 року представником [INFO] [PERSON] було вручено повідомлення, про те що її чоловік [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу за контрактом 03 лютого 2024 року, зник безвісті 07 травня 2024 року поблизу населеного пункту Нетайлове, Покровського району, Донецької області. Заявниця зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу дозволить їй реалізувати своє право на спадкування, а також право на отримання матеріальної допомоги та соціальних виплат у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказані обставини, стали підставою для звернення до суду з даною заявою. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.06.2024 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. У судовому засіданні, призначеному на 26.06.2024 року представником заявника надано до суду клопотання про виклик та допит свідків, яке останній підтримав та просив суд задовольнити. За наслідком розгляду клопотання представника заявника про виклик та допит свідків, судом без видалення до нарадчої кімнати, клопотання задоволено та здійснено допит зазначених у клопотанні свідків у судовому засіданні, а саме громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ч. 2 ст. 294 ЦПК України, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 26.09.2024 року, витребувано з [INFO] належним чином завірену копію особової справи, сформованої відносно [PERSON] , [INFO] , призваного на військову службу за контрактом 03.02.2024 року військовою частиною [NUMBER] , який у відповідності до листа [INFO] від 10.05.2024 року за №4221 зник безвісти 07 травня 2024 року. 18.10.2024 року на виконання ухвали суду від 26.09.2024 року надійшла відповідь від [INFO] з повідомленням про відсутність у останній особової справи, заведеної на ім`я [PERSON] , [INFO] . Одночасно у відповіді на ухвалу [INFO] для отримання відповідних доказів запропоновано звернутись до Військової частини [NUMBER] , в якій проходив службу громадянин [PERSON] , [INFO] . 05.11.2024 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси витребувано з Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України належним чином завірену копію особової справи, сформованої відносно [PERSON] , [INFO] , призваного на військову службу за контрактом 03.02.2024 року у Військову частину [NUMBER] , який у відповідності до листа [INFO] від 10.05.2024 року за №4221 зник безвісти 07 травня 2024 року. 21.02.2025 року на виконання ухвали суду від 05.11.2024 року від Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України надійшли витребувані судом докази. У судове засідання, призначене на 18.03.2025 року з`явились заявниця та її представник, які заяву підтримали та просили суд її задовольнити. Заінтересована особа - [INFO] у судове засідання, призначене на 18.03.2025 року не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 18.03.2025 року за наявною явкою учасників справи. За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 21.03.2025 року о 10 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення. Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, сторони повідомлені належним чином. Заслухавши заявницю та її представника, допитавши свідків, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, надавши оцінку усім доказам по справі та кожному доказу окремо, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка Республіки Грузії, громадянка України, документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 01 червня 2011 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 грудня 2018 року по цивільній справі №520/17508/18, яке набрало законної сили 22.01.2019 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 січня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №10. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , громадянин Грузії, документований посвідченням особи № [NUMBER] , виданим 10.09.2013 року Міністерством юстиції, яке дійсне до 10.09.2023 року. У відповідності до вказаного посвідчення особистий номер особи № [NUMBER] . Переклад посвідчення здійснено перекладачем [PERSON] , підпис якої посвідчено 21.05.2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., зареєстрований в реєстрі за №9052. У відповідності до наданого до суду контракту про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб на посадах осіб рядового складу від 03.02.2024 року вбачається, що останній укладений між Міністерством оборони України в особі Командира військової частини [NUMBER] та громадянином іноземної країни - Республіки Грузії, зазначеним як - [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , з зазначенням особистим номером № [NUMBER] . Даний контракт набрав чинності 03 лютого 2024 року. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] №38 від 03.02.2024 року, солдата [PERSON] ( [PERSON] ), призначено наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 03 лютого 2024 року №25-РС на посаду старшого вогнеметника 1 вогнеметного відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини [NUMBER] та з 3 лютого 2024 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення, на котлове забезпечення військової частини з 04 лютого 2024 року і вважається таким, що з 03 лютого 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, ШПК «старший солдат». 08 лютого 2024 року начальником штабу першим заступником командира військової частини [NUMBER] військовослужбовцю військової служби за контрактом солдату [PERSON] ( [PERSON] ), старшому вогнеметнику 1 вогнеметного відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини [NUMBER] видано довідку-замінник військового квитка. 10.05.2024 року за вих. №4221 [INFO] на адресу [PERSON] надіслано повідомлення зі сповіщенням про те, що її чоловік, старший вогнеметник вогнеметного відділення вогнеметного взводу хімічно, біологічного захисту військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу за контрактом 03 лютого 2024 року військовою частиною [NUMBER] , зник безвісти 07 травня 2024 року поблизу населеного пункту Нетайлове, Покровського району, Донецької області. Засвідчено, що дане повідомлення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) та надання пільг, установлених законодавством України. Згідно з витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 20.05.2024 року №1610 про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата [PERSON] , під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Нетайлове, Покровського району Донецької області, 07.05.2024 року, при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту України, солдат [PERSON] , старший вогнеметник 1 вогнеметного відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини [NUMBER] , 1986 року народження, вважається таким, що зник безвісти через атаку противником ударним безпілотним літальним апаратом. Відповідно до п. 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції станом на час зникнення безвісті [PERSON] , передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у вказаній редакції передбачено, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення). Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. Приймаючи викладене, заявниця з метою доведення спільного проживання себе та [PERSON] , як чоловіка і жінки, однією сім`єю без реєстрації шлюбу, звернулась до суду з даною заявою, з метою реалізації свого право на спадкування, і звернення до відповідних органів для отримання матеріальної допомоги і соціальних виплат у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до положень Сімейного Кодексу України, встановлено що сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч.1, 3 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтями 1, 1-2, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Приймаючи вищевикладене та розглядаючи заяву в межах заявлених вимог, суд зазначає наступне. Як вже судом встановлено, заявниця [PERSON] , [INFO] , перебувала у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] , який розірвано рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21.12.2018 року по цивільній справі №520/17508/18, яке набрало законної сили 22.01.2019 року. У відповідності до довідки №3 від 05.05.2024 року наданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Левітана 119 І КО», за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстрованій 6 членів сім`ї: [PERSON] (без реєстрації), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (без реєстрації). Актом від 05 травня 2024 року складеним та засвідченим головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Левітана 119 І КО» Ковальовою О.А. за участі мешканців будинку [ADDRESS] , засвідчено, що [PERSON] проживає з 2021 року за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , з 03 лютого 2024 року проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді старшого вогнеметника 1 вогнеметного відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту. З наданих на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 05.11.2024 року Військовою частиною [NUMBER] копій матеріалів особової справи, заведеної на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , особистий № [NUMBER] , вбачається, що у графі 17 послужного списку щодо інформації про сімейний стан останнім зазначено, зокрема дружину [PERSON] , 1982 року народження. Листом [INFO] від 10 травня 2024 року за вих. №4221 заявницю - [PERSON] повідомлено, що її, старший вогнеметник вогнеметного відділення вогнеметного взводу хімічно, біологічного захисту військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу за контрактом 03 лютого 2024 року військовою частиною [NUMBER] зник безвісти 07 травня 2024 року поблизу населеного пункту Нетайлове, Покровського району, Донецької області. Судом також оглянуто фотографії та відеозаписи, надані заявником на флеш-носію, з яких вбачається спільні фото та відео [PERSON] , доньки заявниці - [PERSON] з чоловіком, яким за зображенням відповідає особі зображеній у наданому правовстановлюючому документі виданому на ім`я - [PERSON] . Також додані скріншоти особистої переписки [PERSON] з особою - [PERSON] , інформацію про банківські перекази грошових коштів, відправлення пакунків від заявниці до місця перебування [PERSON] , а саме у до Донецьку область, місто Костянтинівка. Дані докази, узгоджуються між собою, і, на думку суду, підтверджують факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, наявність у них спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Також, у судовому засіданні, призначеному на 26 вересня 2024 року, судом за клопотанням представника заявника було допитано в якості свідків громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок - [PERSON] , надала свідчення, під час яких повідомила, що її з [PERSON] познайомила матір - [PERSON] . Зазначила, що у матері з [PERSON] з 2020 року розпочали стосунки, а з 2021 року вони почали проживати разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Проживаючи однією сім`єю, [PERSON] , вважав її своєю донькою, а також проявляв гарне ставлення до неї та матері. Свідок також зауважила, що [PERSON] вирішив піти на війну за власною громадянською позицією. Свідок - [PERSON] , під час допиту надала свідчення, що вона є подругою старшої доньки заявниці та проживає у сусідньому під`їзді. Свідок зазначила, що часто приходила у гості до своєї подруги - [PERSON] , де також спілкувалась з заявницею та [PERSON] . Повідомила, що [PERSON] та [PERSON] поводили себе як подружжя. Також зазначила про наявність у квартирі особистих речей [PERSON] . Свідок - [PERSON] під час допиту надала свідчення, що вона також є подругою доньки заявниці. Також підтвердила, що під час гостювання у подруги [PERSON] спілкувалась з [PERSON] та [PERSON] , які поводили себе як подружжя. Зазначила про наявність у квартирі особистих речей [PERSON] . Свідок повідомила, що [PERSON] був патріотом держави та після початку повномасштабного вторгнення виявив бажання вступити до лав Збройних Сил України на захист країни. Свідок - [PERSON] є сусідкою та хрещеною мамою доньки [PERSON] . Під час допиту свідок повідомила, що знайома з [PERSON] , перебувала з ним у дружніх стосунках. Підтвердила, що останній проживав разом з заявницею за адресою: [ADDRESS] , куди свідок часто приходила у гості на родинні свята. Зазначила про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали з серпня 2021 року однією сім`єю, мали спільний побут, бюджет та плани на життя. Свідок - [PERSON] , повідомила що знайома з [PERSON] , з якою проживає по сусідству. Під час допиту, повідомила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, мали спільний побут та погляди на життя. Про рішення [PERSON] вступити до лав Збройних Сил України особисто дізналась від останнього. Статтею 90 ЦПК України передбачено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Досліджуючи отримані свідчення свідків за наслідком їх допиту, суд вважає відсутніми підстави для ставлення їх під сумнів, а також відсутність сумнівів у їх достовірності, правдивості фактів повідомлених свідками, приймаючи, що дані свідчення узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи вищевказані докази в цілому, судом одночасно встановлено, що вищевикладені документи на підставі яких встановлені вказані обставини містять різне написання прізвища та ім`я особи - [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Грузії. Однак, враховуючи, що за вказаними документами особа - [PERSON] , [INFO] , встановлювалась на підставі документів, які посвідчують особу на ім`я - [PERSON] , [INFO] , за особистим номером № [NUMBER] , дані про якого у відповідності до перекладу на українську мову значені, як - « [PERSON] », суд доходить до висновку що вищевикладені документи стосуються однією тієї ж особи, іменованої як - « [PERSON] », а різне написання, зокрема - « [PERSON] » пов`язано з різним перекладом його прізвища та ім`я з іноземної мови на українську мову. Приймаючи вищевикладене в цілому, надаючи оцінку показанням свідків у поєднанні з письмовими та електронними доказами наявними в матеріалах справи, суд вважає, що факт спільного проживання заявниці [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , особистий номер № [NUMBER] , з серпня 2021 року по дату зникнення безвісти, а саме 07 травня 2024 року підтверджується належними доказами та є встановленим. У зв`язку з чим, викладені заявницею в обґрунтування своїх вимог доводи є достовірними, підтвердженими письмовими та електронними доказами, а також показаннями свідків, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, за наслідком чого заява підлягає задоволенню. Одночасно суд зазначає, що в рамках розгляду даної справи, судом не встановлено наявність спору про право і як наслідок відсутності підстав для розгляду справи в порядку позовного провадження. Верховний Суд у викладеній сталій практиці зазначає, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість (див. постанову Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 758/7094/19 (провадження № 61-21398св19). У постанові від 21 лютого 2024 року по справі № 369/8687/22 (провадження № 61-9805св23) Верховний Суд підкреслив, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Верховним Судом було наголошено на тому, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: визнання її членом сім`ї загиблого військовослужбовця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже, для даних правовідносин характерна відсутність спору про право, що прослідковується із позиції заінтересованих осіб, однією із яких було наголошено лише на недоведеності відповідного факту, що може бути вирішено під час судового розгляду в порядку окремого провадження. Отже, заявниця не має іншої можливості документально підтвердити заявлені факти, але їх встановлення породжує юридичні наслідки, спір про право відсутній. Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної заяви, судом враховується, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved