Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 44767,62 грн, з яких 3% річних 9194 грн, та 35573,62 грн індекс інфляції. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 26 грудня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №R52110148849В, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 113000 грн зі строком повернення кредитних коштів до 26 грудня 2016 року. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 12 липня 2016 року у справі №221/3265/16-ц позовну заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з відповідача на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором №R52110148849В від 26 грудня 2011 року в сумі 53133,51 грн. 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та позивачем було укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R52110148849В від 26 грудня 2011 року. Вказує, що рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 липня 2016 року боржником не виконано. Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних та індексу інфляції. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 26 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачем укладено Кредитний договір №R52110148849В, відповідно до п.п. 1.1., 3.1.-3.3. якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 113000 грн з нарахуванням процентів за користування кредитом за ставкою у розмірі 18,00% річних, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит у повному обсязі 26 грудня 2016 року або достроково, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим Договором (а.с.5-9). 22 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до умов якого ПАТ «ВТБ Банк» передає (відступає), а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення (а.с.10-12). Відповідно до Акта приймання-передачі документації до Договору про відступлення права вимоги №220615нв від 22 червня 2015 року, боржником за кредитним договором №R52110148849В від 26 грудня 2011 року зазначено\~ [PERSON] (а.с.13). Заочним рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 липня 2016 року, що набрало законної сили 22 липня 2016 року, позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»\~заборгованість за кредитним договором\~№ R52110148849В від 26.12.2011 року\~в сумі 53133,51 грн.,\~а саме: заборгованість за кредитом 46045,78 грн.; заборгованість по відсотках 0,65 грн.; урахування індексу інфляційних збитків 3571,15 грн.; заборгованості по комісії\~2034,00 гривні; 3% річних 1481,93 грн; стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в розмірі\~1378,00 гривень (а.с.15). 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» укладено Договір факторингу №29/01/19-1, відповідно до п. 1.1. якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, права вимоги за якими належать клієнту на підставі Договорів про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, зокрема №220615нв від 22 червня 2015 року (а.с.18-20). Відповідно до Витягу з Акту приймання-передачі документації боржників до Договору факторингу №29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, боржником за кредитним договором №R52110148849В від 26 грудня 2011 року зазначено\~ [PERSON] (а.с.21). Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.16-17), заборгованість відповідача за період з 12 липня 2016 року по 23 лютого 2022 року становить 44767,62 грн, яка складається з: - інфляційне збільшення 35573,62 грн; - 3% річних 9194 грн. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. За вимогами статей\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним\~договором\~банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити\~проценти. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 зазначеного Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Результат правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц (провадження N 14-254цс19). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні збитки у розмірі 35573,62 грн та 3 % річних у розмірі 9194 грн. Розрахунок позивача щодо розміру 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, зроблено арифметично правильно та відповідачем не спростовано. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 44767,62 грн, з яких заборгованість за 3% річних у розмірі 9194 грн та інфляційні збитки в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 35573,62 грн. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved