Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що починаючи з 2016 року він та відповідачка [PERSON] проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них є дитина син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з лютого 2022 року їхній син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідачка [PERSON] матір дитини, з грудня 2022 року переїхала жити за межі території України до Канади, де і перебуває на даний час. Наміру повертатись не має. Просить суд, встановити факт, що батько [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що під час спільного проживання у сторін народилась дитина син [PERSON] , [INFO] . /а.с. 8/. Відповідачка [PERSON] матір дитини, з грудня 2022 року переїхала жити за межі території України до Канади, де і проживає на даний час. /а.с. 9/. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини необхідно для соціального забезпечення життєдіяльності позивача та його дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Між сторонами відсутній спір щодо місця проживання та виховання їх спільної дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не заперечує щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком їх малолітньої дитини [PERSON] , 2018 року народження. /а.с. 24-25/. Крім того, факт одноособового утримання та виховання позивачем неповнолітньої дитини підтверджується наступними доказами: Згідно характеристики ЗДО №26 «Дзвіночок», вихованням дитини займається батько [PERSON] . Дитину в садочок приводить і забирає батько. Батько відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. [PERSON] підтримує постійний зв`язок із закладом та вихователями групи, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини в ЗДО та виконує рекомендації, які надає заклад. /а.с. 23/. Відповідно до характеристики лікаря, вихованням, доглядом та здоров`ям дитини займається батько [PERSON] , всі прививки, огляди проведено вчасно, дитина добре розвивається. У разі звернень до лікаря батько виконує всі вимоги та настанови по лікуванню [PERSON] . Батько відповідально та старанно виконує обов`язки батька, сумлінно ставиться до здоров`я дитини. /а.с. 22/. Матір дитини проживає окремо від дитини, за кордоном. /а.с. 9, 25/. Факт самостійного виховання та утримання батьком дитини також підтверджується письмовими поясненнями близьких до їх оточення людей. /а.с. 10-12/. Позивач [PERSON] офіційно працює та має стабільний фінансовий дохід. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведений факт, що [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, зважаючи на згоду самої матері дитини (а.с. 24-25), суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved