Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

20 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі - позивач) в системі «Електроний суд» сформувало до Центрального районного суду м. Миколаєва позовну заяву до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» посилалося на те, що 30.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 295520306 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п.1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 18\~500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. 30.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувала грошові кошти в сумі 18\~500 грн на банківську картку № [NUMBER] . 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк якого закінчився 28.11.2019. 28 листопада 2019 року, а у подальшому 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 між Клієнтом та Фактором укладено додаткові угоди № 19, № 26, № 27, № 31, № 32 (зі строком дії до 31.12.2024). З урахуванням визначених строків дії цього договору № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Право вимоги за кредитним договором № 295520306 від 30.08.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 04.01.2022, відповідно до підписання Сторонами реєстру прав вимоги № 167. 05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги за договорами кредиту. Укладено ряд додаткових вимог № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 31.12.2024 включно. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023, право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 07 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 0711/24/Е, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» право вимоги за договорами кредиту, що підтверджується Реєстром Боржників за Договором факторингу № 0711/24/Е від 07.11.2024. Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» просило суд стягнути з відповідача на свою користь: 46\~500 грн 00 коп., з яких: 8 844 грн 35 коп. - заборгованість за кредитом; 37 656 грн 45 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам. Крім того позивач просить судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 2 422 грн 40 коп, та на професійну правничу допомогу в розмірі 6\~000 грн 00 коп., покласти на відповідача. Ухвалою Центрального\~районного суду\~м.\~Миколаєва області\~від 27\~грудня 2024\~року матеріали\~позовної заяви\~Товариства з\~обмеженою відповідальності\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано на розгляд до Миколаївського районного суду Миколаївської області. 28 січня 2025 року вказана цивільна справа надійшла до Миколаївського районного суду Миколаївської області та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2025 року, розподілена головуючому судді Лопіній О.О Ухвалою Миколаївського\~районного суду\~Миколаївської області\~від 31\~січня 2025\~року по\~справі №\~490/11574/24\~за позовом\~Товариства з\~обмеженою\~відповідальності\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЕЙС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором, було відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12 лютого 2025 року представник відповідача Самсоненка Сергія Олександровича в системі «Електронний суд» сформувала відзив на позовну заяву, а 13 лютого 2025 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] в системі «Електронний суд» сформувала уточнений відзив на позовну заяву, з яких вбачається, що позивач не визнає позовні вимоги, просить відмовити у їх задоволенні з наступних підстав: - договір факторингу укладено 28.11.2018 року, а сам договір позики - у серпні 2021 року (згідно позовних вимог), тобто, на момент укладення Договору факторингу, строк виконання за Кредитним договором ще не настав, вказаний Кредитний договір взагалі не було укладено на момент укладення Договору факторингу, а тому вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики № 295520306 від 30.08.2021 року є недоведеними; - не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторигну від 28.11.2018, 05.08.2020 та від 07.11.2024, що підтверджують факт відступлення права вимоги; - відсутні первинні бухгалтерські документи, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості (платіжні доручення, меморіальний ордер, чеки та інш.); - відсутні докази отримання [PERSON] листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді; - відсутні докази щодо перерахування кредитних коштів на картку відповідача та про рух коштів по ній; - розрахунок заборгованості за кредитним договором підписаний неуповноваженими особами, а нарахування відсотків є несправедливими, їх розмір свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача; - безпідставного нарахування відсотків, звертаючи увагу на те, що до умов кредитного договору строк кредитування складав 30 днів, однак позивач продовжував нарахування відсотки вже після закінчення строку; - не долучено квитанцію про сплату витрат на правову допомогу, а отже вони не підлягають стягненню. Крім того, 18 березня 2025 року представником відповідача у справі в системі «Електронний суд» сформовано додаткові пояснення, відповідно до яких вважає, що відступлення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, посилаючись на відповідні позиції Верховного Суду. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За таких обставин представник відповідача наголошує, що Договір факторингу укладено 28.11.2018 року, тобто раніше укладеного договору позики, на момент укладення Договору факторингу, строк виконання за Кредитним договором ще не настав, вказаний Кредитний договір взагалі не було укладено на момент укладення Договору факторингу, а тому вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики № 295520306 від 30.08.2021 року є недоведеними 19 лютого 2025 року представником позивача адвокатом Тараненко А.І. до суду направлено додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначив, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перед тим, як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані Відповідача, а і платіжну картку з метою ідентифікації. Розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами й Позивачем в сукупності з платіжними дорученнями й листами-підтвердженнями перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені в повній мірі. Ознайомившись з умовами кредитування, та підписавши договір позичальник погодився з розміром процентних ставок. У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЕЙС» не з`явився, при цьому з тексту позовної заяви вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ходіна Н.В. та відповідач у судове засідання не з`явились. Як зазначено вище, 18.03.2025 до суду надіслані додаткові пояснення у справі, заяв про відкладення розгляду не надходило. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а тому можливим є вирішення справи на підставі наявних у ній матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 30 серпня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 295520306 (далі - Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є\~невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV6XJ94. Зокрема, 30.08.2021 о 18:52:13 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору (а. с. 26, 42). Відповідно до п. 4.4 кредитного договору, у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису, позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та\~ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 1-3\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За таких обставин, суд вважає доведеним факт укладення Кредитного договору. Так, за умовами пункту 1.1 Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 18\~500 грн 00 коп. (вісімнадцять тисяч п`ятсот грн нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах. Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів. Строк дії Договору обчислюється з моменту його укладення Сторонами та до закінчення строку на який надано Кредит. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. В разі продовження строку Дисконтного періоду, з наступного дня після закінчення вказаного у п. 1.7 Договору строку, нарахування здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою Кредиту за весь час користування в розмірі 362,00 процентів річних, що становить 0,99 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду без відкладальної обставини, Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 %, що становить 2,98 % в день (п. 1.12.2). Відповідно до п. 4.2. Договору, зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~взяті на\~себе зобов`язання\~за вказаним\~Кредитним договором\~№ 295520306 від 30 серпня 2021 року виконало у повному обсязі та надало [PERSON] кредит, що підтверджується, доданою позивачем до позовної заяви копією платіжного доручення від 30.08.2021(а. с. 60) та Довідкою № 10/2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що відповідне перерахування було здійснено успішно (а.с. 61). Відповідач умови кредитного договору не виконував, та згідно розрахунку заборгованості, виданого ТОВ «Манівео швидка фінансова заборгованість», станом на 04 січня 2022 року виникла заборгованість у сумі 33 469 грн 80 коп., з яких 8\~844 грн 35 коп. за тілом кредиту та 24 625 грн 45 коп. за відсотками (а.с. 118-121). Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Пунктом 4.1. встановлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього договору. Строк дії договору факторингу № 28/1118-01 неодноразово продовжувався, а саме 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.21, 31.12.2022, 31.12.2023. Відповідно до Реєстру боржників № 167 від 04.01.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01від 28.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло\~права грошової\~вимоги до\~Відповідача в\~сумі 33\~469,\~80 грн, з яких 8\~844, 35 грн за тілом кредиту та 24 625,45 грн за відсотками (а. с. 88-90). При цьому необхідно зазначити, що пунктом 5.3.4. Додаткової угоди № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено право фактора нараховувати Боржникам після відступлення Права вимоги проценти та інші обов`язкові платежі за кредитними договорами. 05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги за договорами кредиту. Укладено ряд додаткових вимог № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 31.12.2024 включно. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023, право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» в сумі 46 500,\~80 грн, з яких 8 844 грн за тілом кредиту та 37 656, 45 грн за відсотками (а. с. 102-104). 07 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 0711/24/Е, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» право вимоги за договорами кредиту, що підтверджується Реєстром Боржників за Договором факторингу № 0711/24/Е від 07.11.2024 (а.с. 114-116). Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» нарахування відсотків не здійснювало. Згідно виписки з особового рахунку ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС», сума заборгованості за договором № 295520306 від 30 серпня 2021 року становить 46 500, 80 грн, з яких: 8 844 грн 35 коп. - заборгованість за кредитом; 37 656 грн 45 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам. Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд звертає увагу, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1\~статті 1077 ЦК України). Приписами статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачено, що що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Частиною 1\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів боржників, суд дійшов висновку, що позивач довів, що набув право вимоги до відповідача за договором № 295520306 від 30.08.2021. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи представника відповідча щодо недоведення переходу права вимоги до Фактору у зв`язку з недоведеністю оплати договорів факторингу, виходячи з наступного. У справі, що розглядається, право вимоги до [PERSON] переходило від первісного кредитора до кожного наступного нового кредитора три рази, де фінальним кредитором є ТОВ «ФК «ЕЙС». Тому для перевірки існування позивача права вимагати виконання боржниками відповідних обов`язків, товариство має надати докази переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо. З доказів, наданих позивачем вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги до відповідача за кредитним договором, позивач надав копії відповідних документів\~договорів факторингу з додатковими угодами, реєстрів прав вимоги, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, виписку по особовому рахунку боржника. При цьому\~статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено момент набуття ТОВ «Таліон плюс» права вимоги - підписання відповідного реєстру прав вимог (пункт 4.1). Аналогічні положення передбачені договорами факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (пункт 4.1) та № 0711/24/Е від 07 листопада 2024 року (пункт 1.2). Відповідно до частин 1 та 2\~статті 640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Норми\~статті 1077 ЦК України\~не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу. Умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та наступних договорів факторингу, долучених до позовної заяви не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами. Враховуючи викладене, при вирішенні вказаного спору суд враховує саме умови вищевказаних договорів факторингу, а тому доводи представника відповідача, що відсутність доказів оплати за договорами факторингу спростовують факт відступлення права вимоги до уваги судом не береться. Не ґрунтується на вимогах закону і твердження представника відповідача про неможливість передання за договором факторингу права вимоги, яке не існую на момент укладання цього договору, а виникне в майбутньому, оскільки це суперечить припису частини 1\~статті 1078 ЦК України,\~який є однозначним та зрозумілим та визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Крім того, необхідно зазначити, що суд приймає як доказ Довідку № 10/2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що на картковий рахунок саме відповідача було здійснено перерахування кредитних коштів в сумі 18\~500 грн. Надавши належну оцінку доказам, суд вважає, що позивачем доведено факт укладення кредитного Договору та перехід до позивача право грошової вимоги до [PERSON] . Натомість відповідачем не надано будь-яких доказів того, що анкетні дані у Заявкі, у тому числі номер телефону, банківська картка № [NUMBER] не належать йому. Суд також враховує, що за кредитним Договором здійснювалось часткове погашення заборгованості, що свідчить про обізнаність Відповідача про факт укладення Договору та його умовами. Слід зазначити, що неналежним виконанням зобов`язань за Договором відповідач порушує умови Договору, права позивача, та вимоги ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Так, згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно долученої\~позивачем виписки\~з особового\~рахунку позичальника\~ [PERSON] ,\~зальний розмір\~заборгованості складає\~46\~500,\~80\~грн,\~з яких:\~8\~844\~грн 35\~коп.\~-\~заборгованість за\~кредитом;\~37\~656\~грн 45\~коп.\~-\~заборгованість по\~несплаченим відсоткам. Відповідач розмір заборгованості за кредитним договором не спростовував, у добровільному порядку станом на день розгляду справи не сплатив. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Підписавши умови кредитного договору № 295520306, відповідач погодився з його умовами, у тому числі з розміром процентів, та п. 4.2. Договору, відповідно до якого зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Інші доводи представника відповідача не приймаються до уваги та суд зазначає, що у пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», заява №4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява N30544/96, п. 26, ECHR 1999-I). Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Таким чином,\~зібрані у\~справі докази\~та їх\~належна оцінка\~вказують на\~наявність підстав\~для задоволення\~позову та\~стягнення із\~ [PERSON] \~заборгованості,\~яка складає\~46\~500,\~80\~грн,\~з яких:\~8\~844\~грн 35\~коп.\~-\~заборгованість за\~кредитом;\~37\~656\~грн 45\~коп.\~-\~заборгованість по\~несплаченим відсоткам. Щодо витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн суд враховує таке. Відповідно до положень ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представником Відповідача зазначено у відзиві про необґрунтованість вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 6\~000 грн та не підтвердження її оплати. Суд погоджується з доводами представника Відповідача та зазначає наступне. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі N 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, N 33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04). У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі N 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved