Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Представник позивача, який діє в інтересах [PERSON] , з урахуванням уточнених позовних вимог, звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на навчання. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина з 01 вересня 2021 року навчалась в Харківському національному університеті імені Н.В.Каразіна, термін навчання - до 30 червня 2026 року. Проте, з 21 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року вона перебувала в академічній відпустці, яка була пов`язана з повномасштабним вторгненням російських військ на територію України і була змушена тимчасово виїхати до республіки Чехія. Згодом, 27 серпня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , було відраховано зі складу студентів 3 курсу Харківського національного університету імені Н.В. Каразіна. Однак, представник позивача, як у первісному позові, так і в уточненому позові, вказує, що [PERSON] з 11 вересня 2023 року є студенткою денної форми навчання Хіміко-технологічного університету у м.Прага, факультету харчових та біологічних технологій за програмою підготовки бакалаврів «Хімія і технологія харчових продуктів», термін навчання - до 04 вересня 2026 року. Таким чином, представник позивача вважає, що відповідач як батько дитини зобов`язаний її утримувати, проте, в добровільному порядку цього не робить, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на час її навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.30-31). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, та скористався своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, подавши відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що він на даний час не працює, оскільки з 30 січня 2023 року займається волонтерською діяльністю, яка здійснюється ним на добровільній основі та є неприбутковою. Окрім цього, зазначає, що він має ще двох дітей, які потребують допомоги та позивачці про це відомо. Також, 09 травня 2024 року, на підставі рішення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, його було призначено піклувальником над своєю матір`ю, яка є особою похилого віку та потребує фінансової допомоги. Крім того, він сам має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування, при цьому зауважує, що, коли був фізично здоровим, завжди надавав фінансову допомогу дитині та всіляко намагався забезпечити її потреби. Також, як на підставу відмови в задоволенні позову, послався на те, що стороною позивача не було долучено до матеріалів довідок, які свідчили б про те, що їхня спільна дитина за кордоном не працює та немає ніяких джерел доходів, а також позивачкою не надано доказів, які свідчили б про те, що вона витрачає свої кошти на утримання дитини та остання, дійсно, потребує допомоги. Тому, на підставі викладеного, просив суд в задоволені позову відмовити (а.с.34-37). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до довідки від 17 вересня 2024 року, [PERSON] з 11 вересня 2023 року є студенткою денної форми навчання Хіміко-технологічного університету у м.Прага, факультету харчових та біологічних технологій за програмою підготовки бакалаврів «Хімія і технологія харчових продуктів», термін навчання - до 04 вересня 2026 року (а.с.57-59). Тому, з урахуванням викладених обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання доньки в розмірі 1/8 частини, з усіх видів заробітку щомісячно до закінчення терміну навчання, а саме - до 04 вересня 2026 року, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-х років. При цьому, щодо посилання відповідача на обставини утримання дітей від іншого шлюбу, своєї матері, безоплатного волонтерства тощо, суддя дані твердження до уваги не приймає, оскільки, як факт офіційного працевлаштування, так і факт перебування інших дітей на утриманні відповідача, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Окрім цього, вимогами чинного законодавства не передбачено, що один із батьків, на утриманні якого перебуває дитина, зобов`язаний надавати докази щодо понесення ним витрат, оскільки дані обставини належать до вимог щодо звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, які не покриваються стягуваними аліментами. Тому, думка відповідача щодо відмови в задоволенні позову є суб`єктивною та не може бути оцінена судом та бути прийнятою до уваги. Той факт, що спільна дитина навчається на денному відділенні, у суду сумніву не викликає, і, у відповідності до ч.1 ст.199 СК України, є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: partial