Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

25.11.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які позбавлені батьківських прав. Внаслідок захворювання [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради від 19.08.2009 №226 малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленою батьківського піклування, призначено його опікуном [PERSON] за виконавчим листом №2-88/2003 від 10.06.2014, який видано Первомайським міськрайонним судом було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів. Заборгованість за вказаним виконавчим листом станом на 08.07.20189 становить 71534,82 грн. 01.02.2024 позивач отримала заборгованість за вказаним виконавчим листом. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів. У зв`язку з чим позивач просить стягнути пеню на несвоєчасну сплату аліментів. При цьому, відповідно до наданого позивачем розрахунку пеня становить 71534,82 грн. 25.11.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. 26.11.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити, з підстав, викладених у позові. Відповідач та\~представник третьої\~особи усудове засідання не з`явилися, про день розгляду справи повідомлялися своєчасно, належним чином, про причини неявки не сповістили. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Батьками якого записано: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . З довідки до акта огляду медико- соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №753702 вбачається, що [PERSON] є особою з другою групою інвалідності. 14.04.2003 рішенням Первомайського міського суду Харківської області №2-88/2003 позбавлено батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] . Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1\\2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на користь державної виховної установи, де буде перебувати неповнолітній [PERSON] 19.08.2009 рішенням Первомайської міської ради Харківської області виконавчого комітету №226 призначено [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . 28.08.2023 ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області №2-88/2003 (провадження №6/632/22/23) замінено стягувача по примусовому виконанню дублікату виконавчого листа Первомайського міськрайонного суду Харківської області виданого 10.06.2014 за рішенням від 14.04.2003 у справі № 2-88/2003 провадження про стягнення з [PERSON] на користь державної виховної установи, де буде перебувати неповнолітній [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1\\2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 03.12.2002. 08.07.2019 старшим державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 43940489 виконавчий лист №2-88/2003, виданий 10.06.2014 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] повернуто стягувачу. Підставою повернення виконавчого листа стало те, що дитина [PERSON] досяг повноліття. Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень старшим державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого заборгованість за період з березня 2018 року по 05.07.2019 становить 71534,81 грн. З наданої позивачем довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 01.02.2022 у рахунок погашення заборгованості аліментів [PERSON] отримала 45503,07 грн +50 грн комісія та 02.02.2022 26031,75 грн +50 грн комісія, що у загальній сумі становить 71534,82 грн. Отже, заборгованість зі сплати аліментів відповідачем [PERSON] остаточно погашена 02.02.2022. Вказані обставини не заперечуються позивачем. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно роз`яснень, які викладені у п.22Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена устатті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачував аліменти на утримання сина не в повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по аліментам. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. З урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палата Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц розрахунок пені за період прострочення сплати аліментів з березня 2018 року по 02.02.2024 (день погашення заборгованості) проводиться за наступною формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. При цьому, з наданих позивачем розрахунком пені суд не погоджується, у зв`язку з тим, що у ньому відображена пеня, яка відповідає сумі заборгованості. Так, неустойка вираховується наступним чином: сума пені з березня 2018 року: 1143,25 грн х 1% х 2134 днів = 24396,95 грн.; сума пені з квітня 2018 року: 1565,25 грн х 1% х 2104 днів = 32932,86 грн; сума пені з травня 2018 року: 1565,25 грн х 1% х 2073 днів = 32447,62 грн; сума пені з червня 2018 року: 1565,25 грн х 1% х 2043 днів = 31978,05 грн; сума пені з липня 2018 року: 1699,5 грн х 1% х 2012 днів = 34193,94 грн; сума пені з серпня 2018 року: 1699,5 грн х 1% х 1981 днів = 33667,09 грн; сума пені з вересня 2018 року: 1699,5 грн х 1% х 1951 днів = 33157,24 грн; сума пені з жовтня 2018 року: 1793,5 грн х 1% х 1920 днів = 34435,20 грн; сума пені з листопада 2018 року: 1793,5 грн х 1% х 1890 днів = 33897,15 грн; сума пені з грудня 2018 року: 1793,5 грн х 1% х 1859 днів = 33341,17 грн; сума пені з січня 2019 року: 1564,25 грн х 1% х 1828 днів = 28594,49 грн; сума пені з лютого 2019 року: 1564,25 грн х 1% х 1800 днів = 28156,5 грн; сума пені з березня 2019 року: 1564,25 грн х 1% х 1769 днів = 28594,49 грн; сума пені з квітня 2019 року: 1564,25 грн х 1% х 1739 днів = 27202,30 грн; сума пені з травня 2019 року: 1564,25 грн х 1% х 1708 днів = 26717,39 грн; сума пені з червня 2019 року: 1564,25 грн х 1% х 1678 днів = 26248,16 грн; сума пені з липня 2019 року: 1187,32 грн х 1% х 1647 днів = 19555,16 грн; Всього пені за вказаний період 508\~592,86 грн. При цьому, розмір пені відповідно до положень ч.1ст.196 СК України не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості по аліментах. Як зазначено у розрахунку заборгованості, складеному старшим державним виконавцем заборгованість [PERSON] за період з березня 2018 року по 05.07.2019 становить 71534,81 грн. З викладено, враховуючи, що позивач просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, виходячи з розрахунку на суму 71534,81 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення аліментів у розмірі 71534,81 грн. За правилами ч. 2 ст. 196 СК України - розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Разом з тим, відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суду обставини, які б могли бути підставою для зменшення розміру неустойки. Що стосується витрат на правову допомогу. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved