Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача інфляційні втрати за невиконання рішення суду у розмірі 8906,31 грн. та 3% річних у розмірі 1043,90 грн., а разом 9950,21грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2014 у справі №183/6175/14 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 14071,50 грн. На підставі зазначеного рішення, яке набрало законної сили, відкрито виконавче провадження №51048509. 25.11.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. У період з 31.12.2014 по 25.11.2019 рішення суду не виконувалося. Тому на підставі ст.625 ЦК України позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду. Ухвалою судді від 27.12.2024 відкрито спрощене провадження у справі, призначено справу до розгляду з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомила. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року у справі № 183/6175/14, позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] суму заборгованості за договору купівлі-продажу металопластикових виробів з розстроченням платежу від 22 листопада 2013 року № 583, яка утворилась станом на 24 вересня 2014 року у сумі 14071 (чотирнадцять тисяч сімдесят одну) грн. 50 коп. та яка складається з 4950,00 грн. основного боргу, штрафу в розмірі 1900,00 грн., пені у розмірі 7221,50 грн. Рішення суду набрало законної сили 30.12.2014. На підставі вищезазначеного рішення суду видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у Дзержинському відділі Державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ВП № 51048509 (а.с.25). Постановою державного виконавця від 12.05.2016 звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] (а.с.26). Постановою державного виконавця від 25.11.2019 виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі (а.с.27). З повідомлення ТОВ «КОРПУСГРУП КОМТЕК»\~ від 11.10.2018 №135 убачається, що у межах вищевказаного виконавчого провадження із заробітної плати [PERSON] проводилися утримання щомісячно у період з травня 2016 року по березень 2018 року (а.с.29,30). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються наступними правовими нормами.\~ Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий\~\~ викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Оскільки відповідач мала грошові зобов`язання перед позивачем, які виникли на підставі судового рішення, відповідач порушив вказані грошові зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Позивачем здійснено нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 31.12.2014 по 01.08.2018 з урахуванням щомісячного зменшення суми боргу. Вказаний розрахунок судом перевірено, підстав не погоджуватися із цим розрахунком судом не установлено. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за невиконання рішення суду у розмірі 8906,31 грн. та 3% річних у розмірі 1043,90 грн., а разом 9950,21грн. Відповідно до ч.1\~ ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн., суд виходить з наступного. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір від 19.02.2024, додаткову угоду до договору, свідоцтво адвоката, платіжну інструкцію про сплату грошових коштів у сумі 7000 грн. за договором про надання правової допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved