Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою в якій за уточненими вимогами просить визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З 1986 року приживаю в житловому будинку, утримує будинок та приналежні до нього господарські споруди на правах власника, неодноразово робила у ньому ремонти, провела електропостачання, водопостачання, газопостачання, сплачую комунальні послуги, облаштувала огорожу, зацементувала двір, вела господарство. Всі свої зароблені грошові кошти витрачала на відновлення та належного стану домоволодіння. Позивач стверджує, що вказаний будинок зазнав значних пошкоджень внаслідок артилерійського обстрілу, при поданні заяви про пошкодження майна до Великоолександрівської селищної військової адміністрації [PERSON] було повідомлено про те, що вона не зможе отримати компенсацію за пошкоджене майно, тому, що неї мене відсутні документи, що підтверджують право власності на вказаний будинок. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок у цілому за правилами набувальної давності, відповідно до статті 344 ЦК України, зазначаючи, що він добросовісно, відкрито та безперервно володіє майном протягом встановленого законом строку. Позивач. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. Враховуючи думку позивача, який не заперечив, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади. Відповідно до\~Довідки №\~1344\~від 10.10.2024\~року,\~виданою Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області саме, [PERSON] з 1986 року по квітень 2022 року проживала за адресою: [ADDRESS] . Спірний будинок потребує значних вкладень на його відновлення, разом з тим позивач обмежений у отриманні виплат, оскільки на спірне майно відсутній правовстановлюючій документ. Зазначені обставини, як кожна окремо, так і в сукупності, свідчать про бажання позивачем на законодавчому рівні встановити право власності на будинок як і неможливість визнання за ним такого права, окрім як за зверненням до суду, з вимогою визнання права власності як за набувачем таких прав за набувальною давністю. Тобто позивач володіє спірним домоволодінням більше десяти років, при цьому набувши таке право добросовісно. Інших осіб, які претендують на це майно під час судового розгляду не встановлено. Згідно зі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов`язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач відкрито на протязі більше 10 років володіє і користується спірним житловим будинком, при тому, що відсутні інші особи, які можуть заявити про своє право на нього, позивач набув права на будинок за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved