Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

11 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , за участю заінтересованих осіб Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Звертаючись до суду з відповідною заявою, Заявник просив встановити факт, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] ; Встановити факт, що [PERSON] є рідним дідусем [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 лютого 1973 року він уклав шлюб з [PERSON] . В період шлюбу у заявника народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що в свідоцтві про народження сина в графі «мати» вказано прізвище [PERSON] , а в графі «батько» [PERSON] . В сім`ї заінтересованої особи [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Заявник зазначає, що в свідоцтві про народження онука в графі «мати» вказано прізвище [PERSON] , а в графі «батько» [PERSON] . Заявник звертався до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою щодо видачі повторного свідоцтва про народження сина, та отримала відповідь щодо неможливості видачі повторного свідоцтва про народження сина у зв`язку із розбіжностями в пред`явленому заявником паспорті та свідоцтві про народження сина, а саме в написанні прізвища заявника та його сина. Заявник зазначає, що підтвердження даного факту породжує для нього юридичні наслідки, тобто від цього залежить виникнення права на спадщину його рідного сина та онука. Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження по справі. 05 грудня 2024 року від [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за відсутності, не заперечували проти задоволення відповідної заяви. В судовому засіданні 25 березня 2025 року допитані свідки [PERSON] , [PERSON] .. Представник Заявника надав пояснення по суті справи. В судове засідання 28 березня 2025 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Представник заявника просив розглянути справу за відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 1973 року заявник уклав шлюб з громадянкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.02.1973 року в с. Калініно, Тульчинського району, Вінницької області. В період шлюбу у заявника народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 03.04.1981 року Олександрівським с/ЗАГС Тростянецького району Вінницької області. У заінтересованої особи [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , який є рідним онуком заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, 28.08.2001 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] пояснив, що має намір подарувати сину та онуку частку власності, а при оформленні договору дарування сплачується податок на доходи фізичних осіб, зокрема для родичей першої та другої групи споріднення - 0%, проте у зв`язку із розбіжностями у прізвищах із сином та онуком неможливо встановити групу споріднення. З метою отримання повторного свідоцтва про народження сина [PERSON] звертався із заявою до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 08 жовтня 2025 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було повідомлено заявника про неможливість видачі повторного свідоцтва у зв`язку з розбіжностями, а саме, в графі «Прізвище батька, дитини та матері» вказано « [PERSON] » а в пред`явленому паспорті серії [NUMBER] від 17.09.1998 року прізвище заявниці зазначено « [PERSON] ». Дійсно, в свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 03.04.1981р. в графі «Прізвище батька, дитини та матері» вказано " [PERSON] " та" [PERSON] ", натомість в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17.09.1998 р. зазначено [PERSON] . Таким чином, з вищенаведених доводів та наданих документів вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] та дідусем [PERSON] , [INFO] . Вказане також підтверджується фотокартками з сімейного архіву заявника [PERSON] , та відеозаписом з дня народження [INFO] , де відображена сім`я заявника, в тому числі і заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] з родиною. В судовому засіданні також була допитана свідок [PERSON] , яка підтвердила, що [PERSON] є сином [PERSON] , а [PERSON] є рідним онуком [PERSON] , та повідомила, що є близькою подругою сім`ї та багато років обізнана про сімейні обставини заявника та його сина, онука Також в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка також підтвердила, що [PERSON] є сином [PERSON] , а [PERSON] є рідним онуком [PERSON] та повідомила, що вона є дружиною заявника та в 2022 році зверталась до суду з питання встановлення факту родинних відносин між нею та сином [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 293?ЦПК України,?ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок) Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням вказаного суд вважає доведеним вимоги заяви в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved