Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вище вказаною заявою, в якій просить встановити факт того, що вона знаходилася на утриманні її сина [PERSON] , та їх сумісного проживання однією сім`єю на день його смерті - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] народився її син [PERSON] . У зв`язку з війною, розв`язаною російською федерацією проти України, вони були змушені переїхати для подальшого проживання у місто Лозова, де 11.07.2022 отримали статус внутрішньо переміщеної особи. Син зареєструвався за місцем проживання її мами [PERSON] 1945 р.н., на мікрорайоні [ADDRESS] , але фактично мешкав разом з нею по [ADDRESS] . [INFO] в результаті ракетного обстрілу приміщення термічної дільники ковальського виробництва ТОВ «ЛКМЗ» її син загинув. З дня народження по день його смерті вона завжди піклувалася його життям і увесь цей час, син проживав завжди з нею, вели спільне господарство. Після загибелі сина вона звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про призначення страхової виплати у зв`язку із смертю годувальника, та 20.01.2025 року отримала відмову в призначені виплати через відсутність підтвердження факту спільного проживання. Вони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарства, мали спільний бюджет, спільне харчування, купівлю майна для спільного користування, спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, що засвідчує реальність сімейних з ним відносин, пов`язаних спільним побутом. Крім того, її син [PERSON] весь час піклувався про неї, надавав майнову та фінансову допомогу, оскільки з 2019 року вона страждає на хронічне захворювання підшлункової залози, що унеможливлює їй займатися суспіль корисною працею.23.05.2024 року вона перенесла операцію на підшлунковій залозі та на день смерті [PERSON] , а саме [INFO] і на цей час, у зв`язку з хворобою та перенесеною операцією являється непрацездатною особою. 04.09.2024 року, комісією МСЕК її визнано інвалідом третьої групи (довідка N?956750 від 04.09.2024). Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Заявниця в судовому засіданні просила заяву задовольнити, пояснила, що вона є особою з інвалідністю ІІІ групи. З 2022 року почала прогресувати хвороба та в травні 2024 року їй зробили операцію. [PERSON] інвалід з дитинства, отримував пенсію приблизно 2800 грн. 11.07.2022 року переїхали в м.Лозова, проживали разом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] наймався до людей, отримував кошти за різну роботу в них. Деякий час перебував на обліку в центрі зайнятості. 27 чи 28 січня 2024 року влаштувався на ЛКМЗ. Мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купляли разом харчі, оплачував комунальні послуги, давав кошти на лікування, допомагав купляти ліки, давав свою банківську картку та казав «бери кошти скільки треба». [PERSON] також допомагав брату, який навчається. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явилася, надав до суду письмові пояснення в яких просив розглянути справу за відсутності представника управління. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 лютого 2000 року. (а.с.9) 14 лютого 2003 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.02.2003 року (а.с.25). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2024 року. (а.с.10) Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався 24 липня 2024 року о 12 год. 04 хв. в ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» форми Н-1/П, складеного 07 жовтня 2024 року у м. Харкові, 25 липня 2024 року близько 12 год. 04 хв., внаслідок ракетного обстрілу російською федерацією, пролунав потужний вибух. Одноповерхова будівля термічної дільниці ковальського виробництва ТОВ «ЛКМЗ», зазнала руйнувань від даху до фундаменту. Внаслідок цього працівники [PERSON] та [PERSON] загинули під завалами будівлі, а працівник [PERSON] був травмований.(а.с.13-21) В акті зазначено, що фактичне місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 11.07.2022 №6339-5001855715 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с. 12). 17 грудня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області повідомлено [PERSON] , що для призначення одноразової допомоги на сім`ю відповідно до Закону №1105 необхідно надати рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що на момент смерті сина [PERSON] Ви спільно проживали за конкретною адресою, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки (а.с.11). Також факт сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] з її сином [PERSON] підтверджується поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом через два дома, мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] постійно жив з матір`ю, прибирав на ділянці будинку, працював в огороді. Бачив що він ремонтував будинок, бо бачив його то в цементі то в білій шпаклівці, бачив як викидав будівельне сміття. Влаштувався працювати на завод, постійно бачив як [PERSON] йшов додому з пакетами «Рулька» з харчами. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з [PERSON] більше 30 років, сестра заявниці її подруга з дитинства. При ній народився [PERSON] та менша дитина. Коли почалася війна вони переїхали до м.Лозова. Коли [PERSON] захворіла, [PERSON] для неї став опорою у всьому, готував їй їжу, купляв продукти та ліки. Мешкали вони по [ADDRESS] , вона неодноразово бувала в них дома. Біля домоволодінні є город, де [PERSON] завжди працював, допомагав матері, обробляв виноград та сад. У них був спільний бюджет, були пов`язанні спільним побутом. [PERSON] працював не офіційно «на шабашках», кошти надавав мамі, це були спільні кошти на проживання. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що: «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. […] Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5- рп/99 членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках(брати, сестри дружини(чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату. Згідно з ст.76, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлення факту проживання однією сім`єю заявниці необхідно для реалізації права на отримання страхових виплат, чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення вказаних юридичних фактів. Судом отримано достатньо доказів, які достовірно підтверджують факт спільного проживання заявниці [PERSON] однією сім`єю разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до часу його смерті, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджено наявними у матеріалах справи документами. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні сина є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved