Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

27.11.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 165-166, 122, 180-181 СК України. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що [PERSON] та [PERSON] від фактичних шлюбних відносин мають спільну малолітню доньку - [PERSON] , яка народилася [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.05.2017), та постійно проживає та знаходиться на повному забезпеченні, утриманні та вихованні матері. Батько дитини [PERSON] повністю самоусунувся від виховання своєї доньки [PERSON] з моменту її народження. Не забезпечує належних умов для виховання та утримання малолітньої доньки, її життям та здоров`ям не цікавиться, з дитиною не спілкується, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Останній раз бачив доньку у грудні 2017 року, коли дитині було 6 місяців. Отже, з народження дитина постійно проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні і вихованні. Позивач зазначає, що з 2017 року батько дитини [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, всі питання щодо утримання і виховання дівчинки вона - мати дитини вирішує самостійно. У зв`язку з цим вона звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ухвалоою суду від 29.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 25.12.2024. У підготовчому судовому засіданні 25.12.2024 позивачка [PERSON] підтримала позов та вказала, що мала спілкування з представником органу опіки та піклування, але до цього часу висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки не виготовлений. Відповідач та представник третьої особи до підготовчого засідання не з`явилися, причину неявки не повідомили. У підготовчому засіданні 29.01.2025 оголошено перерву до 27.02.2025 з підстав відсутності висновку органц опіки та піклування. У підтоговчому засіданні 27.02.2025 суддя оголосила висновок Пересипської районної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , та вирішила питання про закриття підготовчого засідання та перехід до розгляду справи по суті. У судовому засіданні 26.03.2025 позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, 10.01.2025 надав письмому заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] , справу просить розглядати у його відсутності. Представник третьої особи: Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради як орган опіки та піклування до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Дослідивши надані письмові докази і наведені у позові доводи, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] , в офіційному шлюбі не перебували, фактично перебуваючи у шлюбних відносин близько 4-5 місяців до народження дитини та 6 місяців після народження. Від фактичного шлюбу мають спільну малолітню доньку, [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.05.2017. Згідно з вказаним відоцтвом про народження, батьком дитини зазначений відповідач [PERSON] . Дитина з моменту народження та до цього часу постійно проживає та знаходиться на повному забезпеченні, утриманні та вихованні матері. Батько дитини [PERSON] , повністю самоусунувся від виховання своєї доньки [PERSON] , з моменту її народження. Не забезпечує належних умов для виховання та утримання малолітньої доньки, її життям та здоров`ям не цікавиться, з дитиною не спілкується, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Останній раз бачив доньку у грудні 2017 року, коли дитині було 6 місяців. Отже, з народження дитина постійно проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні і вихованні. Позивачка доводить, що з 2017 року батько дитини [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, всі питання щодо утримання і виховання дівчинки вона - мати дитини вирішує самостійно. Позивачка на підтвердження позовних вимог зазначила. Відповідно до судового наказу Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2017 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця від дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Однак відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого Київським ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) [PERSON] станом на листопад має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 234441,25 грн. "Одеський ліцей № 5" Одеської міської ради надав характеристику на [PERSON] відповідно до якої вона навчається в закладі в 2-В класі. За час навчання зарекомендувала себе як працелюбна, старанна учениця. Має добрий загальний розвиток. Приводить [PERSON] до ліцею і забирає після уроків мати. Дитині приділяється достатня увага з питань виховання і розвитку з боку матері, батька дитини у навчальному закладі ніколи не бачили. Матір`ю, [PERSON] укладено декларацію про вибір лікаря дитині, який надає первинну медичну допомогу з педіатром Шеховцовим Михайлом Борисовичем у КНП «Дитяча міська поліклініка №1» Одеської міської ради. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси від 18.01.22 №Б3-350005-ф/л, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також, [PERSON] надала копію довідки яка підтверджує, що вона разом з донькою та чоловіком - [PERSON] , постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . ПП «РС Точка» надано копію довідку від 09.01.2025 відповідно до якої, [PERSON] дійсно працює з 11.07.2019 на посаді керуючий магазином. ПП «РС Точка» надано характеристику на [PERSON] відповідно до якої, вона зарекомендувала себе як гарний керівник, приємна людина у спілкуванні з покупцями та колегами, з гарним почуттям гумору, порядна, ввічлива, комунікабельна. За період з липня 2024 по грудень 2024 має стабільний дохід. 04.12.2021 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а/з про реєстрацію шлюбу від 04.12.2021 № 1128 складений Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністарства юстиції (м. Одеса). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». [PERSON] , чоловік [PERSON] , в своїй заяві від 13.01.2025 повідомив, що проживає разом з нею та її донькою вже 4 роки. За всі роки проживання жодного разу не бачив батька [PERSON] . Він не спілкується з донькою, не приймає участі у її житті та вихованні. Усіма питаннями стосовно життя [PERSON] займаються вони з дружиною. На підтвердження позову [PERSON] також посилається на такі докази: -свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 10.05.2017, картку платника податків [PERSON] № [NUMBER] , -паспорт громадянки України від 12.01.2022, виданий №5116 на ім`я [PERSON] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , -довідку про реєстрацію місця проживання від 18.01.2022 №Б3-350005, копію судового наказу від 17.11.2017 про стягнення аліментів, -характеристику [PERSON] , -розрахунок заборгованості по аліментам від 27.11.2024, з якого вбачається заборгованість у сумі 234 441,25 гривень, -заява відповідача від 10.01.25 про визнання позову, -висновок Пересипської рай адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно доньки [PERSON] , [INFO] від 21.02.2025 №01-05-8/8-вх. Окрім цього, судом встановлено, що органом опіки та піклування Пересипської адміністрації під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав від органів державної влади отримано відповідну інформацію. Зокрема, під час виготовлення висновку працівниками органу опіки з відповідачем проведено бесіду, відповідно до акту від 09.01.2025, було проведено телефонну бесіду з [PERSON] , в якій він повідомив, що він згоден з позбавленням його батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] . З донькою він не спілкується, матеріально не допомагає, бачив її один раз, коли дитині було 6 місяців. 12.02.2025 спеціалістами органу опіки та піклування Пересипській районної адміністрації Одеської міської ради обстежено умови проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] про що складено відповідний акт. Матір`ю створено необхідні умови для проживання дитини. Є окрема кімната, шафа, стіл для навчання, планшет, ліжко, іграшки, телевізор, в наявності одяг та взуття по сезону відповідно віку. Під час відвідування мати повідомила, що малолітня [PERSON] не знає про існування свого біологічного батька, тому бесіда з дитиною не проводилась. Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради від 15.01.2025 фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі здійснено вихід 15.01.2025 для проведення оцінки потреб сім`ї родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт оцінки потреб сім`ї. Мати здатна виконувати батьківські обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною. Відповідно до наданої інформації, Одеського ліцею №5 малолітня [PERSON] , навчається в учбовому закладі з 2 класу, уважна, активна, всебічно розвинена, вихована, ввічлива. Належну увагу до виховання дівчинки приділяє мати. Батько дитини не займається вихованням дитини до школи не приходить, життям дитини не цікавиться. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», наданою Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 10.01.2025 незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває. Також судом встановлено, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , про що надав письмоу заяву. Таким чином, суд вважає, що позивачкою доведено, що з нею постійно проживає та знаходиться на повному її забезпеченні, утриманні та вихованні малолітня донька - [PERSON] . Батько дитини, повністю самоусунувся від виховання своєї доньки з моменту її народження. Не забезпечує належних умов для виховання та утримання малолітньої дитини, її життям та станом здоров`ям не цікавиться, з дитиною не спілкується, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає, що і стало підставою для звернення до суду позивачки з даною позовною заявою. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону). Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, матеріально утримувати дитину до повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні. 11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки - [PERSON] , [INFO] , проживає окремо, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, матеріально не забезпечує, не спілкується з дитиною, не проявляє належної любові та турботи до доньки, не створює умов для отримання нею освіти. Вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку доньки, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя, підтримки її матеріально. Будь-які об`єктивні причини ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню, утриманню доньки [PERSON] , відсутні. В свою чергу, відповідач не навів суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачкою докази та позовні вимоги взагалі. Відзив та заперечення на позов не надав. 10.01.2025 надав суду клопотання в якому виказав свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно доньки - [PERSON] . Відповідно до ч.5, ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - [PERSON] .

Outcome: approved