Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним повністю договору купівлі-продажу квартири. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна належить, зокрема, квартира за адресою: [ADDRESS] , яка на час смерті батька належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Трестом «Запоріжалюмінбуд» 06.10.1993 року. 24.04.2020 року, між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Войтовим В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 378. Зі змісту пп. 1.3, 4.4 вказаного договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2020 р.: «1.3. Квартира належить Продавцю на праві приватної власності та набута на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 18.07.2005 року. № 2-3749/2005, рішення набрало чинності 29.07.2005 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області. 21.04.2020 року, номер запису про право власності: 36319074. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2072526723101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області. 23.04.2020 року за № 207356083.1.4. Відчужувана квартира є особистою приватною власністю Продавця, так як набута згідно рішення суду. Шлюб розірвано з 27.11.2003 року». Надалі 24.04.2020 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Войтовим В.В. на підставі зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2020 р. за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений 24.04.2020 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , позивач вважає таким, який потрібно визнати недійсним повністю з моменту його вчинення, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2020 р. продавець [PERSON] не набула у законний спосіб право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а тому вона не мала права здійснювати відчуження цієї квартири. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2005 р. в цивільній справі № 2-3749/2005, яке у договорі купівлі-продажу квартири від 24.04.2020 р. зазначено як правовстановлюючий документ, на підставі якого [PERSON] набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , Ленінським районним судом м. Запоріжжя не ухвалювалося, такого рішення суду не існує, воно було підроблене та після цього надане [PERSON] нотаріусу як правовстановлюючий документ на квартиру. За номером цивільної справи 2-3749/2005 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено інше рішення від 23.11.2005 р. у справі за позовом комунального підприємства «Водоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації. За вказаними фактами були відкриті кримінальні провадження №12020080020001100 від 12.06.2020 року за ч.3 ст. 190 КК України та №12020080020000754 від 14.04.2020 року за ч.3 ст. 365-2 КК України, в яких позивачку визнано потерпілою. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд визнати недійсним повністю з моменту його вчинення договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений 24.04.2020 р. між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Войтовим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 378. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду. Роз`яснено відповідачам право подання відзиву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України. Одночасно з даним позовом надійшла заява адвоката Железняка Андрія Вікторовича про забезпечення позову по цивільній справі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2023 року, було задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Железняка А.В. про забезпечення позову. Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . 21.06.2023 року, представник відповідача [PERSON] адвокат Прядко Д.В., подав до суду відзив на позову заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що 24 квітня 2020 року [PERSON] разом зі своїм чоловіком під`їхали до офісу приватного нотаріусу Войтова В.В. за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченко, 27/43. Від нотаріуса дізнались, що власником квартири згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2005 року є [PERSON] . Нотаріус пояснив, що [PERSON] є родичкою [PERSON] , що в 2005 році між ними була укладена угода про продаж квартири, яка була узаконена судовим рішенням. Також нотаріус повідомив, що може запросити до офісу дочку [PERSON] - [PERSON] , яка підтвердить цю інформацію. Через декілька хвилин зайшла, як виявилось [PERSON] , вона підійшла до неї та показала свій паспорт, свідоцтво про народження, про шлюб, а також паспорт матері. [PERSON] підтвердила слова нотаріуса та пояснила, що ні в неї, ні в матері ніяких претензій з приводу квартири до них не буде. Обговоривши всі деталі з чоловіком, вони все ж таки вирішили укласти договір. [PERSON] знаходились в офісі приблизно 20-30 хвилин та під час розмови у нотаріуса неодноразово говорила, що [PERSON] є її сестрою, що вони вже вирішать питання, як розпорядитися грошима за квартиру. В позовній заяві позивач зазначає, що вона є спадкоємцем після смерті батька [PERSON] . Однак, в той же час вона не надає докази того, що вона прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини, звернулася до нотаріальної контори або вчинила інші дії щоб прийняли спадщину. В позовній заяві позивач не зазначає ту обставину, що вона була присутня під час укладення оскаржуваної нею угоди, а саме 24.04.2020 року під час укладення договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та покупцем [PERSON] , та що позивачу було відомо про рішення суду та інші обставини. Крім того відносно позивача було відкрито кримінальне провадження №12021082050000447 від 01.04.2021 року за ч.1 ст. 383 КК України, підставою для відкриття яких стало те, що позивач під час допиту у кримінальному провадженні №120200800200001100 надала неправдиві свідчення та завідомо неправдиве показання, в той час як саме позивач була ініціатор та замовником незаконного продажу квартири свого батька. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки вона придбана нею за відплатним договором купівлі-продажу, на момент укладання правочину були правовстановлюючі документи на вказану квартиру, претензій зі сторони позивача не було. Про те, що продавець квартири не мала права відчужувати квартиру, [PERSON] не знала і не могла знати, оскільки на момент укладання правочину жодних обмежень і заборон не існувало. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. 18.10.2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Прядко Д. В., подав до суду клопотання про долучення доказів в якому просив долучити 3 DVD-диски з аудіо-записом судового засідання Василівського районного суду Запорізького області по кримінальній справі, в якому була допитана [PERSON] як потерпіла та свідки, які підтвердили, що [PERSON] була присутня під час оскаржуваного правочину. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2023 року, у вказаній справі було закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. 16.11.2023 року, від представника відповідача [PERSON] адвоката Віхляєва В.В. надішли письмові пояснення, в яких представник відповідача вказав, що [PERSON] заперечує проти позову, оскільки позивачка не є стороною правочину, не прийняла спадщину, не надала жодного доказу, що вона прийняла спадщину, а отже не є заінтересованою стороною, тому жодного її права, оспорюваним нею у цій справі договором купівлі продажу не порушено, що є самостійною підставою для відмови в позові. В судовому засіданні 24.07.2024 року відповідачка [PERSON] пояснила, що вона з її чоловіком знайшли квартиру на сайті "ОЛХ" в дуже поганому стані. Вона спілкувалась із жінкою [PERSON] по телефону, вона була наче ріелтор. Показував квартиру чоловік на ім`я [PERSON] , вони домовились, що трошки вони уступляться, щоб зробили ремонт. Сусіди сказали, що в цій квартирі жив чоловік [PERSON] , він помер, мав дружину і доньку. Вона зрозуміла, що якщо ріелтор показує, то це донька або дружина продають квартиру. Коли вони пішли до нотаріуса, він їм сказав, що вони купляють квартиру по суду. Вона заперечила, та сказала, що є донька і дружина. Тому до нотаріуса приїхала [PERSON] , показала свої документи і документи матері. Казала, що [PERSON] це двоюрідна сестра батька, казала, що вона заплатить кошти, а вона з [PERSON] вже між собою поділять. Вона поспілкувалась з [PERSON] та дійсно їй повірила, вона відповіла на всі запитання. [PERSON] поїхала і вони залишились у нотаріуса з [PERSON] підписувати договір. Вона вимагала щоб у договорі прописали дійсну вартість квартири, за яку вона купувала, вона передала 16\~500 доларів США у нотаріуса [PERSON] . Потім після купівлі квартири почали робити ремонт, поміняли вікна, двері, підлогу, переклеїли шпалери, нову сантехніку поставили, кахель поклали, бо в квартирі потрібно було міняти все. І за місяць зателефонував їй слідчий і сказав, що вона купила квартиру по фальсифікованим документам. Її потерпілою не визнали, визнали [PERSON] , бо вона спадкоємиця, але остання вважає її співучасницею по кримінальному провадженню. В судовому засіданні 12.09.2024 року відповідачка [PERSON] пояснила, що до неї звернувся знайомий [PERSON] , попросив допомогти, сказав що є [PERSON] , в неї мати лежача, діти, купа кредитів, треба допомогти. Сказали що їй треба оформити квартиру на себе і продати, показав їй всі документи про смерть власника квартири [PERSON] . Він казав що це не протизаконно і вона повірила. Коли вони були вже у нотаріуса, [PERSON] не хотіла без Навродської підписувати договір. Всі документи вже були у нотаріуса. Навродська сиділа з [PERSON] в машині, потім вона зайшла до кабінету нотаріуса, остання сказала як звати її, хто її матір, що батько помер, сказала, що вона її сестра. Вони у нотаріуса, в присутності Навродської оформлювали договір. Гроші брав той чоловік ріелтор, який був із [PERSON] . Потім коли вони, разом з [PERSON] та ріелтором сіли в машину, ріелтор перерахував кошти, частину дав [PERSON] , сказав їй витратити їх з розумом. Також [PERSON] пояснила, що мала сумніви при укладанні цієї угоди, однак погодилась, тому що приїхала [PERSON] , сказала, що вона є її сестрою, відповідала на питання, погоджувалась на продаж квартири. Крім того, в судовому засіданні 12.02.2024 року було допитано приватного нотаріуса [PERSON] , який пояснив, що [PERSON] та [PERSON] були учасниками його правочину по купівлі-продажу квартири. [PERSON] не була учасником правочину, але за день до правочину вона була у нього в кабінеті, принесла всі документи і про правочин вона знала, надала документи про смерть свого батька, що квартира належить не батьку. А [PERSON] принесла паспорта, коди, свідоцтва про шлюб, про наступний правочин їй було відомо, про те що квартира за рішенням суду належить [PERSON] їй теж було відомо. В Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право власності Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області за [PERSON] . Він дізнався що в цій квартирі зареєстровані люди, а саме померлий [PERSON] та його дружина, тому він мав побачитись із родичами і так з`явилась [PERSON] , яка пояснила, що в квартирі зареєстрована її мати, але вона себе погано почуває, тому хоче її забрати до себе. Йому вже згодом стало відомо, що є кримінальні справи, а тоді було зареєстроване право власності в реєстрі за [PERSON] , однак рішення було 2005 року, його не було в системі, перевірити було неможливо. Суд визнавав явку позивачки [PERSON] обов`язковою для надання особистих пояснень у судовому засіданні, щодо позову. Однак [PERSON] не вийшла на зв`язок із судом, а представник позивача пояснив у судовому засіданні, що позивачка перебуває за кордоном, та у нього також відсутній зв`язок з позивачкою. В позовній заяві зазначено телефон адвоката Железняк А.В., а не телефон [PERSON] 19.03.2025 року, представник позивача адвокат Железняк В.К., через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про приєднання копій раніше наданих документів та протоколу допиту потерпілої [PERSON] на досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні №12020080020000754 від 14.04.2020 року. В судовому засіданні 19.03.2025 року представник позивача Железняк В.К. просив позовну заяву задовольнити з підстав які викладені в позовній заяві, зазначив, що при розгляду вказаної справи слід врахувати, що інтереси позивачки [PERSON] переважають над інтересами [PERSON] , оскільки позивачка має трьох дітей і не має іншого житла. В судовому засіданні 19.03.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Кара Ю.М. просила відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки відсутність порушеного, невизнанного або оспорюваного відповідачем права є самостійною підставою для відмови в позові. Позивачка також не є стороною оспорюваного правочину купівлі-продажу квартири і не є іншою заінтересованою особою, оскільки після смерті [PERSON] позивачка спадщину не прийняла, тому в силу вимог ЦПК у неї не виникло права володіння та користування спадковим майном, а також не довела належними і допустити доказами, що спірним договором порушено будь-які її права та законні інтереси. При укладанні договору купівлі-продажу від 24.04.2020 року, [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, недобросовісність набувача [PERSON] не розглядалась і не доказана. Представник відповідача [PERSON] адвокат Віхляєв В.В. в судовому засіданні 19.03.2025 року просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивачка не є стороною правочину, не є іншою заінтересованою особою, оскільки не прийняла спадщину після спадкодавця, якому належала дана квартира, не має права власності чи речового права на предмет правочину та не може за законом претендувати на те, щоб спірне майно в натурі було передано їй, а також не довела належними і допустимими доказам, що спірним договором порушено будь-які її права та законні інтереси, що є самостійною підставою для відмови в позові. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с.10) У померлого [PERSON] , [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . (а.с.11) 28.10.2006 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб від 28.10.2006 року. (а.с. 12) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №2082799911 від 06.05.2020 року, яка сформована у рамках кримінального провадження №12020080020000754, квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 24.04.2020 року, засвідченого Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Войтова В.В. належить на підставі приватної власності [PERSON] . Датою та часом державної реєстрації зазначено 24.04.2020 року, 12:26. Державний реєстратор: приватний нотаріус Войтов Володимир Вікторович. (а.с. 13-16) При цьому у вказаній інформаційній довідці вказано, що 21.04.2020 року о 16:53, (перед укладенням договору купівлі-продажу) державним реєстратором Міюц Світланою Олександрівною, внесено запис про право власності [PERSON] на вказану квартиру, підставою для державної реєстрації права власності зазначено рішення Ленінського районного суду Запорізької області №2-3479/2005, яке видано 18.07.2005 року. До вчинення вказаної реєстрації, квартира [ADDRESS] , належала на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про права власності, 134, 06.10.1993 року, Трест «Запоріжалюмінбуд». Дата прийняття рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису 07.05.2004 року. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Згідно долученої копії Договору-купівлі продажу квартири від 24.04.2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Войтовим В.В. та зареєстровано у реєстрі за №378, громадянка [PERSON] , [INFO] (далі іменована як Продавець) та громадянка [PERSON] , [INFO] (далі іменована як Покупець) уклали договір про те, що [PERSON] зобов`язується передати майно у власність [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. Пунктом 1.2 Договору визначено, що квартира, що відчужується за даним Договором, розташована в [ADDRESS] . (.а.с.17-18) Пунктом 1.3 Договору визначено, що квартира належить Продавцю на праві приватної власності та набута на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 18.07.2005 року, №2-3749/2005 набрало чинності 29.07.2005 року, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області, 21.04.2020 року, номер запису про право власності 36319074, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2072526723101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області, 23.04.2020 року за №207356083. Пунктом 1.4 Договору визначено, що [PERSON] стверджує, що відчужувана квартира є її приватною власністю і на момент укладення цього договору вказана вище квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладене будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується. Малолітні і неповнолітні діти та особи, передбачені ст. 74 Сімейного Кодексу України, не мають прав на користування та проживання у вищевказаній квартирі та права зазначених осіб за цим договором не порушуються. Пунктом 2.1.5 Продавець зобов`язується звільнити відчужувану квартиру від предметів вжитку та погасити заборгованість за комунальними послугами. Зняти з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих осіб до 08.05.2020 року. Пунктом 3.1. Договору визначено, що продаж відчужуваної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 397\~000 грн., які отримані Продавцем від Покупця повністю до підписання цього договору. До позовної заяви була долучена копія рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2005 року у справі №2-3749/2005, на підставі якого було проведено державну реєстру права власної [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . В тексті вказаного рішення зазначено, що Ленінський районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності на житлове приміщення. Рішенням суду було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 04 липня 2003 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] з іншої. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . На запит слідчого Олександрівського ВП Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 16.04.2020 року Вих. №01-22/139/2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було надано відповідь 23.04.2020 року, на питання «Чи виносилось суддею Лихосенко М.О. рішення №2-3749/2005 від 18.07.2005 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ?» зазначено, що Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-3749/2005 було прийнято по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації. Дата прийняття рішення по вищевказаній справі прийнято 23.11.2005року, головуючий суддя Колесник С.Г. (а.с.22-24) Згідно долученого до вищевказаного листа №01-22/139/2020 від 23.04.2020 року, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2005 року у справі №2-3749/05, було ухвалено судом у складі головуючого судді Колесник С.Г. у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації. (а.с.21) В Листі в.о. голови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2020 року за Вих. №01-22/226/2020, слідчому Олександрівського ВП Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області НПУ, на питання «Чи надходив на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя запит за Вих.№04 від 21.04.2020 року від державного реєстратора Міюц С.О.?» вказано, що відповідно до проведеної перевірки документообігу Ленінського районного суду м. Запоріжжя за період з 21.04.2020 року по 17.08.2020 року на адресу Ленінського районного м. Запоріжжя запит за Вих. №04 від 21.04.2020 року від державного реєстратора [PERSON] не надходив та у системі документообігу суду не реєструвався. (а.с.32-33) Згідно долученого представником позивачки обвинувального акту відносно [PERSON] , зазначено, що [PERSON] який був власником квартири на час проведення державної реєстрації помер, за законом має спадкоємців дружину [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Водночас квартира [ADDRESS] мала б перейти у власність [PERSON] , але враховуючи, що остання не бажає отримувати спадщину, квартира мала б. перейти у власність [PERSON] (а.с. 35-48) Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16\~ЦК України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України. Обов`язковою умовою задоволення позову про визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушення у зв`язку із його вчиненням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто, за змістом статті 215\~ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Положеннями статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його дійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позов особи, яка не була учасником правочину, про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути задоволений лише в тому разі, якщо таким правочином порушено право цієї особи - не учасника правочину, і воно може бути відновлене шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка звертається з позовом про визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала; у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права. Так, позивач [PERSON] не була стороною оскаржуваного нею правочину - договору купівлі-продажу від 24.04.2020 року. Разом з тим вона вважає, що спірний договір купівлі-продажу унеможливлює реалізацію нею свого права, а саме права на спадкування майна після смерті свого батька. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з статті 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини третьої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивачка [PERSON] не надала суду підтвердження, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину, зі слів її представників вона із заявою про прийняття спадщини після померлого батька до нотаріуса не зверталась. Отже, з дня смерті батька [PERSON] з 03.02.2020 до цього часу, позивачка не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В той же час, суд звертає увагу, що із наданого представником позивача обвинувального акту відносно [PERSON] вбачається, що на момент реєстрації договору купівлі-продажу, в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована дружина померлого [PERSON] , [INFO] , яка можливо вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки відсутні підтвердження, що вона відмовилась від прийняття спадщини. (а.с. 43, 46) Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу\~відкриття спадщини.\~Такий спадкоємець\~може захищати\~свої порушені\~права володіння\~та користування\~спадковим майном\~відповідно до\~глави 29\~ЦК України.\~Якщо у\~складі спадщини,\~яку прийняв\~спадкоємець,\~є нерухоме\~майно,\~право розпорядження\~нерухомим майном\~виникає у\~нього з\~моменту державної\~реєстрації цього\~майна (частина\~друга статті\~1299\~ЦК України).\~Спадкоємець,\~який прийняв\~у спадщину\~нерухоме майно,\~ще до\~його державної\~реєстрації має\~право витребовувати\~це майно\~від його\~добросовісного набувача\~з підстав,\~передбачених статтею\~388\~ЦК України,\~зокрема у\~разі,\~якщо воно\~вибуло з\~володіння спадкодавця\~поза волею\~останнього (постанова Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, постанови Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 754/11747/18 (провадження № 61-22947св19), від 15 березня 2023 року у справі № 759/8653/17 (провадження № 61-15468св19)). Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України). Судовий захист повинен бути повним і відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження\~№ 12-52гс20). Суд звертає увагу позивачки, що задоволення її позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, стороною якого позивачка не є, не призведе до поновлення прав позивачки на квартиру, які вона вважає порушеними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) вказано, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Згідно з положеннями статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У частині першій статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не була стороною Договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2020 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , та який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Войтовим В.В. та зареєстровано у реєстрі за №378. При зверненні до суду, її представник зазначив, що вона є заінтересованою особою, яка заперечує дійсність даного правочину. Однак, [PERSON] не є заінтересованою особою, оскільки після смерті батька [PERSON] позивачка спадщину не прийняла, тому в силу вимог ЦПК у неї не виникло права володіння та користування спадковим майном. Отже в судовому засіданні [PERSON] не довела належними і допустити доказами, що спірним договором порушено будь-які її права та законні інтереси. Відповідно до правової позиції Верховного Суду , викладеної в Постанові від 29 червня 2022 року у справі №523/9145/18, аналіз змісту частини третьої статті 215\~ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення чи врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що [PERSON] не була стороною зазначеного договору, суду не надала доказів, що вона як спадкоємець є такою, що прийняла спадщину та відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України є заінтересованою особою для оспорювання вказаного договору купівлі-продажу, та що у неї існують майнові права на квартиру, тому суд, вважає, що у позивачки відсутнє порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу як особи, яка звернулася до суду, та відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивачка не довела порушення її майнових прав або законного інтересу. У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

Outcome: dismissed