Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позовній заяві посилався на те, що з 08 листопада 2021 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 22 липня 2024 року звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Під час перебування в трудових відносинах з відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 53519,04 грн. 22 липня 2024 року він з роботи звільнений, але розрахунок при звільненні з ним в повному обсязі проведено не було. Виплачена лише частина заборгованості у розмірі 9880,74 грн. Залишок заборгованості по заробітній платі становить 43638,30 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у розмірі 43638,30 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 109285,85 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтава від 27 грудня 2024 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзиву на позов не надав. Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. При цьому представник позивача звернулась до суду з заявою, у якій просила справу розглянути за її відсутності та за відсутності позивача. У заяві також зазначила, що позовні вимоги вони підтримують. Відповідач ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» в судове засідання свого представника не направив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Вивчивши та дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд зазначає наступне. Статтею 43 Конституції України\~передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод», працював на посаді газозварювальника слюсарної дільниці №3 Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод». 22 липня 2024 року [PERSON] звільнений на підставі\~ наказу №ПТМ00000006 від 22 липня 2024 року за угодою сторін згідно п. 1 ст.36 КЗпП України (а.с. 10). На час звільнення позивача відповідач не виплатив йому заробітну плату у розмірі 53519,04 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою про заробітну плату [PERSON] за вих. № 12/16-000958 від 04 листопада 2024 року, виданою ПрАТ «ПТМЗ», з якої вбачається, що на час звільнення позивача заборгованість відповідача перед ним по заробітній платі становить 53519,04 грн. Будь-яких доказів погашення вказаної заборгованості в повному обсязі або частково відповідач суду не надав. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач зазначив, що частково заробітна плата йому була виплачена, і розмір заборгованості складає 43638,30 грн. Відповідач будь-яких доказів щодо розміру заборгованості перед позивачем або щодо її виплати, в тому числі частково, до матеріалів справи не надав. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становить 43638,30 грн. Оскільки заборгованість з заробітної плати позивачу в повному обсязі не виплачена, на час розгляду справи заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 43638,30 грн., з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заробітну плату у розмірі 43638,30 грн. За змістом статті 117 КЗпП України в У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Конституційний Суд\~України в\~рішенні від\~22\~лютого 2012\~року №\~4-рп/2012\~у справі\~щодо офіційного\~тлумачення положень\~статті 233\~Кодексу законів\~про працю\~України у\~взаємозв`язку\~з положеннями\~ст.ст.117,237-1цьогоКодексуроз`яснив,\~що за\~ст.\~47\~КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний\~виплатити працівникові\~при звільненні\~всі суми,\~що належать\~йому від\~підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як підтверджується довідкою про середній заробіток позивача, його середньоденна заробітна плата складала 705,07 грн. (а.с. 7). Але розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачем обраховано невірно. Так, позивач прийняв до розрахунку кількість календарних днів, що минули з дня звільнення до дня звернення з позовом до суду 155 днів, що не відповідає вимогам, встановленим Порядком обчислення середньої заробітної плати. Середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на 2 сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 Порядку). Обраховуючи середній заробіток позивача, суд виходить з даних довідки ПРАТ «Полтавський турбомеханічний завод» щодо розміру середнього заробітку, згідно якого середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи (травень та червень 2024 року) становить 705,07 грн. При цьому середньомісячна кількість робочих днів становить 6 робочих днів: (7 дн. у травні 2024 року + 5 дн. у червні 2024 року) / 2 = 6 дн. Середньомісячна заробітна плата: 705,07 грн. х 6 дн. = 4230,42 грн. Таким чином середній заробіток позивача за період затримки з 23 липня 2024 року по 26 грудня 2024 року (5 місяців + 4 робочі дні): 4230,42 грн. х 5 міс. + 705,07 грн. х 4 дн. = 23972,38 грн. Розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що сума середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, становить 23972,38 грн. Всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 67610,68 грн. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Тому рішення необхідно допустити до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 4230,42 грн., решту суми 63380,26\~грн стягнути після набрання рішенням законної сили. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. За позовними вимогами про стягнення заробітної плати позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та на користь позивача - у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial