Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Виконавчий комітет Кам`янець- Подільської міської ради, як орган опіки та піклування , [INFO] , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей. Ухвалою суду від 13.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні суд з`ясував відношення сторін до позову. Відповідачка направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем . [PERSON] , обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що з 14.06.2008 року по 05.03.2025 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . На початку 2024 року вони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, відповідачка переїхала до смт. Згурівка Броварського району Київської області. За згодою відповідачки, діти залишилися проживати із ним за місцем їхнього постійного проживання та навчання . Після припинення шлюбних відносин , відповідачка самоусунулась від виховання дітей, участі у їхньому житті не приймає, не цікавиться їхнім життям та розвитком , матеріальної допомоги не надає. Діти перебувають на повному його утриманні , він займається одноосібно їхнім вихованням, навчанням , піклується про стан їхнього здоров`я. Крім того, згідно акту про встановлення факту проживання осіб у житловому приміщенні від 20.06.2024 року та 26.11.2024 року, складеного головою ОСББ «Кн.Коріатовичів 25/3» та за участю сусідів встановлено, що за адресою по [ADDRESS] фактично проживає він разом з дітьми , а відповідачка за вказаною адресою не проживає. З огляду на викладене, просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] та сина - [PERSON] , за для отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. З відзиву на позовну заяву відповідачки [PERSON] вбачається, що вона не заперечує проти задоволення позову , оскільки проживає та працює в Німеччині, діти проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі , просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кам`янець- Подільської міської ради, як органу опіки та піклування Кондаурова Н.М. у підготовчому судовому засіданні висновок органу опіки та піклування підтримує, а також погоджується з позовними вимогами [PERSON] . Т.в.о. начальника [INFO] [PERSON] направив до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи [INFO] , при винесенні рішення покладаються на думку суду. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі матеріалів. Свідки [PERSON] та [PERSON] у підготовчому судовому засіданні показали, що [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком [PERSON] , який одноосібно, без участі матері турбується про дітей, займається їх вихованням, навчанням, лікуванням, дозвіллям та вони повністю перебувають на його утриманні. Заслухавши позивача, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.06.2008 року у Кам`янець-Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) , актовий запис № 314, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.06.2023 року. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей : син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.2023 року, актовий запис № 1142 ; свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 07.12.2023 року , актовий запис № 47; повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.2023 року, актовий запис № 253. З 2024 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, відповідачка переїхала до смт. Згурівка Броварського району Київської області. За згодою відповідачки, діти залишилися проживати із позивачем за місцем їхнього постійного проживання та навчання . На підставі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.03.2025 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час відповідачка [PERSON] проживає та працює в Німеччині, діти проживають разом з батьком за адресою : [ADDRESS] . Отже, відповідачка самоусунулась від виховання дітей, участі у їхньому житті не приймає, не цікавиться їхнім життям та розвитком , матеріальної допомоги не надає. Діти перебувають на повному утриманні позивача, який займається одноосібно їхнім вихованням, навчанням , піклується про стан їхнього здоров`я. Згідно акту про встановлення факту проживання осіб у житловому приміщенні від 20 червня 2024 року та 26 листопада 2024 року , складеного головою ОСББ «Кн. Коріатовичів 25/3» та за участю сусідів встановлено, що за адресою по [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Згідно акту обстеження умов проживання від 18 грудня 2024 року, складеного комісією у складі завідуючої сектору з питань попередження правопорушень та дотримання законодавства щодо дітей служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради Кандауровою Н.М., фахівця центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Майорової А.О. було встановлено , що за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей [PERSON] за вказаною адресою не проживає, самоусунулась від їх виховання , матеріально не утримує. В квартирі є необхідні сучасні меблі, побутова техніка та предмети побуту. Діти займають окрему кімнату, у якій облаштовані окремі спальні та робочі місця, є дитячі іграшки, література, підручники, спортивне приладдя . В квартирі створені задовільні умови проживання. Згідно довідки Кам`янець-Подільського ліцею № 14 Кам`янець- Подільської міської ради Хмельницької області за №309 від 26.12.2024 року вбачається, що мати [PERSON] не бере участі у вихованні свого сина [PERSON] , батьківські збори не відвідує, успішністю сина не цікавиться, до школи дитину приводить і забирає батько. Згідно довідки ВСП «Кам`янець-Подільський фаховий коледж закладу вищої освіти «Подільський державний університет» №717 від 27.12.2024 року вбачається, що мати [PERSON] не цікавиться успішністю сина [PERSON] , контактів із викладачами не підтримує, батько одноосібно цікавиться успішністю сина, здійснює оплату навчання. Відповідно до довідки лікаря- педіатра [PERSON] вбачається , що діти [PERSON] та [PERSON] згідно з Деклараціями №0001-0Р13-9А00, №0001-Н2К1-А100 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, перебувають у неї на обліку. Діти систематично відвідують лікаря, на огляди до лікаря дітей завжди приводить батько, діти завжди охайні, доглянуті. Календар щеплень виконується. Батько цікавиться здоров`ям дітей, постійно та систематично разом з дітьми відвідує лікаря, мати контакту з лікарем не підтримує. Згідно характеристики з місця проживання від 26.11.2024 року вбачається, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з двома дітьми : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Одноосібно займається вихованням дітей, утримує їх, бере активну участь у громадському житті житлового будинку. Інших близьких родичів, які могли б здійснювати виховання та утримання дітей немає. Позивач [PERSON] , згідно виписки з ЄДРПОУ та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, здійснює підприємницьку діяльність та має можливість самостійно матеріально утримувати своїх дітей та забезпечувати їх рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, духовного та соціального розвитку. Суд, оцінюючи доводи сторін і досліджені докази, надані на підтвердження факту самостійного утримання і виховання дитини позивачем, звертає увагу на встановлені на основі поданих доказів обставини даної конкретної життєвої ситуації сторін і дитини. У відповідності до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема суди розглядають справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Зазначений факт встановлюється в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, оскільки факт одноосібного виховання дитини не може встановлюватися у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, оскільки в цьому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Факт, про встановлення якого просить [PERSON] не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав свобод та інтересів позивача. До зазначеного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5979/22, тому встановлення факту одноосібного виховання дитини позивачем вирішується судом в порядку позовного провадження. Крім того, Велика Палата Верховного Суду даній Постанові зазначила, що оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частино першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. При розгляді справи судом застосовуються наступні норми права. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, когось із батьків дитини є підставою для припинення їх обов`язку утримувати дитину. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у [INFO] , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі призову позивача на військову службу, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишиться самі, без належного виховання та матеріального утримання, що у свою чергу поставить під загрозу їхнє життя та здоров`я, створить негативний вплив на фізичний, духовний і моральний стан дітей та може призвести до вкрай негативних для них наслідків. У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для звільнення з військової служби. Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесено зміни та пункт 4 частини першої статті 23 цього Закону викладено у такій редакції: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України. Аналогічного змісту підстави для звільнення з військової служби викладені в абзаці сьомому пункту 2, абзаці шостому пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами, внесеними Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Так, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки [військовослужбовці], які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право на відстрочку призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби за наведених підстав. Таке унормування зумовлене обставинам, за яких такий вичерпний перелік підстав [за яких особа, яка виховує самостійно дитину (дітей) віком до 18 років, може оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнитися з військової служби (у редакції до 18 травня 2024 року)] не враховував усіх наявних життєвих ситуацій, коли особа самостійно виховує дитину (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, у той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо). Диспозиція пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу сьомого пункту 2, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Іншого порядку встановлення такого факту законодавством України не передбачено, а про необхідність надання саме «рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини» дійсно міститься пряма вказівка в Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560. Тим самим законодавець надав право позивачу звертатись до суду саме з такою вимогою, хоча й встановлення такого факту прямо не передбачено нормами Сімейного кодексу. З висновку органу опіки та піклування затвердженого рішенням виконавчого комітету Кам`янець- Подільської міської ради за № 124 від 19.02.2025 року вбачається, що виходячи з інтересів дітей, враховуючи , що батько самостійно виховує їх, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] . Дослідженими судом належними та допустимими доказами доведено, що позивач [PERSON] самостійно виховує та утримує своїх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мати дітей проживає та працює в Німеччині , участі у вихованні та утриманні синів не приймає . Таким чином , суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання утримання дітей, оскільки даний факт інакше як у судовому порядку, не може бути встановлено, адже жодний орган влади, крім суду, не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, і про необхідність встановлення даного факту судовим рішенням міститься пряма вказівка в п. 4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а отже вимоги позивача, з огляду на доведеність цього факту належними та допустимими доказами, є правомірними. На підставі викладеного,

Outcome: approved