Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , - адвокат Поліщук І.М., звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони у справі є батьками дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , яка народилася за час перебування ними у зареєстрованому шлюбі, а після розірвання такого шлюбу 11.06.2018 року, проживає разом із позивачкою. Незважаючи на те, що відповідач [PERSON] , є батьком вказаної дитини, проте він після розірвання їх з позивачкою шлюбу, участі у її житті, навчанні та вихованні не приймає, не цікавляться її успіхами, морально не підтримує, як і матеріально не забезпечує. Позивачка змушена була разом з дитиною виїхати до республіки Польща для того, щоб забезпечити своє існування, оскільки відповідач зловживає алкоголем. Крім того, на виконанні ВДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення з [PERSON] , аліментів, однак [PERSON] , їх не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 54111,50 грн. Додатково зазначила, що [PERSON] , як біологічний батько дитини, навпаки телефонує позивачу з вимогою надати йому фінансову допомогу, так як для виїзду за кордон, необхідний дозвіл батька на виїзд дитини, чим він постійно шантажує. Позивачка стверджує, що відповідач, як батько записаний у свідоцтві про народження їх малолітньої дочки проте свого батьківського обов`язку не виконує, не цікавиться життям та здоров`ям цієї дитини, яка проживає разом з позивачкою. Тому позивачка просить позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Орган опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області, у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позову, не подала. Поряд з цим, уповноважена представниця третьої особи - Скрицька Н.Б., в попередньому судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі, просила такі задовольнити з підстав, що викладені у пред`явленому позові. Додатково вказала, що така позиція сформована та відображається у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, затвердженим рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області. Відповідач [PERSON] , у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цієї позивачки - Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області, до нього про позбавлення батьківських прав, не подав, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням такої відповідними доказами не навів. В судове засідання [PERSON] , не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви та клопотання сторін та інших учасників справи. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник позивача адвокат Поліщук І.М., в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задоволити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області - Скрицька Н.Б., в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву просила задоволити. Інших заяв чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи, котрі б перешкоджали судовому розгляду цієї справи по суті, і котрі б залишалися невирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, було вжито заходів для отримання з Єдиного державного демографічного реєстру інформації про зареєстроване місце проживання/перебування такої фізичної особи - відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.08.2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.10.2024 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті у судовому засіданні на 14.11.2024. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву в судовому засіданні, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.01.2025 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву в судовому засіданні, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву в судовому засіданні, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.03.2025 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, ухвалено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі статей 280-282 ЦПК України. Сторони та інші учасники справи кожного разу належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених підготовчого та судового засідань по їх справі, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження цьому. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки [PERSON] , та їх з відповідачем [PERSON] , малолітньої дочки [PERSON] , й причетність до такого порушення їх прав вказаного відповідача за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що сторони у справі у період з 16.02.2010 року перебували у шлюбі, котрий був розірваний рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 11.06.2018 року. За час перебування у вказаному шлюбі, а саме [INFO] , у сторін у справі народилася дочка [PERSON] . Сторони у справі є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданого Ходовицькою сільською радою Стрийського району Львівської області 21.12.2010. Згідно виконавчого листа, виданого 24.06.2019 Стрийським міськрайонний судом Львівської області, за заявою [PERSON] , стягуються аліменти з [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки всіх видів його доходу. Відповідно до розрахунку Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУМЮ по виконавчому провадження [NUMBER], станом на 07.03.2024, в [PERSON] , наявна заборгованість в сумі 54111,50 грн. 30.06.2023, державним виконавцем Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федоришин Н.С., на [PERSON] , було накладено штраф в розмірі 7881,50 грн., за наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за один рік. 24.12.2019, [PERSON] , відповідно до заяви, засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В., надав дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до країн Шенгенської Угоди та країн Європейського Союзу, своїй дочці [PERSON] , у супроводі матері [PERSON] , терміном на 1 рік. З висновку Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 06.06.2024 року за №265 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав», рекомендовано позбавити відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки зазначений відповідач участі у її вихованні не приймає, морально не підтримує, як і матеріально не забезпечує. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року з відповідними протоколами до неї та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства». Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни протиУкраїни» (заява № 39948/06), пункт 49 рішення у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про якій деться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Хант протии України» (заява № 31111/04). Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06). Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статей 164-167 чинного СК України. Зокрема, відповідно до положень ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснюється у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивачки [PERSON] , наведених у цій справі, суд спершу вважає за необхідне наголосити на тому, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із тим, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, воно допускається лише у тому випадку, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Оскільки у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON] , як батько протягом тривалого часу не бачиться й не спілкуються із своєю малолітньою дочкою, матеріально її не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає, а вихованням та утриманням вказаної дитини займається позивачка як її матір, то суд переконаний, що така поведінка відповідача аж ніяк не свідчить про його бажання надалі мати та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до вказаної дитини. При цьому суд також наголошує на тому, що у судовому засіданні не встановлено наявності у вказаного відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування, при його бажанні, із своєю малолітньою дочкою. Навпаки встановлено те, що вказаний відповідач не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з вказаною дитиною, не зверталися у правоохоронні органи для встановлення її місця проживання, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування. Такі обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідача брати участь у вихованні вказаної дитини і передумов щодо зміни його зазначеної винної поведінки на даному етапі не спостерігається. Отже, аналізуючи усі зібрані у справі докази та оцінюючи їх у сукупності й взаємозв`язку, суд вважає, що слід позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , який без поважних на те причин не виявляє щодо власної малолітньої дочки [PERSON] , батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не цікавляться її розвитком, здоров`ям, життям та потребами, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою [PERSON] , судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1211,20 грн. й підтверджуються квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.3818557886.1 від 13.08.2024 року, слід здійснити у порядку, визначеному у ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відповідної позиції позивачки з вказаного приводу, зазначені судові витрати слід стягнути на її користь з відповідача. Доказів понесення сторонами та учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved