Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

24 лютого 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров`я в розмірі 320000 гривень 00 копійок В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив,що 25 років та 9 місяців працював у відповідача в умовах, які характеризуються перевищенням граничнодопустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) № ПС/3.1/23175-23 від 08.11.2023 року та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25.04.2024 року підставою для виникнення у Позивача професійних захворювань стало те, що він, працюючи головним інженером шахти «Козацька» («Гвардійська») ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» та АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» у період з 14.01.2020 по 15.01.2023. виконував роботи з технічного керівництва дільниць шахти з забезпечення постійного виконання виробничого плану по всім кількісним та якісним показникам на основі покращення технології ведення гірничих робіт: максимальної механізації виробничих процесів, в підземних умовах шахти здійснював контроль за станом і ремонтом гірничих виробок, контролював роботу з монтажу та демонтажу устаткування, своєчасну підготовку виробництва в діючих і пускових гірничих виробках, здійснював контроль за станом ведення робіт на робочих місцях в підземних умовах шахти та на її поверхні. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив аерозолів фіброгенної дії та рівнів шуму, що перевищували нормативні значення. Умови праці в яких працював Позивач головним інженером шахти (за період 14.01.2020 по 15.01.2023) згідно з Інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) № ПС/3.1/23175-23 від 08.11.2023, він підпадав під дію наступних шкідливих виробничих факторів: -пил природний, мінеральний (із вмістом вільного діоксиду кремнію 10-70%) - 2,7 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. На робочому місці концентрація аерозолю фіброгенної дії перевищувала нормативне значення в 1,35 разів згідно «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом МОЗ України від 14.07.2020 року №1596. -шум: еквівалентний рівень шуму перевищував допустимий рівень на 6 дБА і складав 86 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». За періоди роботи з 01.11.2007 по 27.01.2011, з 01.09.2011 по 20.05.2019 рр. Позивач підпадав під дію наступних шкідливих виробничих факторів: -пил природний, мінеральний (із вмістом вільного діоксиду кремнію 10-70%) - 2,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. На робочому місці концентрація аерозолю фіброгенної дії перевищувала нормативне значення в 0,8 разів згідно «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом МОЗ України від 14.07.2020 року №1596. Працюючи начальником дільниці підземної, виконував у підземних умовах шахти комплекс робіт з оперативного управління усіма видами робіт на дільниці у відповідності із затвердженими технічними проектами та планом, забезпечував виконання планових виробничих завдань. За періоди роботи з 27.03.1997 по 26.05.1997, з 27.11.2002 по 07.12.2003, з 27.05.1997 по 20.06.2000, з 08.12.2003 по 31.10.2007, з 28.01.2011 по 31.08.2011 рр. На робочих місцях Позивача концентрація пилу ( (із вмістом вільного діоксиду кремнію 10-70%) перевищувала ГДК в 3,8 разів, в 5,25 разів. Умови праці визначені такими, що відносяться: -по вмісту аерозолів фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). -по показникам рівня шуму - до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить глибокі моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль. Вказав, що покращення в стані здоров`я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров`я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 320000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, в період роботи позивача на підприємстві, позивач втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває дискомфорт в житті. 25 лютого 2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду на 25 березня 2025 року о 10 годині 00 хвилин. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 24 березня 2025 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами та вважає, що позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди саме діями відповідача. Окрім цього, на думку відповідача, заявлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] у період часу з 27.03.1997 року по 15.01.2023 року працював на різних структурних підрозділах у акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», тобто перебував у трудових правовідносинах з Відповідачем, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем по справі. 02 квітня 2024 року медичним висновком ЛЕК спеціалізованого профпаталогічного закладу охорони здоров`я ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» (висновок №520 від 02.04.2024 року) Позивачу було встановлено наступні професійні захворювання: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. 2) Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглуховатість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) № ПС/3.1/23175-23 від 08.11.2023 року та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25.04.2024 року підставою для виникнення у Позивача професійних захворювань стало те, що він працюючи головним інженером шахти «Козацька» («Гвардійська») ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» та АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» у період з 14.01.2020 по 15.01.2023. виконував роботи з технічного керівництва дільниць шахти з забезпечення постійного виконання виробничого плану по всім кількісним та якісним показникам на основі покращення технології ведення гірничих робіт: максимальної механізації виробничих процесів, в підземних умовах шахти здійснював контроль за станом і ремонтом гірничих виробок, контролював роботу з монтажу та демонтажу устаткування, своєчасну підготовку виробництва в діючих і пускових гірничих виробках, здійснював контроль за станом ведення робіт на робочих місцях в підземних умовах шахти та на її поверхні. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив аерозолів фіброгенної дії та рівнів шуму, що перевищували нормативні значення. Умови праці в яких працював головним інженером шахти (за період 14.01.2020 по 15.01.2023) згідно з Інформаційною довідкою про умови праці працівника Позивач підпадав під дію наступних шкідливих виробничих факторів: -пил природний, мінеральний (із вмістом вільного діоксиду кремнію 10-70%) - 2,7 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. На робочому місці концентрація аерозолю фіброгенної дії перевищувала нормативне значення в 1,35 разів згідно «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом МОЗ України від 14.07.2020 року №1596. -шум: еквівалентний рівень шуму перевищував допустимий рівень на 6 дБА і складав 86 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». За періоди роботи з 01.11.2007 по 27.01.2011, з 01.09.2011 по 20.05.2019 рр. підпадав під дію наступних шкідливих виробничих факторів: -пил природний, мінеральний (із вмістом вільного діоксиду кремнію 10-70%) - 2,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. На робочому місці концентрація аерозолю фіброгенної дії перевищувала нормативне значення в 0,8 разів згідно «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом МОЗ України від 14.07.2020 року №1596. Працюючи начальником дільниці підземної, виконував у підземних умовах шахти комплекс робіт з оперативного управління усіма видами робіт на дільниці у відповідності із затвердженими технічними проектами та планом, забезпечував виконання планових виробничих завдань. За періоди роботи з 27.03.1997 по 26.05.1997, з 27.11.2002 по 07.12.2003, з 27.05.1997 по 20.06.2000, з 08.12.2003 по 31.10.2007, з 28.01.2011 по 31.08.2011 рр. \~ \~ \~ \~На робочих місцях Позивача концентрація пилу ( (із вмістом вільного діоксиду кремнію 10-70%) перевищувала ГДК в 3,8 разів, в 5,25 разів. Умови праці визначені такими, що відносяться: -по вмісту аерозолів фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). -по показникам рівня шуму - до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Позивачу первинно та безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності у віці 52 років, що підтверджується довідками МСЕК серії 12 ААА № 130002 від 25.06.2024 року та серії 12 ААГ №573638 від 25.06.2024 р. Відповідно до\~статті 2 Конституції України,людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного зако ну його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167\~Цивільного кодексу\~України та статтею 237-1\~Кодексу законів\~про працю\~України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У пункті 13Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. У відповідності зі ст.ст.\~23,\~1167ЦК України\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд, дослідивши медичні документи позивача про отримання ним професійних захворювань, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. В даному випадку, суд враховує що внаслідок професійного захворювання та втрати ступеню працездатності з вини відповідача, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, якій позивач зазнав, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 40% безстроково та наявності 3-ї групи інвалідності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, потребу в забезпеченні лікарськими засобами. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 250 000,00 гривень. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч.6ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2статті 141\~ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми\~ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2500 гривень 00 копійок.

Outcome: partial