Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

25 жовтня 2024 року позивач звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якій просив розірвати безстроковий трудовий договір № 1, укладений 04 травня 2017 року між ним та ФОП [PERSON] та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] вказує на те, що 04 травня 2017 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір № 1, згідно з яким його прийнято на посаду завідувача підсобного виробництва, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. З початком повномасштабного вторгнення, відповідач припинив виплачувати заробітну плату, а згодом і відповідати на телефонні дзвінки, за місцем свого проживання відсутній і місце його перебування позивачу не відоме. Свої зобов`язання як найманий працівник він виконував до травня 2023 року, а 01 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про припинення трудових відносин, однак відповіді не отримав. Таким чином, в силу відсутності відповідача, позивач не має можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку і працевлаштуватися на законних підставах чи отримати статус безробітної особи, в зв`язку з чим його право на працю, на оплату праці, та здійснення обов`язкових соціальних внесків порушено відповідачем, що стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Позивач подав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі та відзив на позов не подав. Згідно вимог ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав та приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо винесення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Так, 04 травня 2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір № 1, згідно з яким позивача прийнято на посаду завідувача підсобного виробництва, про що свідчить відповідний запис у трудовій книжці серії [NUMBER] , копія наказу ФОП Шпаковського № 1 від 05 травня 2017 року про прийняття на роботу, а також копія Трудового договору № 1 від 04 травня 2017 року. 01 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про припинення трудових відносин, яка була надіслана на адресу ФОП [PERSON] цінним листом, про що свідчить опис вкладення до цінного листа, а також копія накладної та квитанції про оплату поштового зв`язку. Поряд з цим, відповідь на подану заяву про припинення трудових відносин позивач не отримав до цього часу. Пунктом 4 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України встановлено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно зі статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи, що позивач звернувся до ФОП [PERSON] з заявою про звільнення його із займаної посади за власним бажанням згідно ч. 1 ст.38 КЗпП України, таку заяву направив засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, припинив виконувати трудові обов`язки, однак звільнений не був, позивач не має можливості розірвати трудовий договір з незалежних від нього підстав, в порядку передбаченому Кодексом законів про працю України, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги щодо припинення трудових відносин є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача.

Outcome: approved