Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

29.08.2024 [PERSON] звернувся до суду позовом до [PERSON] , у якому просить: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,8кв.м.; - в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,8кв.м., позбавивши її права власності на цілу частку у вказаній квартирі. В обґрунтування позовних вимог зіслався на те, що 19 липня 2008 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Рішенням Перемишлянського районного суду від 04.09.2019, яке набрало законної сили 31.01.2024р., шлюб між ним і відповідачкою розірвано. Під час шлюбу ними 23.06.2014 була придбана квартира [ADDRESS] (новобудова), яка була оформлена у власність на підставі акту приймання передачі нерухомого майна 22.11.2017р. на ім`я відповідачки. Таким чином придбана у шлюбі квартира є спільною сумісною власністю подружжя. До 2019 року вони з відповідачкою проживали у вказаній квартирі, однак після розлучення, за взаємною згодою вирішили, що будуть здавати цю квартиру в оренду, а його частка коштів від оренди буде йти в якості сплати аліментів на їх дитину [PERSON] , [INFO] . Те, що між ними не було спірних питань щодо спільного майна подружжя підтверджується позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу від 21.01.2019, в якому [PERSON] зазначила - «Вимог щодо поділу спільного сумісної власності подружжя в даному позові не ставлю». Таким чином згадану квартиру вони використовували спільно за взаємною згодою. У липні 2024 року відповідачка заявила, що вказана квартира належить лише їй та почала вимагати передачі їй позивачем ключів від вхідних дверей квартири. Отже, у липні 2024 року між ними виник спір щодо спільного користування нерухомим майном, яке було придбано у шлюбі, і з цього часу позивач дізнався про порушення свого права власності на квартиру. Тому, просить позов задовольнити. Ухвалою від 18.09.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 16.10.2024 відповідачка [PERSON] , від імені якої діяв адвокат Посікіра Р.Р., подала зустрічний позов та згідно уточненої позовної заяви від 03.12.2024 просить: - збільшити частку [PERSON] у спільному майні подружжя, а саме у земельній ділянці з кадастровим номером №4623686200:01:002:0659 (РНОНМ: 845493946236), і визначити її у розмірі 2/3 частин, а частку [PERSON] у спільному майні подружжя (у земельній ділянці з кадастровим номером №4623686200:01:002:0659) зменшити та визначити її у розмірі 1/3 частини. - поділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частин земельної ділянки з кадастровим номером №4623686200:01.002:0659 (РНОНМ 845493946236), а за [PERSON] визнати право власності на 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером №4623686200:01'.002:0659 (РНОНМ: 845493946236). В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що під час шлюбу [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №4623686200:01:002:0659 (РНОНМ: 845493946236), опис об`єкта: 0.0771 га, Дата державної реєстрації земельної ділянки: 12.11.2015, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ Держземагенства у Пустомитівському районі; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 08.06.2016 приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б. зареєструвала право власності на земельну ділянку на підставі рішення Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №33 від 23.12.2015, яким вирішено передати [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд у приватну власність (земля під забудову виділена колишньому подружжю як малозабезпеченій сім`ї). Оскільки сторони перебували у шлюбі з 19.07.2008р., за час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме земельну ділянку з кадастровим номером №4623686200:01:002:0659 (РНОНМ: 845493946236), яку зареєстровано на відповідача [PERSON] , то дана земельна ділянка відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Також, 16.10.2024р. відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просила збільшити частку [PERSON] в спільному майні подружжя і визначити її в розмірі 2/3 частин, а частку [PERSON] в спільному майні подружжя зменшити та визначити її в розмір 1/3 частини. В порядку поділу спільного майна подружжя зменшити частку [PERSON] до 1/3 частини квартири у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 28.10.2024 представник позивача адвокат Квак В.М. подав відповідь на відзив, в якому зіслався на доводи, викладені в позовній заяві. Крім цього, 28.10.2024 представник позивача адвокат Квак В.М. подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю, оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивачка за зустрічним позовом, була одержана [PERSON] хоча і під час шлюбу, але в порядку безоплатної передачі та приватизації в 2015 році. Ухвалою суду від 11.12.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав з підстав, вказаних у ньому, зазначив, що в добровільному порядку спір вирішити не можуть. Проти зустрічного позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив збільшити частку [PERSON] у спільному майні подружжя, а саме у земельній ділянці і визначити її у розмірі 2/3 частин, а частку [PERSON] у спільному майні подружжя зменшити та визначити її у розмірі 1/3 частини. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.09.2019р. шлюб між сторонами, зареєстрований 19.07.2008р., було розірвано (а.с. 7 -9). У шлюбі в сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] [PERSON] під час перебування у шлюбі 23.06.2014 року за договором купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 23843895. Власником квартири вказана [PERSON] (а.с. 12). При зверненні у 2019 році в суд з позовом про розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] вимог про поділ спільного майна подружжя не заявляла. Саттею ст.60 СК України закріплено презумпцію, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України) Також, варто вказати, що згідно ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст.71 СК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Вирішуючи даний спір по суті, суд вважає, що немає жодних істотних обставин, які б слугували підставами для відступу від рівності часток сторін у праві власності на майно, набуте ними під час шлюбу. Щодо зустрічних позовних вимог суд керується тим, що за п.5 ч.1 ст.57 СК України ( в редакції на 2015 рік і на нині) о собистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ст.61 СК України о б`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, зазначену норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Однак, законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту ст.61 СК України виключено. Проте кодекс доповнено, зокрема пунктом 5 частини першої статті 57 СК України. Отже, отримана в порядку безоплатної приватизації земельна ділянка є особистою приватною власністю особи,якій вона передана. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 1311/832/12-ц (провадження № 61-6409св18), від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/613/19 (провадження № 61-921св22), від 15 лютого 2023 року у справі № 201/6987/20 (провадження № 61-3915св22), від 26 червня 2024 року у справі № 489/8011/18 (провадження № 61-12139св23). Згідно рішення №33 Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23.12.2015 позивачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 4623686200:01:002:0659 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Така передача земельної ділянки відбулася в порядку безоплатної приватизації\~земельних ділянок\~громадянами згідност.118 ЗК України. Відтак, земельна ділянка, на яку претендує відповідачка [PERSON] , була одержана позивачем [PERSON] хоча і під час шлюбу, але в порядку безоплатної передачі та приватизації в 2015 році, а тому згідно п.5 ч.1 ст.57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON] і поділу не підлягає. Таким чином, враховуючи, що придбана сторонами в період шлюбу квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину цієї спірної квартири. У задоволенні зустрічної позовної заяви суд відмовляє. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача в разі задоволення позовних вимог.

Outcome: approved