Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У серпні 2024 року адвокат Єрмак Олег Віталійович, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позов до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив: визначити місцем проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] ; визначити порядок участі батька, [PERSON] у вихованні неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] у наступний спосіб: Першу-третю суботу місяця, з 10.00 до 16.00 години, за місцем проживання дитини, в присутності матері, з урахуванням бажання дітей, їх здоров`я та розпорядку дня; Другу-четверту неділю місяця з 10.00 до 16.00 години, за місцем проживання дитини, в присутності матері, з урахуванням бажання дітей, їх здоров`я та розпорядку дня.; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимоги зазначено, що 16.01.2022 між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . При цьому, [PERSON] та [PERSON] усиновлені відповідачем на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2024 року у справі № 357/7571/24 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір з приводу місця проживання дитини, [PERSON] . Відповідач систематично, без погодження з позивачем, забирає дитину в Білу Церкву на декілька днів, притому, що в силу малого віку дитина фізіологічно залежить від присутності матері. В цілому, така поведінка відповідача свідчить про існування спору щодо постійного місця проживання дитини. Сварки і конфлікти, які супроводжують спроби відповідача забрати дитину, в цілому негативно впливають на інших дітей. Позивач розуміє і поважає право відповідача як батька на участь у спілкуванні та вихованні дитини, але відповідач розуміє лише свої бажання, які часто прямо суперечать інтересам дітей, що змушує позивача звернутися до суду з відповідним позовом. На думку позивача, право на особисте спілкування батька з дітьми може бути реалізовано у наступний спосіб: першу-третю суботу місяця, з 10.00 до 16.00 години, за місцем проживання дитини, в присутності матері, з урахуванням бажання дітей, їх здоров`я та розпорядку дня; другу-четверту неділю місяця з 10.00 до 16.00 години, за місцем проживання дитини, в присутності матері, з урахуванням бажання дітей, їх здоров`я та розпорядку дня. З метою остаточної визначеності місця проживання дітей також заявляє вимогу про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Також, позивач повідомляє суд, що відповідно до Судового наказу по справі № 758/9582/24 від 02.08.2024 року, виданого Подільським районним судом міста Києва 07 серпня 2024 року з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01 серпня 2024 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2024 р. головуючим суддею визначено суддю Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 15 серпня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 11 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правила загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Одночасно було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області. Судом 05.11.2024 р. за вх..№57975 отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що він визнає позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю за її зареєстрованим місцем проживання, а також в частині його контакту з дітьми та його участі в їх вихованні, однак заперечує, щодо запропонованого позивачкою порядку його участі у вихованні дітей. Просив визначити наступний спосіб його контакту з дітьми та участі в їх вихованні: без присутності матері кожної суботи та неділі з 10:00 до 21:00. Судові витрати стягнути з позивача. Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради висновок, щодо розв`язання спору у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган Опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини. Судом 16.01.2025 р. за вх..№3072 отримано клопотання, в якому представник позивача - адвокат Єрмак О.В. просив долучити до матеріалів справи відповідь № 1648632024 від 02.12.2024 Департаменту організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, Постанову Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року у справі № 758/13255/24, копію Постанову Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/4451/24, копію Постанови Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/13257/24, копію Постанови Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/13327/23. Ухвалою суду від 11 березня 2025 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 01 квітня 2025 року. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом 27.03.2025 р. за вх..№16497 отримано заяву, в якій представник позивача - адвокат Єрмак О.В. просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити позов. Представник відповідача - адвокат Гарнага Е.Ю. направив до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 25.03.2025 р. за вх..№15792, в якій просив подальший розгляд справи проводити у відсутності відповідача та представника відповідача, при вирішенні спору покладається на розсуд суду, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Судом 17.01.2025 р. за вх..№3374 отримано заяву, в якій представник Органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації просив суд приєднати до матеріалів справи висновок від 30.12.2024 р. за №106-11206 та проводити розгляд справи відсутності представника Органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації. Представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області направив до суду лист, який був зареєстрований канцелярією суду 20.01.2025 р. за вх..№3643, в якому просили при ухваленні рішення взяти до уваги висновок органу опіки та піклування Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, повноваження якої розповсюджуються на територію де проживає позивачка разом з дітьми, та проводити судові засідання з розгляду спору без участі представника служби у справах дітей Білоцерківської міської ради. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16.01.2022 було зареєстровано шлюб року у Відділі реєстрації та посвідчень Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, про що було складено відповідний актовий запис - № 1, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2024 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/7571/24. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Згідно наявних в матеріалах справи витягів з реєстру Київської територіальної громади, позивач [PERSON] разом з малолітніми дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №389040978 від 31.07.2024, [PERSON] на праві власності належать: квартира за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка з кадастровим №5624680700:05:017:1356; земельна ділянка з кадастровим №3210945600:03:002:0029. Позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №128085266421 від 11.04.2023 р. Судом встановлено, що Подільським районним судом міста Києва 07 серпня 2024 року видано судовий наказ по справі № 758/9582/24 від 02.08.2024 року, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01 серпня 2024 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. З інформаційної довідки, наданої Головним управлінням Національної поліції в м. Києві вбачається, що згідно з відомостями інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» у період з 01.10.2023 по 08.07.2024 на телефонний номер 102 головних управлінь Національної поліції у м. Києві та Київській області від [PERSON] надійшло 13 повідомлень, зокрема: 30.10.2023 о 01.17 за адресою: [ADDRESS] , чоловік у стані алкогольного сп`яніння викручував руки заявниці (зареєстровано до ЄО Подільського УП ГУНП у м. Києві (далі - Подільське УП) за № 32898); 27.01.2024 о 17.55 за адресою: [ADDRESS] , чоловік хотів забрати малолітню дитину (зареєстровано до ЄО Подільського УП за № 3144); 23.03.2024 о 03.23 та о 03.24 за адресою: [ADDRESS] , приїхав чоловік та його матір, ображають та штовхають заявницю (зареєстровано до ЄО Подільського УП за № 8843); 27.03.2024 о 17.11 за адресою: вул. Прорізна, 22 Б, на роботу до заявниці приїхав чоловік ображає, погрожує і намагається відібрати телефон (зареєстровано до ЄО Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за № 16988); 25.05.2024 об 11.24 за адресою: [ADDRESS] , чоловік забрати дитину та втік (зареєстровано до ЄО Подільського УП за № 15903); 25.05.2024 о 13.12 заявниця хотіла дізнатися чи є якась інформація з приводу її попереднього звернення щодо викрадення дитини (зареєстровано до ЄО Подільського УП за № 15921); 25.05.2024 о 16.53 за адресою: [ADDRESS] , заявниця приїхала за місцем проживання батьків свого чоловіка, а її не впускають. Вона шукає дитину, яку зранку викрав чоловік з квартири у м. Києві та яка ймовірно знаходиться за цією адресою (зареєстровано до ЄО Білоцерківського РУП ГУНП у Київській області за № 18836); 13.06.2024 о 13.06 за адресою: [ADDRESS] , прийшов чоловік та агресивно себе поводить (зареєстровано до ЄО Подільського УП за № 18189); 13.06.2024 о 21.29 за адресою: вул. Богатирська, 30, прийшов чоловік, який постійно вчиняє сварки та переслідує її з дітьми. Поліція наразі не потрібна, так як останній покинув місце події (зареєстровано до ЄО Оболонського УП ГУНП у м. Києві за № 24799); 01.07.2024 о 05.54 та о 06.45 за адресою: вул. Богатирська, 30, колишній чоловік викрав ключі від автомобіля з сумки заявниці (зареєстровано до ЄО Оболонського УП за № 27797); 01.07.2024 о 08.09 заявниця перебуває за адресою: [ADDRESS] , просить наряд для написання заяви з приводу викрадення чоловіком ключів від автомобіля (зареєстровано до ЄО Подільського УП за № 20630). Такод, з інформаційної довідки, наданої Головним управлінням Національної поліції в м. Києві вбачається, що згідно з відомостями інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» у період з 28.03.2024 по 28.11.2024 на телефонний номер 102 головних управлінь Національної поліції у м. Києві та Київській області від [PERSON] надійшло 16 повідомлень, а саме: 1) 25.05.2024 об 11.24 про те, що годину тому за адресою: [ADDRESS] чоловік забрав малолітнього [PERSON] та можливо поїхав до своєї матері (цей факт зареєстровано до ЄО Подільського управління поліції (далі - УП) Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУНП) за № 15903); 2) 25.05.2024 о 13.25 про надання інформації за попереднім повідомленням (ЄО Подільського УП ГУНП за № 15921); 3) 25.05.2024 о 16.53 про те, що колишній чоловік забрав спільного малолітнього сина, привіз до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , які не впускають заявницю в квартиру (ЄО Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області № 18836); 4) 13.06.2024 о 02.01 про те, що за адресою: [ADDRESS] чоловік вчиняє домашнє насильство відносно неї та дітей (ЄО Подільського УП ГУНП за № 18189); 5) 13.06.2024 о 21.29 про те, що колишній чоловік прийшов за адресою: [ADDRESS] та вчиняє домашнє насильство, у будинку перебуває троє малолітніх дітей (ЄО Оболонського УП ГУНП за № 24799); 6 - 7) 01.07.2024 о 05.54 про те, що вчора за адресою: [ADDRESS] колишній чоловік викрав ключі від автомобіля, пізніше о 06.45 - щодо його можливого місця перебування (ЄО Оболонського УП ГУНП за № 27797); 8) 01.07.2024 о 08.09 про необхідність направлення наряду поліції за адресою: [ADDRESS] для написання заяви за фактом викрадення ключів від двох автомобілів (ЄО Подільського УП ГУНП за № 20630); 9) 01.08.2024 о 17.43 про те, що колишній чоловік приходив за адресою: [ADDRESS] ображав та погрожував (ЄО Оболонського УП ГУНП за № 24863); 10) 07.09.2024 о 15.58 про те, що колишній чоловік завдає майнових збитків (псує москітні сітки, замки), а також погрожує та нецензурно виражається (ЄО Подільського УП ГУНП за № 29736); 11) 22.09.2024 о 23.31 про те, що колишній чоловік, перебуваючи в алкогольному сп`янінні, вдарив заявницю по голові, нецензурно висловлюється в присутності малолітньої дитини та про необхідність направлення ШМД за адресою: [ADDRESS] (ЄО Подільського УП ГУНП за № 31832); 12) 22.09.2024 о 23.48 надійшла скарга на поліцейських, які здійснюють реагування за попереднім повідомленням (ЄО Подільського УП ГУНП за № 31833); 13) 25.09.2024 о 17.07 про те, що колишній чоловік «вириває» дитину з рук, кричить та ображає (ЄО Подільського УП ГУНП за № 32138); 14) 08.11.2024 об 11.44 про те, що за адресою: [ADDRESS] приходив колишній чоловік погрожував та агресивно себе поводив (ЄО Оболонського УП ГУНП за № 50387); 15) 24.11.2024 об 11.38 про те, що за адресою: [ADDRESS] колишній чоловік побив заявницю (ЄО Оболонського УП ГУНП за № 53987); 16) 24.11.2024 об 11.58 про відміну виклику за попереднім повідомленням (ЄО Оболонського УП ГУНП за № 53993). Постановою Подільського районного суду м.Києва від 23 листопада 2023 року (справа №758/13327/23), яка набрала законної сили 04.12.2023 р., [PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень. Судом встановлено, що 30.10.2023 о 01:00 год. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив конфлікт із дружиною [PERSON] , словесно ображав, погрожував, викручував руки, чим завдав сильного фізичного болю та вчинив домашнє насильство фізичного характеру та правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також, постановою Подільського районного суду м.Києва від 21 червня 2024 року (справа №758/4451/24), яка набрала законної сили 02.07.2024 р., [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн. Судом було встановлено, що 23.03.2024 року о 03 годині 40 хвилин, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вчинив сварку з дружиною [PERSON] , кидався в бійку, виражався нецензурною лайкою, чіплявся за руки, вчинив домашнє насильство фізичного характеру, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Крім цього, постановою Подільського районного суду м.Києва від 13 грудня 2024 року (справа №758/13255/24 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Судом було встановлено, що 25.09.2024 року о 17 годині 30 хвилин, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] під`їзд, вчинив умисні діяння психологічного характеру повторно протягом року відносно малолітнього сина [PERSON] , за обставинами сварки з колишньою дружиною [PERSON] , висловлював словесні образи, чіплявся, штовхав у присутності малолітнього сина, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 24.12.2024 р. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей від 30.12.2024 р. за №106-11206, є за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір'. [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102). Кожна сторона, згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи місце проживання дітей, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме інтересам дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дітей, їх фактичне проживання на даний час із матір`ю, участь матері у житті дітей та позицію відповідача, який не заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. При цьому суд виходить з того, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати й неформального значення. Враховуючи досліджені судом матеріали справи, можливо зробити висновок про те, що між сторонами залишилося неврегульованим питання щодо місця проживання дітей. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною (зазначене викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження №14-327цс18). Сам по собі малолітній вік дитини не свідчить про наявність підстав для визначення її місця проживання саме з матір`ю, якщо дитина вже тривалий час проживає з батьком, який сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, що узгоджується з правовою позицією, яка була викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 608/190/18, провадження № 61-1612св19. Крім того, як встановлено під час розгляду даної справи, діти проживають з матір`ю в атмосфері любові, турботи, захисту, мати сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, що не було спростовано з боку відповідача. В свою чергу, суд зазначає, що батько/мати дитини, який/яка, безсумнівно, відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Зазначена правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року у справі № № 542/1428/1. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на оцінці всіх обставин у сукупності. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі N 404/3499/17, провадження N 61-9074св20. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч.2, ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із вимогами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися із дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Згідно ч. 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Звернутися до органів опіки та піклування, а також до суду для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, може також і той із батьків, з яким визначено місце проживання дитини. Відмова органів опіки та піклування у визначенні способу участі іншого з батьків чи суду в задоволенні відповідних позовних вимог лише з мотивів того, що звертається не той із батьків, який проживає окремо, є необґрунтованою Відповідна правова позиція висловлена КЦС ВС у постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17. Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо), і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею слід задовольнити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. При зверненні до суду з вищевказаними вимогами позивач сплатила судовий збір у розмірі 2180,16 грн. Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вищевказаному в розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved