Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

23.10.2024\~до Ленінського районного суду м.Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Холодногірський районний відділ ДМС у м.Харкові про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, в якій просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , зняти її з реєстраційного обліку, судові витрати у розмірі\~1211, 20 грн. покласти на позивача. Позовна заява сформована в системі «Електронний суд». В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилається на той факт, що\~її матері - [PERSON] на праві користування належала квартира за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі родина проживала у складі чотирьох осіб: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , рідна сестра позивача - [PERSON] та позивач - [PERSON] (колишнє прізвище « [PERSON] »).\~ [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №\~1431. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] \~виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові, про що зроблено відповідний актовий запис №2789.\~ Позивач зазначає, що у вищевказаній квартирі залишається\~\~зареєстрованими вона та її рідна сестра - [PERSON] . Однак, відповідач [PERSON] у вищевказаній квартирі не проживає з червня\~2000\~року, оскільки в\~2000\~році виїхала з України на постійне місце проживання до США, а в\~2006\~році стала громадянкою США, не бере участі у витратах на утримання квартири, не сплачує комунальні послуги, тому, на думку позивача, реєстрація місця проживання відповідача у квартирі перешкоджає позивачу реалізувати свої права у повній мірі, у зв?язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 28.10.2024\~позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які 07.11.2024\~позивачем усунуто (а.с. 9-49). Ухвалою суду від 18.11.2024\~позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.50). Ухвалою суду від 20.01.2025\~підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду, викликано в судове засідання в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України в`їзду та виїзду громадянкою України [PERSON] , [INFO] або громадянкою США [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] в період з 08.11.2017\~по 11.12.2024.\~\~(а.с.79-81). В судовому засіданні 20.03.2025 позивач [PERSON] та її представник - адвокат Серпухова Ю.Г., яка діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги № 01/11/2024 від 01.11.2024, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. В судове засідання 31.03.2025 позивач [PERSON] та її представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засіданні не з`являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв або клопотань від неї на адресу суду не надходило, не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів, на підтвердження заперечень проти позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Холодногірський районний відділ ДМС у м.Харкові в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, своїм правом на подання пояснень не скористався. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та представника третьої особи. При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§\~66 69\~рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005\~у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня\~2006\~року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини 1\~статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно ордеру виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 18.04.1980, який видано [PERSON] на підставі рішення виконкому жилкомісії Ради народних депутатів від 14.04.1980 № пр14, надано [PERSON] та членам сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 25.10.2024 \~за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.27). Згідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №\~1431 (а.с.28). Відповідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] ,\~виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №2789 (а.с.29). Позивач 25.11.1995 року уклала шлюб зі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , зареєстрований Чугуївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с.30). Відповідач [PERSON] є рідною сестрою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.143-144). Як вбачається з копії довідки, наданої виконавчим комітетом Жовтневої районної ради від 18.09.1997, 07.07.1990 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (зворот. а.с.65). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00050343422 від 29.03.2025, 22.03.1995 Лисичанським відділом РАГС Луганської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Лисичанського суду від 10.03.1995 (а.с. 137-138). [PERSON] є громадянкою Сполучених штатів Америки з 20.07.2006, мешкає у м.Метері, штат Луізіана, що підтверджується копією сертифікату про натуралізацію №28921179, виданого Службою громадянства та імміграції США (а.с.31-32). Згідно копії довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №19/5795-25-Вих від 21.01.2025, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянкою України [PERSON] , [INFO] та громадянкою США [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 по 11.12.2024 в Базі даних не виявлено (а.с.91-93,95). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 20.02.2025 пояснила, що знає позивача [PERSON] , так як остання ходила в один клас з її донькою. Є сусідкою, мешкають в одному будинку з моменту здання в експлуатацію з 1980 року, тільки вона мешкає на 7 поверсі, а [PERSON] на 14 поверсі. Знала сім`ю [PERSON] , і матір, і батька позивача. За весь час жодного разу не бачила [PERSON] , навіть не знала, що у позивача є сестра. Тільки приблизно в 1993 року, коли мама [PERSON] [PERSON] показувала фотокартки, дізналася, що є ще старша донька [PERSON] , яка мешкає в США дуже давно, там вийшла заміж, працює лікарем. Знаю, що інколи [PERSON] присилала мамі речі, але не приїжджала на похорон ні батька, ні матері, з [PERSON] не спілкується. Жодного разу за період з 1980 року не бачила старшу сестру [PERSON] , тобто майже 40 років. Як пояснив свідок [PERSON] в судовому засіданні 20.03.2025, він мешкає в одному будинку з позивачем, є сусідом, знає родину [PERSON] , яка мешкає разом з сином, а раніше мешкала ще з мамою, яка померла в минулому році. Ніколи не бачив рідну сестру позивача [PERSON] , вона навіть не приїжджала на похорон батьків. Згідно\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до частини 4\~статті 9 ЖК України, ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Статті 61-70 ЖК України\~передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено\~статтею 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки\~статтею 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Відповідно до\~статті 71 ЖК України\~за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Відповідно до ч.2\~ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач в розумінні\~ст. 3 СК України\~не є членом сім`ї позивача. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців. Згідно\~статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,72 ЖК України\~дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. 20 вересня 2021 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №200/17337/17 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 р. у справі № 524/7927/16-ц, про те, що у позивача, який не є власником або наймачем, а членом сім`ї наймача кімнати в гуртожитку, не виникає права на звернення до суду з позовом про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №200/17337/17 наголосив на тому, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована в ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. При цьому, зняття з реєстрації місця проживання відповідача у примусовому порядку залежить від вирішення питання про наявність/відсутність у нього права користування майном. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що фактично протягом останніх 24 років відповідач [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає без поважних причин. Проаналізувавши зміст письмових матеріалів справи, враховуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованою у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не користується таким житловим приміщенням понад останніх 24 років без поважних причин, не є членом сім`ї позивача, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, не сплачує комунальні послуги, тому є такою, що втратила право користування вищевказаним житлом, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в цій частині. Вирішуючи вимогу позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку. 01 грудня\~2021\~року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 24 Закону орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно до п.2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого\~2022\~року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). За змістом п. 6 п. 22 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого\~2022\~року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зміни до реєстру територіальної громади орган реєстрації вносить на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, виселення, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації, з огляду на що позовні вимоги про зняття відповідача з реєстрації за адресою спірного жилого приміщення не підлягають задоволенню. Частиною першою, другою\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поряд з цим, відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відноситься до основної засади судочинства відповідно (п. 3 ч. 1\~ст. 129 Конституції України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст.\~77, ч. 2 ст.\~78, ст.\~79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. У відповідності до частини другої\~статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Пунктом 4\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих стороною позивача доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] обґрунтувала свої позовні вимоги належним чином та приходить до висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~2006\~р.). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що при зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 22.05.2024\~(а.с. 18). Беручи до уваги, що позивач не просить стягнути з відповідача на його користь понесені нею судові витрати по справі, суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: partial