Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що земельну ділянку площею 0,076 га, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради передано у власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району №55 від 23 квітня 1993 року та видано Державний акт на право приватної власності на землю 18 жовтня 1993 року. Землю передано для ведення садівництва. 01 вересня 2018 року він та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу земельної ділянки, проте відповідач від нотаріального посвідчення договору, як під час укладання договору, так і після цього, відмовився. 01 вересня 2018 року відповідач передав, а він прийняв всю суму за продаж спірної нерухомості, однак до цього часу договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчили, у зв`язку з тим, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення спірного договору. Просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна - земельної ділянки, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, дійсним та визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 0,076 га, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву не надав. У зв`язку з тим, що позивач не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд за його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 18 жовтня 1993 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради народних депутатів Синельниківського району №55 від 23 квітня 1993 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,076 га на території Новоолександрівської сільської ради, яка передана для ведення садівництва. Згідно з розпискою від 01 вересня 2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 грн. за продану ним земельну ділянку площею 0,076 га, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 18 жовтня 1993 року, земля надана для ведення садівництва. Також [PERSON] передав [PERSON] документи, які підтверджують право власності на зазначену земельну ділянку. Оплата проведена у повному обсязі, претензій до [PERSON] він не має. Дана розписка складена в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4\~ст. 203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України\~встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3\~ст. 640 ЦК України\~договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9\~роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210,\~640 ЦК України\~пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, положення\~статті 220 ЦК України\~можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу\~ст.657 ЦК України\~підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч.2\~ст.220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу земельної ділянки, від нотаріального посвідчення якого одна із сторін ухиляється, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved