Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу у сторін є спільні діти - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , [INFO] , є студентом першого курсу Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна за освітньою програмою «Теоретична і прикладна інформатика» згідно Договору про навчання у Харківському національному університеті імені В. Н. Каразіна від 09.08.2024 строком до 01.07.2027 р. та є студентом Українського освітнього центру в Мюнхені строком навчання до 01.09.2025. Син проживає разом із позивачем і у зв`язку з тим, що син продовжує навчання на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги. За таких обставин, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6000,00 грн. щомісячно до закінчення навчання. Крім того, позивач зазначає, що постановою Оболонського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.09.2022 р. відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментам Оболонського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість [PERSON] становить 106927,99 грн. Відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 164 КК України за фактом ухилення відповідача від сплати аліментів. З урахуванням не вжиття жодних залежних від відповідача в частині погашення заборгованості по аліментам заходів, виникла значна заборгованість, що слугує підставою для застосування відповідальності та нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки (пені) за період з 01.05.2023 по 31.12.2024 у розмірі 61154,53 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON] . 17.03.2025 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. При цьому, 18.03.2025 представник позивача подала до суду заяву, у якій просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 61154,53 грн. та аліменти на повнолітнього сина позивачки у розмірі 6000 грн. щомісячно, що зумовлено витратами на харчування, проїзд, проживання, одяг, придбання навчальної літератури, враховуючи, ті обставини, що [PERSON] не працевлаштований та у нього відсутній дохід. Провести судовий розгляд без участі представника позивача, проти заочного огляду справи не заперечила. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.1991 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених в м. Києві, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2011. У зареєстрованому шлюбі між [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.05.2007. Постановою Київського апеляційного суду від 05.07.2022 по цивільній справі № 756/6710/21, серед іншого, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.10.2023 по справі №756/7794/23, серед іншого, збільшено з 23.06.2023 розмір аліментів, які стягуються за постановою Київського апеляційного суду від 05.07.2022 по цивільній справі № 756/6710/21, з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з розміру 2500,00 грн. щомісячно, до розміру по 3500,00 грн. щомісячно й до досягнення повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. Вказані судові рішення знаходилися на примусовому виконанні у Оболонському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до вищевикладеного, до досягнення повноліття сином [PERSON] на користь позивача з відповідача [PERSON] стягувались аліменти на утримання дитини. З огляду на дату народження [PERSON] , [INFO] , останній досягнув повноліття, отже стягнення аліментів на його утримання припинилось. Згідно зі Договору про навчання № 13884959 від 09.08.2024, [PERSON] , [INFO] , навчається на денній формі навчання у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна, за рахунок видатків державного бюджету (державне замовлення), строком до 01.07.2027 та відповідно до Підтвердження реєстрації в закладі освіти від 01.09.2024 є студентом Українського освітнього центру в Мюнхені, строк навчання до 01.09.2025. У зв`язку з навчанням третя особа - [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Син проживає з матір`ю - позивачем у справі. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимальною можливістю урахування інтересів дитини. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У силу ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, якщо: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц. Відповідно до наведених норм сімейного законодавства України, суд аналізує обставини виникнення спору з урахуванням необхідності встановлення справедливого та розумного розміру аліментів на утримання повнолітніх дітей на період їх навчання. Статтею 81 ч.1 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не надає. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з наступного. [PERSON] досягнув віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та навчається, при цьому навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Відповідач є особою працездатного віку, обмежень щодо його працевлаштування судом не встановлено. У спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Відтак, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що аліменти слід встановити в розмірі 6000 грн. щомісячно, і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] - двадцяти трьох років. Такий розмір аліментів, на думку суду, є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , у частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву [PERSON] пред`явлено до суду 14.01.2025, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно з ч. 3 ст. 71 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (ч. 4 ст. 71 цього Закону). У ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужук П.П. заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №756/11775/19 від 03.06.2020 виданим Оболонським районним судом міста Києва, за період з вересня 2019 року по квітень 2022 року, станом на 12.01.2024 складає 14584,25 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного старшим державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яровим О.В. заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №756/671021 від 19.08.2022 виданим Оболонським районним судом міста Києва, за період з травня 2022 року по листопад 2024 року, станом на 12.11.2024 складає 92343,74 грн. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач та відповідач у встановленому законом порядку зверталися до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо складених розрахунків заборгованості по аліментах. Отже, відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини у повному обсязі. При цьому, відповідач не звертався до суду з позовом про зміну розміру аліментів, не ставив питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. За таких обставин, зазначений розмір боргу по аліментам відповідачем позивачеві не було сплачено та не спростований відповідачем. У матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували існування спору між стягувачем та боржником [PERSON] з приводу розміру заборгованості відповідача за аліментами. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (такий механізм нарахування пені наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21. Як вбачається, позивачем у поданому розрахунку вказано, що пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з травня 2023 року по 12.11.2024, яка підлягає стягненню, складає 61840,49 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд перевіривши правильність проведеного розрахунку, враховуючи межі заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що розмір пені по сплаті аліментів на утримання дитини, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 61154,53 грн. Водночас, слід зазначити, що сума пені за прострочення відповідачем сплати аліментів на утримання дитини не перевищує 100% заборгованості, на яку вона нараховується. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свого контррозрахунку відповідач не надав, доказів поважних причин їх не сплати не долучив до матеріалів справи. Ураховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку задовольнити заявлені позовні вимоги у цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у сумі 61154,53 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши наявні докази, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 968,96 грн в дохід держави.

Outcome: approved