Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з позовом до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської областіпро позбавлення батьківських прав. Зазначає, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема з серпня 2019 року не виховує та не утримує дитину, її життям, здоров`ям та розвитком не цікавиться. Після розірвання шлюбу у червні 2021 року син проживає з нею та перебуває на її утриманні та утриманні її чоловіка [PERSON] .. Наголошувала, що син не знає батька, жодного зв`язку з ними не підтримує. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.07.2024 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з викликом сторін. Ухвалою суду від 21.01.2025 року закрито підготовче судове засідання призначено справу до судового розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - оголошенням на сайті Судової влади України. . Судова кореспонденція направлена за останнім відомим місцем проживання відповідача повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Нестеренко А.В, підтримують позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник третьої особи виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не з» явився. Надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, показання свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] ,матір`ю якого є [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 16 квітня 2019 року. [PERSON] проживав з матір`ю та вітчимом у [ADDRESS] , наразі проживає за адресою [ADDRESS] без реєстрації Розрахунками заборгованості по сплаті аліментів підтверджується, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини з 27.09.2023 року по травень 2024 року у розмірі 42154, 76 грн. За даними відділу ведення Реєстру територіальної громад Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] . За відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру відомості про зареєстроване місце проживання відповідача відсутні. . Із змісту висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 19.12.2024 року № 2974 орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавляти батьківських прав відповідача відносно дитини [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивача. Повідомила, зо останній раз [PERSON] спілкувався з донькою та гуляв з онуком рік тому. Відповідач сином не цікавиться. Свідок [PERSON] повідомив, що є кумом позивача. Повідомив, що [PERSON] має нову родину. Відповідача жодного разу не бачив, із сином не спілкується Свідок [PERSON] повідомила, що є свекрухою позивача. Наразі невістка та онуки проживають з нею. Відповідача жодного разу не бачила. Між сторонами виник спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.. Основним твердженням позивача є те, що: -відповідач не сплачує аліменти на утримання сина -з дитиною не спілкується, участі у вихованні не приймає, його життям та здоров» ям не цікавиться - без згоди відповідача позбавлена як можливості зареєструвати місце проживання дитини, так і вирішувати інші правові питання, зокрема вирішити питання про усиновлення дитини її чоловіком. Даючи відповідь на основні аргументи позивача, суд наголошує на наступному. Дійсно, з 2021 року свої батьківські обов`язки відповідач поклав на матір дитини [PERSON] , яка дбає про розвиток сина, здоров`я, навчання та благополуччя в цілому. Водночас [PERSON] не виявляє негативної поведінки та не вчиняє протиправних дій щодо малолітньої дитини Твердження про несплату аліментів не можна покласти в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дітей батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дітей не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо їх утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання. Такі висновки маються у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 . Не є підставою для позбавлення батьківських прав неможливість, як зазначає позивач, вирішувати право питання, крім іншого щодо реєстрації дитини. Оскільки, визначення місця проживання дитини вирішується у відповідності до статті 160 СК України. Згідно із ч. 5, 6ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18, провадження №61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, провадження №61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, провадження №61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21, провадження №61-5203св23). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 19.12..2024 №2974, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дитини. Згідно цього висновку [PERSON] тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не виявляє бажання спілкуватися з сином, не цікавиться його здоров`ям, не сплачує аліменти, не відвідує навчальний заклад у якому навчається син. [PERSON] є військовослужбовцем та за повідомленням військової частини самовільно залишив військову частину 07.12.2023 року. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків та свідомого ухилення від їх виконання. Суд, аналізуючи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області , вважає, що він є не обґрунтованим, оскільки не встановлено дійсної причини подачі позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина сторін,, він не містить відомостей про з`ясування органом опіки та піклування реального відношення батька до виховання сина,а також установлення факту саме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків (а не невиконання таких обов`язків). У висновку зазначили, що спеціалістам служби так і не вдалося зв`язатися з [PERSON] . У висновку зазначено щодо негативно характеристики [PERSON] , а саме те, що він притягувався до кримінальної відповідальності, а також самовільної залишив місце служби, натомість не зазначено причини невиконання відповідачем батьківських обов`язків, не мотивовано своїх висновків, не зазначено чи відповідає таке рішення інтересам дитини та на підставі яких саме зібраних матеріалів зроблено відповідний висновок. Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідача відносно свого сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. В матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини,. Надані позивачем органам опіки та піклування відомості, які негативно характеризують відповідача, як одного з батьків, з яким наразі не проживає дитина, не стосується предмету доказування у вказаній справі, до якого повинні відноситися відомості, які б доводили факт свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Надані суду докази позбавлення батьківських прав, а саме відомості щодо зареєстрованого місця проживання позивача у у [ADDRESS] і, відмінне зареєстроване місце проживання сина сторін та проживання з матір`ю без реєстрації, показання свідків щодо байдужого ставлення до сина, а також одноосібного відвідування медичних закладів та учбового закладу матір`ю, не є достатніми доказами для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення [PERSON] від виконання обов`язків з виховання дитини. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком сина займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. У матеріалах справи відсутні достатні докази ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов`язки. Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд приходить до висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed