Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

АТ «ДТЕК Дніпроенерго» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , зареєстрована та мешкає за цією адресою. За вказаною адресою АТ «ДТЕК Дніпроенерго» надає комунальну послугу з постачання теплової енергії. Проте відповідач оплату за надані послуги з теплопостачання належним чином не здійснювала, у зв`язку з чим станом на 01.10.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 168642,15 грн., яка виникла з 01.11.2017 року. Позивач зазначає, що визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності ним не пропущений, оскільки відповідно до п. 12 та п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, строки визначені ст.ст. 257,258 цього кодексу були продовжені на строк дії карантину у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19) та в подальшому на строк дії воєнного стану в Україні. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 168642,15 грн. та сплачений ними судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 21.10.2024року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.03.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 15.11.2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування заперечень вказує на те, що нарахована позивачем сума боргу не є безспірною. Надана позивачем виписка з особового рахунку споживача [PERSON] № [NUMBER] за послуги з постачання теплової енергії за період 01.1.2017 по 31.03.2024 не підтверджує нараховану позивачем заборгованість. Окрім загального розрахунку позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту надання послуг з теплопостачання у вказаний період, їх обсягу та методики нарахування. Також вказує на те, що 17.12.2021 року між позивачем і відповідачем був укладений договір реструктуризації №0045-Т, за яким станом на 30.11.2021 року була визначена заборгованість з постачання теплової енергії в сумі 20942,47 грн., що не відповідає сумі заборгованості на цей період, яка вказана в особовому рахунку споживача. На виконання цього договору відповідачем було сплачено 3554,42 грн. Також відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача. 19.11.2024 позивачем подано відзив на позов, у якому позивач зазначає, що на офіційному веб-сайті підприємства був оприлюднений типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, відповідно до постанови КМУ №102, тобто позивач направив споживачам оферту на укладання договору. Оскільки відповідачка протягом 30 днів з дня його опублікування не повідомила про відмову від укладення даного договору, не надала своїх заперечень або зауважень до договору, а отже індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії вважається укладеним без підписання письмового примірника договору. 17.12.2021 року відповідачка надала свої дані та подала заяву-приєднання до індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідачем дійсно було сплачено 554,4 грн. та 3000,00 грн., які зараховані до сплати по погашенню заборгованості, що відображено в особовому рахунку. Об`єкт споживання теплоенергії за адресою проживання відповідача підключено до мережі теплопостачання. Акти підключення та відключення подачі теплоенергії складаються на початку та в кінці опалювального сезону. Відповідач із заявою про відключення власного будинку від мережі теплопостачання не зверталася. Нарахування за спожиту теплову енергію здійснюються за методикою, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 12.11.2018. Споживачу щомісячно надаються квитанції на оплату спожитих послуг з постачання теплової енергії. Договір реструктуризації від 17.12.2021 року вважається розірваним з боку АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» через його невиконання споживачем. Строк дії договору був визначений 30.11.2023р. 27.11.2024 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив. В яких вказує на те, що відповідач безпідставно проводив нарахування за базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії за загальною площею приміщень, а не за фактичним опалювальним об`ємом приміщень, у метрах кубічних. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Просили їх задовольнити. Суду пояснили, що спочатку особовий рахунок за адресою споживання: [ADDRESS] був відкритий на попереднього власника будинку [PERSON] і нарахування здійснювалися за опалювальною площею будинку 31,5 кв.м., споживачу щомісяця надсилалися квитанції на плату послуг, які не сплачувалися. У грудні 2021 року відповідачка звернулася до АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» з питанням укладення реструктуризації заборгованості і повідомила, що вона є власником будинку. Заборгованість у договорі реструктуризації була визначена, виходячи з нарахованої станом на 30.11.2021р. з розрахунку площі опалення 31,5 кв.м., у розмірі 20942,47 грн. Того ж дня відповідачка подала заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії в якій вказала опалювальну площу приміщення споживача 128,7 кв.м., на підтвердження чого надала копію договору купівлі-продажу, з якого було встановлено, що вона є власником будинку з 29 травня 2017 року. Таким чином, позивачу стало відомо про збільшення опалювальної площі будинку тільки 17.12.2021 року. За таких підстав, позивач здійснив перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію, виходячи з фактичної опалювальної площі будинку за період з листопада 2017 року по 31 березня 2024 року. У цей період позивачем було сплачено: 554,42 грн. у грудні 2017 року і 3000,00 грн. у грудні 2021 року. Акт звірки розрахунків за послугою з постачання теплової енергії за період з 29.05.2017 по 22.11.2024 було здійснено позивачем на вимогу відповідача у листопаді 2024 року. Також позивачу біли надані розрахунки вартості послуг з постачання теплової енергії за кожний місяць цього періоду. Контррозрахунку відповідачем не наведено і не спростовано правильність здійснених нарахувань. Представники просили задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача в поясненнях вказувала на те, що відповідачка визнає позовні вимоги частково. Не визнає суму данарахування у розмірі 75047,43 грн. Вважає, що вона нарахована безпідставно. Відповідачка також суду пояснила, що дійсно купила будинок у травні 2017 року. Опалення до будинку подавалося в опалювальний період постійно. До позивача для укладення договору про надання послуг з опалення не зверталася, не було часу. Оплату за надані послуги не здійснювала через матеріальні труднощі, оскільки не мала роботи. У грудні 2021 року звернулася до позивача щоб укласти договір реструктуризації. Надала позивачу необхідні документи, у т.ч. договір купівлі-продажу. З нею уклали договір реструктуризації, в якому сума боргу була зазначена станом на листопад 2021 року у розмірі 20942,47 грн. Вона одразу сплатила 3000,00 грн. Але потім їй нарахували борг у значно більшому розмірі. З нарахованою сумою боргу вона не згодна. Представник відповідача також просила суд застосувати до вимог позивача позовну давність. Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані сторонами письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4\~статті 319 ЦК України\~власність зобов`язує. Відповідно до\~ст. 322 ЦК\~кодексу, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач за позовом [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с.135) та паспортом відповідача. Судом встановлено, що відповідач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2017 року (а.с.69). Відповідно до п. 1.2 договору загальна площа будинку становить 128,7 кв.м. Будинок, який належить на праві власності відповідачу, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання. Послуги з постачання теплової енергії надає позивач АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО». Таким чином, судом встановлено, що відповідачка є власником будинку з 29.05.2017 року. На час набуття права власності був чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який втратив чинність 01.05.2019 на підставі Закону № 2189-VIII. У частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» було встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах: від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц; від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15; від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц; від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. 10.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (в новій редакції №\~2189-VIII) Відповідно до ч.2 ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать : комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно із п.1 ч.1 та п.3 ч.2 статті 6 Закону учасниками правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є,\~зокрема,\~ споживачі (індивідуальні та колективні), а в иконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація. Відповідно до\~ ст.\~7\~ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» Споживач\~має право\~одержувати своєчасно\~та належної\~якості житлово-комунальні\~послуги згідно\~із законодавством\~і умовами\~укладених договорів\~.\~ Індивідуальний\~споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором ( п.11). Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором.\~ Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із\~ ст.\~12\~Закону \~надання житлово-комунальних\~послуг здійснюється\~виключно на\~договірних засадах.\~ Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ст. 21 Закону (послуга з постачання теплової енергії) о диниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги\~з постачання\~теплової енергії\~повинен забезпечити\~постачання теплоносія\~безперервно,\~з гарантованим\~рівнем безпеки,\~обсягу,\~температури та\~величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених\~статтею 16\~цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Судом встановлено, що будинок відповідача приєднаний до централізованої мережі теплопостачання, але договір про надання послуг з постачання теплової енергії відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Щомісяця позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з теплопостачання, однак остання кошти не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги. 17.12.2021 року між позивачем і відповідачем був укладений договір реструктуризації №0045-Т, згідно із яким станом на 30.11.2021 року була визначена заборгованість з постачання теплової енергії в сумі 20942,47 грн. Вказана заборгованість була визначена, виходячи з даних, які позивач мав на той час, а саме розрахунок вартості послуг здійснювався, виходячи з опалювальної площі будинку 31,5 кв.м. 17.12.2021 року [PERSON] подала позивачу також заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, у якій вказала опалювальну площу будинку 128,7 кв.м. та надала копію договору купівлі- продажу будинку, в якому і вказана дана площа будинку. З оригіналу технічного паспорту, який був досліджений в судовому засіданні встановлено, що попереднім власником будинку було здійснено перебудову будинку із збільшенням площі будинку з 31,5 кв.м. на 128,7 кв.м. Ні попередній власник [PERSON] , ні новий власник [PERSON] (з 29.05.2017р.) не зверталися до позивача з питання укладення договору про надання послуг з теплопостачання до будинку, про зміну опалювальної площі будинку позивача не повідомили. Позивач дізнався про фактичну опалювальну площу будинку тільки 17.12.2021 року, коли відповідачка подала позивачу заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (а.с.43). Тобто про порушення свого права позивач дізнався 17.12.2021 року. Саме 17.12.2021 року позивачу стало відомо, що нарахуння плати за надані послуги з постачання теплової енергії до будинку позивача здійснювалося неправильно, оскільки площа будинку була значно більшою. Відповідачка визнала факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії до будинку, площа якого становить 128,7 кв.м. Таким чином, суд встановив, що позивач свої обов`язки з надання послуг з постачання теплової енергії до будинку відповідача у спірний період здійснював належним чином. Тобто позивачем правомірно було здійснено перерахунок оплати за надані у період з 01 листопада 2017 року по 31 березня 2024 року послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до складеного Акту звіряння розрахунків з постачання теплової енергії за період з 29.05.2017 по 22.11.2024 року ( а.с. 73-77) заборгованість, яка заявлена позивачем до стягнення у розмірі 160642,15 грн. знайшла своє підтвердження повністю. На підтвердження здійснених нарахувань позивач надав позивачу помісячні розрахунки вартості опалення та вартості послуг поставки теплової енергії за період з листопада 2017 року по березень 2024 року, які долучені відповідачем до матеріалів справи і досліджені судом ( а.с. 83- 133). З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про те, що між відповідачем і позивачем до 17.12.2021 року, до дня, коли [PERSON] подала позивачу також заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, існували фактичні договірні відносини, а з 17.12.2021 року споживач приєдналася до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Таким чином, споживач теплової енергії зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично були надані йому. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Судом встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався 17.12.2021 року. З 12.03.2020 року по 01.07.2023 року в Україні діяв карантин, запроваджений з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022\~\~\~в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. За таких підстав заява відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач свої зобов`язання зі сплати комунальних послуг не виконала, у позивача виникло право вимагати стягнення заборгованості у примусовому порядку і це відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3928,00 грн.

Outcome: approved