Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - заявниця, [PERSON] ) звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] (далі по тексту - заінтересована особа, [PERSON] ) та покласти на нього обов`язки вказані у заяві, а саме видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця частого відвідування [PERSON] за адресами: [ADDRESS] , до якого ходить син [PERSON] ) та за адресою: [ADDRESS] (приміщення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва, місце роботи заявника); заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявниця в обґрунтування заяви посилається на те, що вона та заінтересована особа 26 серпня 2022 року зареєстрували шлюб, в якому [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON] . Як стверджує заявниця, вона потерпає від домашнього насильства зі сторони чоловіка, внаслідок чого неодноразово зверталась до правоохоронних органів. [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. 17 грудня 2024 року рішенням судді Дарницького районного суду міста Києва Якусика О.В. було видано обмежувальний припис строком на 2 місяці, однак [PERSON] продовжує бити заявницю, погрожувати їй, розуміючи її нездатність себе захистити, а проживання їх в одному будинку сприяє переслідуванню ним заявниці та вчинення щодо неї фізичного і психологічного насильства. Так, заявниця вказує, що постійно [PERSON] погрожує фізичною розправою, внаслідок чого заявниця турбується за своє життя та життя сина. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 дану справу визначено за суддею Каліушком Ф.А. В судововому засіданні, яке відбулося 25.03.2025, заявниця заяву підтримала та прохала задовольнити, вказала на численні свіжі ознаки побиття, які завдав [PERSON] , коли останній дізнався про звернення заявниці до суду. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, телефонограмою та шляхом направлення СМС-повістки на вказаний у заяві мобільний номер телефону. Будь-які заперечення чи клопотання з процесуальних питань від заінтересованої особи на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 серпня 2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції м. Києві, серія [NUMBER] від 03.01.2023 (повторно). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року у справі № 753/20870/24 та рішенням Дарницького районного суду від 17 грудня 2024 року у справі №753/24998/24 за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису встановлено, що заявниця неодноразово зверталась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві щодо вчинення домашнього насильства чоловіком [PERSON] . Факт вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню [PERSON] підтверджується постановами Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.2022, 23.08.2022, 02.06.2023, 24.01.2024, 26.01.2024, 24.04.2024, 06.06.2024, 10.07.2024, якими [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Статтею 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що заявниця піддавалась фізичному та психологічному насильству, що підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи. Отже, з наданих заявником у судовому засіданні пояснень та встановлених під час розгляду справи обставин, суд установив, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо своєї дружини [PERSON] , тобто завдає шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю. Звернення заявниці до правоохоронних органів, притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та ухвалення судом рішення про видачу обмежувального припису не дали очікуваного результату та не призвели до припинення неправомірної поведінки [PERSON] . Суд при цьому вважає, що турбота [PERSON] про свою малолітню дитину не може бути виправданням вчинення психологічного та фізичного насильства щодо [PERSON] . Враховуючи обґрунтовані ризики повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, неоднаразове порушення попереднього рішення суду від 17.12.2024 року про видачу обмежувального припису, повторне побиття заявниці, суд дійшов висновку, що обмежувальний припис щодо [PERSON] є тим тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення безпеки постраждалої особи [PERSON] , буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства. Водночас, беручи до уваги, що після спливу строку обмежувального припису, виданого відповідно до рішення Дарницького районного суду міста Києві від 17 грудня 2024 року [PERSON] свою поведінку і ставлення до заявниці не змінив, а також враховуючи наявність у учасників справи спільної малолітньої дитини - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із заявницею, суд приходить до висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Вимогами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України визначено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved