Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою у якій просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за юридичною адресою: [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. У обґрунтування позову зазначає, що в червні 2004 року він купив у [PERSON] 3/4 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . 13 червня 2005 р. [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] трагічно загинули. Договір купівлі - продажу житла за її життя ми нотаріально не встигли посвідчити. Рішенням Комінтернівського районного суду, Одеської області від 24.07.2008 р. визнано дійсною угоду по купівлі - продажу 3/4 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, що мала місце в червні 2004 р. Тим же рішенням за [PERSON] було визнане право власності на 3/4 частини вказаного житлового будинку. З моменту фактичної купівлі житла, тобто з 2004 р. позивач разом із сім`єю проживає у всьому будинку та вільно ним користується, іншого шляху оформити право на житло він не має, у зв`язку із чим вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача Доброславської селищної ради Одеського Одеської област судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, якою не заперечував проти задоволення позовних вимог. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.07.2008 року по справі №2-2343/2008 визнано дійсною угоду по купівлі-продажу 3/4 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , поміж [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, що мала місце в червні 2004 року. Визнано за [PERSON] право приватної власності на 3/4 частини цілого житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.06.2005 року. Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилась. У відповідності до виготовленого на замовлення [PERSON] технічного паспорту житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за [ADDRESS] має : 1-2 кухню площею 10,8 м.кв., 1-3 житлову кімнату площею 13,8 м.кв., 1-4 житлову кімнату площею 15,3 м.кв., 1- тамбур. Загальна площа будинку 39,9 м.кв., житлова- 29,1 м.кв., підсобна 10,8 м.кв. Задовольняючи позов суд виходить з того, що [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє та на протязі більше 10 років проживає у житловому будинку який на частини перебуває у приватній власності позивача за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.07.2008 року, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем /правонаступником/ вона є /ч.2ст.344 ЦК/(п. 9 Постанови). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.14 Постанови). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] більше 10 років відкрито, безперервно та добросовісно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, суд вважає за можливе задовольнити позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved