Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію\~ [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, без її усвідомленої згоди. В обґрунтування заяви вказує на те, що 17.03.2025 [PERSON] була госпіталізована до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікаря бригади ШМД Локатош № 585. У приймальному відділенні була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] , який після особистого огляду хворого зробила висновок про необхідність її госпіталізації до стаціонарного відділення ув`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Встановлений діагноз: «F 07.82. Розлад особистості та поведінки судинного ґенезу». 18.03.2025 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідність її лікування в умовах стаціонару. У судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] підтримав заяву. Суду пояснив, що [PERSON] була доставлена 16.03.2025 до лікарні №5, оскільки була знайдена на вулиці з переохолодженням. В лікарні поводилася неадекватно, стояла весь час в кутку з сумкою на голові, розмовляла з сумкою та сама з собою, відмовлялася від їжі, води, була агресивною, сама себе не обслуговувала. 17.03.2025 лікарем ШМД Локатош видане направлення на госпіталізацію до психіатричного стаціонару, у зв`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу. З бесіди з [PERSON] було з`ясовано, що проживає вона одна, дітей, родичів не має, обслуговується соціальним працівником. Має порушення зору. Говорить про те, що їй встановлено датчики, чує голос, який її кличе. Хвора наразі мовному контакту доступна, відповідає не по суті заданого, в бесіді кричить, нецензурно лається, не дає себе оглянути, кричить, негативістична до оточуючих. Під час бесіди плаче, напружена, тривожна. Виказує маячні ідеї відношення , збитку. Відмовляється від їжі та води, каже «я краще помру». 18.03.2025 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку, що вона потребує примусового лікування в умовах стаціонару, через її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої основні життєві потреби. [PERSON] суду пояснила, що їй в ухо чувся приємний голос людини, який казав, що змінить її життя на краще. Вона одяглася і вийшла на вулицю. Стояла біля будинку, чекала коли прийде за нею ця людина. Потім її привезли до лікарні. Їжу і воду їй в лікарні дають. Вважає, що вона не потребує лікування. Але, якщо її випишуть, то додому вона не піде, хоче щоб її забрала людина з приємним голосом, яка їй казала, що змінить її життя на краще. Представник [PERSON] адвокат Яструб О.П. у вирішенні даної заяви покладається на розсуд суду. Прокурор Геник Л.С. заяву лікаря- психіатра підтримує, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, думки інших учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно із ч. ч. 2, 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра\~або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] 16.03.2025 року була госпіталізована із переохолодженням до КП МКЛ №6. Під час перебування у лікарні вела себе неадекватно, у зв`язку з чим 17.03.2025 була викликана бригада ШМД. Хвора була оглянута лікарем-психіатром Локатош, яким був встановлений діагноз «судинна деменція з психотичними симптомами, галюцинаторно-маячний, відмова від їжі та напоїв. «F 06.811». [PERSON] була доставлена до приймального відділення КП «ДБКЛПД» ДОР, де була оглянута черговим лікарем [PERSON] , який підтвердив необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, встановлений діагноз: «F 07.82. Розлад особистості та поведінки судинного ґенезу». Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 18.03.2025 року [PERSON] підтверджено діагноз: «F 07.82. Розлад особистості та поведінки судинного ґенезу». Комісією лікарів-психіатрів встановлено, що пацієнт [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим мовному контакту доступна, відповідає не по суті заданого, в бесіді кричить, нецензурно лається, не дає себе оглянути, кричить, чому її б`ють, негативістична до оточуючих. Під час бесіди плаче, напружена, тривожна. Виказує маячні ідеї відношення, збитку. На питання, чому відмовляється від їжі та води, каже « я краще помру». Грубо орієнтована в навколишньому та часі. Агресивних тенденцій не проявляє. Зоровий контакт не підтримує через майже відсутність зору. Критика до свого стану порушена. Встановлено діагноз: «Розлад особистості та поведінки судинного ґенезу. F 07.82». Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст.. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» через її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої основні життєві потреби. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим виявляє безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої основні життєві потреби, вона відмовляється від їжі, води, говорить про те, що не піде до своєї квартири і буде чекати «людину з приємним голосом, яка обіцяла змінити її життя на краще». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про необхідність госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги, без її усвідомленої згоди, для надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку в умовах стаціонару. На підставі викладеного та

Outcome: approved