Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

[PERSON] , діючи через представника адвоката Керита Мар`яну Василівну, звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу з підстав фактичного припинення шлюбних відносин й неможливості спільного проживання сторін однією сім`єю. Позов обґрунтувала тим, що 12 грудня 1993 року вона уклала шлюб з відповідачем, спільне життя з якою не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є вже повнолітніми. З відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам позивачки та відповідача. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокатка Керита М.В. пояснила, що за наданий сторонам термін на примирення сторони не примирилися, та позивачки наполягає на розірванні шлюбу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити за наведеними у позові підставами. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив поданий позов позивачкою, на розірвання шлюбу не згідний, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно дослідивши матеріали цивільної справи 302/1657/24, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. Суд встановив, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 12 грудня 1993 року був зареєстрований виконкомом Син.-Полянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, та у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 12 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 12.12.1993. Після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд вживає заходи до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд вживав заходів до примирення сторін, визначививши їм для цього ухвалою суду від 05.12.2024 тримісячний строк. Упродовж визначеного судом строку сторони не примирились, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд зауважує, що оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу може мати ознаки примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, враховуючи, що за наданий судом строк на примирення сторони не примирилися, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки сімейні відносини між сторонами припинились, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного, а формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки й порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення. Відтак суд доходить висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved