Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народились двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачкою. Позивачка вказує на те, що основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння та довіри, а також різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого в їхній сім`ї почались відбуватись сварки. Позивачка зазначає, що можливості зберегти сім`ю немає, подружні відносини між ними давно припинились. Подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам позивачки та дітей. Процесуальні дії суду: Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 02.01.2025 справу передано за підсудністю Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області. 05.02.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано у провадження судді Павлів З.С. Ухвалою судді від 07.02.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 03.03.2025 ухвалою суду розгляд справи відкладено за клопотання представника відповідача [PERSON] з метою забезпечення права сторони відповідача на подання відзиву на позовну заяву на 18.03.2025. 06.03.2025 представник відповідача адвокат Паращак Н.Б. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що його довіритель, ознайомившись зі змістом позовної заяви зазначає, що не погоджується із рядом недостовірних та безпідставних доводів, обгрунтувань та міркувань, викладених позивачкою у позовній заяві, не заперечуючи при цьому проти задоволення позовних вимог. Відповідач стверджує, що їхні з позивачкою шлюбні відносини поступово погіршились саме через поведінку дружини [PERSON] . Водночас биків [PERSON] категорично заперечує проти твердження позивачки про те, що він не цікавиться життям дружини та дітей, оскільки відповідач цікавиться життям дітей та піклується про їхнє матеріальне забезпечення проте саме позивачка чинить перешкоди відповідачу у можливості безперешкодного спілкування в телефонному режимі чи за допомогою інших засобів комунікації із їхніми дітьми сином [PERSON] та дочкою [PERSON] . Щодо розірвання шлюбу відповідач покладається на думку суду із вирішенням цього питання, оскільки йому до цього часу є незрозумілою поведінка дружини по відношенню до нього та їхнього сімейного життя, а також про причини й підстави такої поведінки, про які він тільки може здогадуватись, тривалий час перебуваючи за межами держави. Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористалась. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено: 20.11.2008 між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] - дошлюбне прізвище) укладено шлюб, зареєстрований у Опаківській сільській раді Дрогобицького району Львівській області, актовий запис №10. (Серія [NUMBER] ). За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] Як стверджує позивач сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер. Відповідач дане фактично не заперечив, констатуючи його тривале перебування за межами держави. Оцінка суду. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, аналізуючи докази у справі, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Даний висновок суду кореспондує із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові №761/33261/16-ц від 26.11.18 про те, що суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду. Щодо визначення прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне зазначити наступне Відповідно до ст.16\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) проводить відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Механізм прийняття та розгляду заяв про зміну прізвища фізичних осіб\~громадян України визначено Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11.07.2007\~за №915 (далі - Порядок). Щоб повернути собі колишнє прізвище, після розірвання шлюбу в органах ДРАЦС відповідно до статей 106-107\~Сімейного кодексу\~України зацікавлена особа повинна звернутися в ДРАЦС і написати заяву, щодо свого наміру повернути прізвище, яке він або вона носила до шлюбу. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне констатувати, що до його повноважень не належить визначати прізвище сторін після розірвання шлюбу, таке є правом та вибором сторін, а у випадку бажання змінити прізвище, таке належить до компетенції органів РАЦС. Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211 гривні 20 копійок. Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви, а саме у розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Outcome: approved