Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач Орган опіки та піклування м. Черкаси (адреса: м. Черкаси, вул. Благовісна, 170), який діє в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ; проживає за адресою: [ADDRESS] ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що громадянка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] . Реєстрація народження дитини в органах РАЦС відбулася на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Родина [PERSON] перебувала на контролі служби у справах дітей Курахівської міської ради, де була зареєстрована та проживала до початку повномасштабного вторгнення, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах. За час проживання на території Курахівської міської територіальної громади громадянка [PERSON] вела асоціальний спосіб життя, зловживала алкоголем, неконтрольовано вживала заспокійливі медичні препарати, постійно залишала доньку на сторонніх осіб. Родина перебувала під супроводом Центру надання соціальних послуг Курахівської міської ради з 02.09.2021 по 02.09.2022 та з 21.02.2023 по 30.10.2023. Під час соціального супроводу, громадянку [PERSON] неодноразово попереджали про юридичні наслідки невиконання нею батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої [PERSON] . Надавались рекомендації щодо звернення до лікаря-нарколога, влаштування її разом з дітьми до центру матері та дитини, від яких вона категорично відмовилася. До порад фахівців центру [PERSON] не дослухалася, рекомендацій не виконувала. 21.02.2023 спеціалістом Служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради спільно із фахівцем із соціальної роботи Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Курахівської міської ради» було здійснено обстеження умов проживання родини [PERSON] за місцем фактичного проживання, а саме: [ADDRESS] , через те, що малолітня [PERSON] була влаштована до медичного закладу на підставі Акту про виявлення дитини, яка залишена без батьківського піклування від 06.02.2023. Відповідно до характеристики, яка надана КП «Міська служба єдиного замовника» Курахівської міської ради від 04.05.2023 № 138, громадянка [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, зі слів сусідів неодноразово залишала малолітню саму без догляду на декілька днів. Сусіди забирали дитину до себе, підгодовували та доглядали. В кімнаті, де мешкала родина, постійно збиралися сторонні особи, які разом з [PERSON] вживали алкогольні напої. Після початку відкритої агресії росії проти України, Курахівська міська військова адміністрація сприяла у безкоштовній евакуації родини із зони воєнних дій. 23.02.2023 \~ \~ \~ \~малолітню [PERSON] , за клопотанням служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради було влаштовано до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». 04.03.2023 громадянка [PERSON] була евакуйована, а 06.03.2023 повернулася в м. Курахове, де продовжувала вести асоціальний спосіб життя. У березні 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Курахівської міської ради розглядалося питання щодо подальшої долі малолітньої. Члени Комісії ухвалили рішення про недоцільність повернення малолітньої на виховання матері. Громадянці [PERSON] були надані певні рекомендації. В подальшому рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради від 06.09.2023 малолітня [PERSON] передана з комунального закладу на виховання в родину матері [PERSON] . На момент передачі малолітньої в родину, мати уклала договір про співпрацю з Черкаським міським центром соціальних служб, перебувала на обліку в Черкаській філії Черкаського обласного центру зайнятості. Протягом вересня - грудня 2023 року ситуація в родині погіршилася. З інформації Центру від 09.11.2023 № 1555, громадянка [PERSON] , не здійснює належний догляд за дитиною, продовжує зловживати алкогольними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння влаштовує сварки та бійки. Соціальними працівниками «Тимчасового притулку для осіб та сімей з дітьми» проводилася робота з громадянкою [PERSON] , направлена на підвищення батьківського потенціалу. На жаль, проведена робота не дала бажаного результату. За інформацією Центру від 07.12.2023 № \~ \~ \~ \~1658, громадянка [PERSON] , продовжує зловживати алкогольними напоями, влаштовувати сварки та бійки. Так, 05.12.2023 на [PERSON] , яка перебувала під дією надмірно випитого алкоголю пошкодила майно притулку, складено адміністративний протокол. Ці обставини прямо суперечать умовам проживання в «Тимчасовому притулку», тому було прийняте рішення про виселення родини [PERSON] із закладу. З огляду на ситуацію, 15.12.2023 складено акт оцінки рівня безпеки дитини. За результатами якого визначено, що подальше перебування малолітньої в родині є небезпечним. Того ж дня малолітню, відповідно до наказу по службі у справах дітей, влаштовано до сім`ї патронатного вихователя з метою збереження біологічної родини для дитини. Малолітню [PERSON] рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.12.2023 № 1938 влаштовано до сім`ї патронатного вихователя, а рішенням від 12.03.2024 № 294 термін перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя продовжено. Матері [PERSON] неодноразово надавалися консультації щодо процедури повернення доньки на виховання в родину. Станом на 12.06.2024 громадянка [PERSON] до служби у справах дітей або органу опіки та піклування із заявами щодо повернення малолітньої в родину не зверталася. Постановою Соснівського районного суду від 01.02.2024 громадянку [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. У травні 2024 року громадянка [PERSON] перебувала на лікуванні КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. \~ \~ \~ \~ На засіданні Комісії громадянка [PERSON] повідомила, що наразі не має постійного місця проживання, не працює, не має доходу, не спростувала факти вживання нею алкогольних напоїв. Громадянка не довела членам Комісії зміну своєї поведінки щодо дитини, своє прагнення здійснювати належне піклування та догляд за донькою. Зібраними документами підтверджено, що протягом тривалого часу мати усунулася від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню дитини, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, чим позбавила доньку права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання громадянкою обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинна страждати через те, що мати не піклується про неї, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на державу. Просить позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Стягнути з громадянки [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Курахове Донецької області, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , засоби зв`язку невідомі, аліменти в розмірі 1/6 всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , на її утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дитини. Малолітню [PERSON] , яка народилася [INFO] , передати органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування. \~ \~ \~ \~Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.08.2024 року відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.10.2024 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову та зазначила, що бажає відновити контакт з донькою, влаштувалася на роботу, проживає окремо від своєї матері. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Єрьоменка С.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Верховний Суд звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи, особистості учасників цих правовідносин, оцінки сімейної ситуації й інтересів дитини (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). \~ \~ \~ \~Як встановлено в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] . Відомості про батька в свідоцтві про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00039135718 від 04.04.2023 року. З матеріалів справи встановлено, що родина [PERSON] перебувала на контролі служби у справах дітей Курахівської міської ради, де була зареєстрована та проживала до початку повномасштабного вторгнення, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. За час проживання на території Курахівської міської територіальної громади громадянка [PERSON] вела асоціальний спосіб життя, зловживала алкоголем, неконтрольовано вживала заспокійливі медичні препарати, постійно залишала доньку на сторонніх осіб. Родина перебувала під супроводом Центру надання соціальних послуг Курахівської міської ради з 02.09.2021 по 02.09.2022 та з 21.02.2023 по 30.10.2023. Під час соціального супроводу, громадянку [PERSON] неодноразово попереджали про юридичні наслідки невиконання нею батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої [PERSON] . Надавались рекомендації щодо звернення до лікаря-нарколога, влаштування її разом з дітьми до центру матері та дитини, від яких вона категорично відмовилася. До порад фахівців центру [PERSON] не дослухалася, рекомендацій не виконувала. Зазначене підтверджується відповідними документами. З матеріалів справи встановлено, що після початку відкритої агресії росії проти України, Курахівська міська військова адміністрація сприяла у безкоштовній евакуації родини [PERSON] із зони воєнних дій. 23.02.2023 малолітню [PERSON] , за клопотанням служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради було влаштовано до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». 04.03.2023 громадянка [PERSON] була евакуйована, а 06.03.2023 повернулася в м. Курахове, де продовжувала вести асоціальний спосіб життя. Згідно листа КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» від 06.04.2023 № 187 [PERSON] перебувала в КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» на повному державному утриманні з 23.02.2023 року. Малолітня [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання/перебування: [ADDRESS] Служба у справах дітей Черкаської міської ради, що підтверджується довідкою від 07.04.2023 № 7102-5002695819 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до листа КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» від 06.07.2023 № 308 [PERSON] , [INFO] зарахована до закладу на тривале (стаціонарне) перебування за наказом Центру від 04.07.2023р. № 109 та на підставі направлень Служби у справах дітей Черкаської облдержадміністрації від 04.07.2023 року № 49/01-62-42 та № 50/01-62-42, малолітня перебуває у закладі на повному державному утриманні. 14.07.2023 [PERSON] прибула до м. Черкаси та влаштувалася до « [PERSON] притулку для осіб та сімей з дітьми», отримала статус внутрішньо переміщеної особи. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради від 06.09.2023 малолітня [PERSON] передана з комунального закладу на виховання в родину матері [PERSON] . На момент передачі малолітньої в родину, мати уклала договір про співпрацю з Черкаським міським центром соціальних служб, перебувала на обліку в Черкаській філії Черкаського обласного центру зайнятості. З інформації Центру від 09.11.2023 № 1555 вбачається, що громадянка [PERSON] , не здійснює належний догляд за дитиною, продовжує зловживати алкогольними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння влаштовує сварки та бійки. Соціальними працівниками «Тимчасового притулку для осіб та сімей з дітьми» проводилася робота з громадянкою [PERSON] , направлена на підвищення батьківського потенціалу. На жаль, проведена робота не дала бажаного результату. За інформацією Центру від 07.12.2023 № 1658, громадянка [PERSON] , продовжує зловживати алкогольними напоями, влаштовувати сварки та бійки. 05.12.2023 на [PERSON] , яка перебувала під дією надмірно випитого алкоголю пошкодила майно притулку, складено адміністративний протокол, та постановою Соснівського районного суду від 01.02.2024 громадянку [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. 15.12.2023 складено акт оцінки рівня безпеки дитини, за результатами якого визначено, що подальше перебування малолітньої в родині є небезпечним. Того ж дня малолітню, відповідно до наказу по службі у справах дітей, влаштовано до сім`ї патронатного вихователя з метою збереження біологічної родини для дитини. Малолітню [PERSON] рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.12.2023 № 1938 влаштовано до сім`ї патронатного вихователя, а рішенням від 12.03.2024 № 294 термін перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя продовжено. Матері [PERSON] неодноразово надавалися консультації щодо процедури повернення доньки на виховання в родину. Станом на 12.06.2024 громадянка [PERSON] до служби у справах дітей або органу опіки та піклування із заявами щодо повернення малолітньої в родину не зверталася. З листа Черкаського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Черкаської ради від -1.07.2024 № 738 вбачається, що сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом з 25.03.2024 р. по 28.06.2024 р. За цей період мати частково відвідувала консультації фахівця із соціальної роботи та частково виконувала надані рекомендації щодо підвищення батьківського потенціалу. З 22 травня 2024 року не відповідала на дзвінки та не з`являлася в Черкаському міському центрі соціальних служб. Зі слів [PERSON] , [PERSON] почала вживати алкогольні напої, була в лікарні протягом 2 тижнів. Станом на 31 травня родину було виселено з гуртожитка. На випуск доньки з садочку мати не з`явилась. Сім`ю знято із соціального супроводу відповідно до наказу директора Черкаського міського центру соціальних служб [PERSON] № 27 від 28.06.2024 р. із результатом: негативним. Згідно висновку Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.06.2024 № 8313-01-21 про відповідність інтересам малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , позбавлення батьківських прав її матері [PERSON] протягом тривалого часу мати усунулася від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню дитини, що виражається в їх бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, чим позбавила доньку права на належне батьківське виховання та утримання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ «БОН БУАССОН ДРІНКС» з 21.11.2024 прибиральником виробничих приміщень цеху з виробництва безалкогольних напоїв, та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою ТОВ «БОН БУАССОН ДРІНКС» № 85 від 26.02.2025 та довідкою про доходи від 09.12.2024 року. Таким чином, на даний час відповідачка офіційно працевлаштована та отримує заробітну платну. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є патронатною вихователькою у [PERSON] . [PERSON] проживає в її сім`ї. Мама до дівчинки телефонує рідко. Після розмови з мамою по телефону [PERSON] приходить до неї, обіймає її, у неї в очах сльози, сама збуджена. Мама пред`являє претензії, що дитина не з нею. [PERSON] часто телефонує в нетверезому стані. Дитина говорить, що мати п`яна. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] зазначила, що мама п`є та вчиняла сварки. Коли проживали разом з мамою, вона її била і бив її [PERSON] . Бабуся говорила їй, що її заберуть в дитячий будинок і там вона буде проживати. Зазначила. Що не хоче жити з мамою та бабусею. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21 (провадження № 61-8861св24) наголосив, що «з урахуванням наведених обставин, дій матері, яка змінила свою поведінку після відібрання у неї дітей у 2019 році, намагається відновити контакт зі своїми дітьми, під час розгляду цієї справи активно відстоювала свою позицію щодо бажання брати участь у вихованні своїх дітей, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності не свідчать про необхідність застосування до відповідачки такого виключного заходу саме в інтересах дітей. Активна позиція відповідачки під час розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, надання пояснень та заперечень щодо доводів, викладених позивачем, оскарження судового рішення в суді апеляційної інстанції в частині позбавлення її батьківських прав, без оспорення її обов`язку зі сплати аліментів на їх утримання та визначеного судом з урахуванням вимог позивача їх розміру, спростування доводів касаційної скарги позивача щодо її небажання спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні, свідчить про можливість і готовність матері відновити психологічний та емоційний зв`язок зі своїми дітьми. З огляду на зазначене, позбавлення батьківських прав за встановлених судами обставин не буде ґрунтуватися на достатніх обґрунтуваннях. Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання одного з батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено». Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. З урахуванням викладеного, активної позиції відповідача на заперечення стосовно позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки, ураховуючи, що позбавлення батьківських прав матері, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з донькою, не втратила інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір вчиняти дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Разом з тим, відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Ураховуючи наявні письмові докази судом установлено, що відповідач частково проявляє комунікацію із службами у справах дітей, маючи намір забрати до себе на проживання доньку, для цього офіційно влаштована на роботу, проживає окремо від своєї матері, з якою вчинялися неодноразові сварки. намагається спілкуватися з дитиною. Враховуючи думку малолітньої [PERSON] , суд вважає можливим задовольнити вимоги частково, відібравши дитину у відповідачки [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, що буде єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дитини та максимально можливою мірою її виживання і здорового розвитку, зважаючи на негативну інформацію соціального супроводу відносно відповідача, є небезпека, що залишення дитини з нею буде небезпечним для її життя та здоров`я. Відібрання дитини від [PERSON] без позбавлення батьківських прав не перешкоджає їй звернутися із заявами про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному її вихованню. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідачки аліментів в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітньої [PERSON] , [INFO] починаючи з дати пред`явлення позову згідно вимог частини першої статті 191 СК України, тобто 08.07.2024. З відповідача відповідно до положень статті 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial