Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

18.12.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 16.07.2021 року між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] 22.12.2021 року він виїхав на роботу до Республіки Польща та за спільним рішенням своєї сім`ї залишається там по даний час з метою забезпечення їх матеріальних потреб. За увесь цей період відповідачка жодного разу не приїздила разом зі спільною донькою до нього, а тому їх спілкування здійснювалося в режимі відеозв`язку. Після його 1,5 річного перебування за кордоном його відносини з дружиною погіршилися, що призвело до поступової втрати зв`язку з нею та їх спільною дитиною. Починаючи з 2024 року він все рідше спілкувався з [PERSON] , [INFO] , а з листопада 2024 року взагалі втратив зв`язок із [PERSON] , донькою та з родичами дружини. Відповідачка почала будь-яких телефонних розмов із ним, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до правоохоронних органів, проте дані обставини не дали жодного результату. Враховуючи наведене, просить суд встановити йому порядок участі у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , в наступний спосіб: - спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку за участю та з мобільного номера телефону [PERSON] (в тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі, тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою кожного дня о 19 год. 30 хв. без обмеження такого спілкування по часу; - зобов`язати [PERSON] повідомляти його: 1) про зміну постійного місця проживання доньки 2) про виїзд за кордон (дата виїзду, мета, адреса місця перебування, дата повернення, контакти супроводжуючих осіб) доньки; 3) про виїзд доньки за межі постійного місця проживання більше ніж на три дні; 4) про зміну свого контактного номеру телефону з метою своєчасного та безперешкодного спілкування його з донькою та отримання про неї інформації; 5) про факти захворювання та лікування (дата початку захворювання, факт звернення до лікаря, діагноз, призначене лікування, перебіг хвороби) доньки; 6) про визначні події в житті доньки (святкові ранки, змагання, конкурси, випускний, початок відвідування гуртків, тощо); 7) долучати його до усіх батьківських чатів/спільнот, навчальних закладів, гуртків тощо, які відвідуватиме донька; 8) приймати від кур`єрів служб доставки та/або самостійно з відділень Нової пошти та передавати доньці посилки, які він відправляє для неї. 08.01.2025 року представником відповідачки було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що позивач відразу після народження [PERSON] , [INFO] , залишив межі України та з того часу не повертався до сім`ї. Жодних перешкод для його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не існує. Поряд з цим, ще під час вагітності її довірительки та після народження їх спільної доньки [PERSON] вчиняв домашнє насильство у відношенні своєї сім`ї, проявляв до них зневагу та байдужість. Позивач протягом усього часу спільного перебування з відповідачкою проявляв до неї агресію та своїми діями фактично залякував її, а побутові потреби сім`ї постійно ігнорував. Подальші телефонні розмови під час перебування [PERSON] за кордоном супроводжувалися приниженнями та залякуваннями її довірительки. У свою чергу, просить врахувати зайнятість [PERSON] , яка фактично самостійно виховує доньку, забезпечує її дозвілля, підлаштовує свій час під потреби доньки та офіційно працевлаштована у державній установі. Вважає, що позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про порушення його прав чи законних інтересів з боку відповідачки, а доводи щодо перешкоджання йому особисто чи через третіх осіб передавати дитині посилки є надуманими. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 46-51). 14.01.2025 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що фактів притягнення позивача до відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно відповідачки чи їх спільної доньки не було, а тому наведені у відзиві аргументи є надуманими. Зобов`язання матері повідомляти батька про стан здоров`я їх спільної дитини не є обтяжливим зобов`язанням. Існування факту наявності перешкод для [PERSON] у спілкуванні з [PERSON] , [INFO] та у її вихованні підтверджується наявними у справі доказами, а будь-які доводи щодо відношення позивача до військової служби чи про обставини ведення ним побуту трирічної давнини не входять до предмету доказування в даному спорі. Позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 85-86). 21.01.2025 року від представника відповідачки надійшло до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вона вказує, що наведені у відзиві аргументи зводяться до нівелювання загроз, які створюються позивачем для її довірительки. Неналежна поведінка [PERSON] підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, та саме така зумовила необхідність створення [PERSON] для себе та доньки безпечного середовище, яке позивач вважає перешкодою. При цьому, [PERSON] не знає як поводити себе з донькою та намагається зобов`язати відповідачку робити те, що суперечить інтересам їх спільної дитини (а.с. 96-98). 21.02.2025 року третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Виконавчим комітетом Луцької міської ради, як органом опіки та піклування було подано висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини» № 27 від 29.01.2025 року (а.с. 128). Позивач, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які були викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Додатково суду пояснив, що відповідачка повністю обмежила йому можливість спілкуватися з їх спільною донькою, не повідомляє його про обставини її життя, а також не приймає подарунки, які він надсилає для дитини. Під час пілкування із малолітньою [PERSON] , [INFO] , за допомогою засобів відеозв`язку, вона нічого не розповідає, іноді показує свої іграшки, однак усвідомлює та знає, що він є її батьком. Зазвичай їх спілкування з донькою триває близько 15-20 хв. Крім того, відповідачка [PERSON] обмежила спілкування його мами зі своєю онукою. У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи позивача та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що дійсно вона заблокувала зв`язок у соціальних мережах та мобільних месенджерах через постійні залякування, образи, принижування та погрози з боку позивача. Такі дії останній вчиняв, у тому числі, при їх спільній дитині. Зазначила, що [PERSON] виїхав за кордон без її згоди та до України не повертається через своє ухилення від мобілізації. Приймати від нього передачі вона відмовляється, оскільки боїться, що позивач може покласти у посилку негативний вміст. Донька не любить телефонні розмови, що значно ускладнює проведення належного відеозв`язок із її батьком, оскільки вона не в змозі тривалий час утримувати дитину при проведенні таких розмов. Раніше вона про всі обставини життя [PERSON] , [INFO] повідомляла позивача, проте останній висловлював своє невдоволення усьому. У задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив обставини, просила у задоволенні позову відмовити повністю. Додатково пояснила, що її довірителька дійсно обмежила можливість спілкування позивача з нею та їх спільною донькою з листопада 2024 року, однак причиною цьому стала негативна поведінка [PERSON] . Також зазначила, що малолітня [PERSON] , [INFO] , лягає спати щоденно близько 21:00. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та зазначив, що позиція сторін не відповідає інтересам їх спільної доньки. Вважає, що у розглядуваному випадку позивачу варто визначити спосіб у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідно до наданого суду висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 27 від 29.01.2025 року. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.07.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). [INFO] у сторін народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). На дату ухвалення даного судового рішення, в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа № 161/22177/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом також встановлено та жодною зі сторін не оспорюється, що з 22.12.2021 року позивач виїхав до Республіки Польща та з того часу до України не повертався; його спільна із відповідачкою донька проживає разом зі своєю матір`ю. У своєму позові [PERSON] ставить питання про встановлення йому порядку участі у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до принципу 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини с надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur vs. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Hunt vs. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 1 - 3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові. Отже, предметом доказування у спорі щодо усунення батьку перешкод у спілкуванні з сином є існування факту наявності таких перешкод, які чинить той із батьків, з ким проживає дитина, а також того, що таке спілкування не перешкоджатиме їх нормальному розвиткові. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, виходячи з наданих сторонами та їх представниками пояснень в судовому засіданні вважає доведеним, що у позивача [PERSON] наявні перешкоди у вільній реалізації свої прав щодо спілкування із малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , оскільки як відповідачка особисто повідомила, вона заблокувала позивача у соціальних мережах та обмежила йому зв`язок за допомогою мобільних месенджерів. З огляду на наведене, право позивача [PERSON] на спілкування зі своєю дитиною потребує судового захисту, а доводи сторони відповідача про зворотне не заслуговують на увагу. Також, суд оцінює критично доводи сторін, які стосуються наявності безпосереднього конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , а також їх неприязне ставлення одне до одного, у зв`язку з чим не приймає до уваги долучені до матеріалів справи витяги із мобільних месенджерів та відеофайли, які розміщені на цифрових носіях (а.с. 16-23, 54-73, 81). На переконання суду, вищевказані обставини не можуть бути безумовною підставою для обмеження батька у праві спілкування зі своєю донькою за відсутності фактів вчинення будь-яких неправомірних дій у відношенні дитини. Суд зауважує, що ані відповідачкою, ані її представником не надано жодних доказів притягнення позивача до будь-якого роду юридичної відповідальності за фактом вчинення останнім у відношенні будь-якого із членів своєї сім`ї домашнього насильства, а тому аргументація з даного приводу є надуманою. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою суд бере до уваги висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини» № 27 від 29.01.2025 року, затверджений рішенням Луцької міської ради № 68-1 від 30.01.2025 року (а.с. 128-129). Зі змісту вищевказаного висновку органу опіки та піклування слідує наступне: «22.01.2025 року проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що в житлі є належні умови для її проживання, дитина забезпечена усім необхідним відповідно до вікових потреб. [PERSON] не могла сказати, як звати її батька. На запитання, де твій тато, дитина показала на ноутбук. З огляду на вік та інтереси дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні малолітньої дочки, а саме: спілкування з дитиною протягом 30 хвилин засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв?язку (у тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою, щосереди та щонеділі у період з 19.30 до 20.30 за українським часом з мобільного телефону чи з іншого пристрою, придбаного дитині [PERSON] ; до досягнення дитиною віку шести років спілкування проводити у присутності матері дитини [PERSON] ». Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає належним чином мотивованим та обґрунтованим. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На переконання суду, спілкування позивача [PERSON] зі своєю донькою сприятиме її фізичному та духовному розвитку та відповідатиме найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено СК України. Відповідно до ч. ч. 9 та 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Одним із завдань СК України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, у тому числі й батьком. Отже, з урахуванням наведеного вище у своєму взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно визначити наступний спосіб участі у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з дитиною протягом 30 хвилин засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв?язку (у тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою, щосереди та щонеділі у період з 19.30 до 20.30 за українським часом з мобільного телефону чи з іншого пристрою, придбаного дитині [PERSON] ; до досягнення дитиною віку шести років спілкування проводити у присутності матері дитини [PERSON] . Одночасно з цим, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо зобов`язання відповідачки надавати йому інформацію про їх доньку, а також повідомляти про важливі факти із її життя, оскільки в контексті встановлених в ході розгляду справи обставин, судом не встановлено жодних фактів неможливості останнім самостійно та безпосереньо брати участь у вихованні своєї дитини та цікавитися її життям. Небажання позивача повертатися до України не може бути підставою для обтяження [PERSON] обов`язком інформувати його про усі події в житті [PERSON] , [INFO] , оскільки це може істотно та негативно вплинути на життєвий ритм відповідачки, яка самостійно (без фізичної участі позивача) здійснює виховання своєї доньки та забезпечує її щоденні потреби. При цьому, позивач [PERSON] , внаслідок свого повноцінного сприйняття дитиною як її батька та встановлення з нею психо-емоційного контакту, не буде позбавлений самостійно цікавитися безпосередньо у дитини про події в її житті. За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, до [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Outcome: partial