Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

07.11.2024 позивач ТОВ «ФК «Омега фінанс» звернулось до Ленінського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 04.06.2019 між АТ «Юнекс Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Омега Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу встановлено кредитний ліміт 15\~000 грн, процента ставка за користування кредитним коштами -52% річних, строком до 04.06.2020 з можливістю продовження на новий строк до закінчення строку дії платіжної картки, у разі виникнення несанкціонованої заборгованості 60% річних, згідно банківського продукту «Кредитна картка Хочука». Тип процентної ставик фіксована процента ставка. Реальна річна процента ставка, відсотків річних 99,74%, загальна вартість кредиту 24743,31 грн. Днем погашення кредиту, відсотків та інших платежів вважається день надходження коштів. Вказані умови були узгоджені сторонами у паспорті споживчого кредиту. Станом на 05.06.2020 відповідач кредитні кошти не повернув, а тому виникла несанкціонована заборгованість. Станом на 31.03.2021 загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 26031,53 грн, у тому числі: 14871,81 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 3239,71 грн прострочена заборгованість за процентами, які нараховані за ставкою 52% річних за період з 04.06.2019 по 04.06.2020, 600 грн штрафи, пені за період з 04.06.2019 по 04.06.2020, 7320,01 грн прострочені проценти, які нараховані за ставкою 60% за період 05.06.2020 по 31.03.2021. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов. 12.11.2024 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова вказану справу направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю. 11.12.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит. 12.12.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] 04.06.2019 підписав анкету заяву на оформлення кредитної картки та встановлення кредитного ліміту у АТ «Юнекс банк». У вказаній анкеті заяві сторонами погоджено суму кредитного ліміту 15000 грн, строк кредитування 12 місяців, річну проценту ставку 52%, тип картки неперсоніфікована, ціль кредиту інше, спосіб погашення щомісячно. Також, у вказаній анкеті заяві зазначені анкетні дані [PERSON] . Датою підписання анкети є 04.06.2019. Анкета підписана як [PERSON] так і працівником банку. Окрім того, 04.06.2019 між сторонами підписано виписку повідомлення №26206080212002 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Позивачем надано до позову перелік комісій за послуги та операції тарифного плану «Кредитна картка» для співробітників зарплатно- карткових проектів та Публічну пропозицію ПАТ «Юнекс банк», які не підписані ані АТ «Юнес банк», ані відповідачем [PERSON] . Випискою по особовому рахунку за період з 04.06.2019 по 31.03.2021 підтверджується отримання [PERSON] грошових коштів від АТ «Юнекс банк». Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Згідно зчастиною першою статті 9\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №554/4300/16-ц від 25.05.2021 банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Надана позивачем виписка за рахунком [PERSON] повністю підтверджує факт видачі кредиту та його розмір, користування ним. 31.03.2021 між ТОВ «Юнекс банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладено договір факторингу №31/03-2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «ЮНЕКС БАНК», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором 04.06.2019, що підтверджується копією договору факторингу №31/03-2021, копією акту прийому-передачі прав вимоги до договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021 та копією реєстру прав вимоги. Згідно з копією платіжного доручення №63 від 31.03.2021 ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» перерахувало АТ «ЮНЕКС БАНК» 4850000,00 грн за договором факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «ФК «Омега фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] . При цьому матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був повідомлений про зміну кредитора за кредитним договором, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Станом на 31.03.2021 відповідно до Реєстру прав вимог сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 04.06.2019 перед новим кредитором - ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» становить 26031,53 грн, з яких 14871,81 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 3239,71 грн прострочена заборгованість за процентами, які нараховані за ставкою 52% річних за період з 04.06.2019 по 04.06.2020, 600 грн штрафи, пені за період з 04.06.2019 по 04.06.2020, 7320,01 грн прострочені проценти, які нараховані за ставкою 60% за період 05.06.2020 по 31.03.2021. Отже, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано анкету заяву, виписку повідомлення до договору комплексного банківського обслуговування, а також випису по рахунку, тобто позивачем надано належні та допустимі докази. Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за простроченими процентами, які нараховані за ставкою 60% річних за період з 05.06.2020 (виникнення несакціонованого овердрафту) по 31.03.2021, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу 2 частини 1\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2\~статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2\~статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах № 296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, № 912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, № 910/18943/20 від 27 липня 2021 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2\~статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Враховуючи наведене, оскільки анкето- заявою визначено конкретні умови надання кредиту, його розмір; процентну ставку, строк користування кредитом, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування суперечить вимогам\~ЦК України\~та вищевикладеним висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~і охоронна норма ч. 2\~ст. 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ФК «Омега фінанс» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Посилання ТОВ «ФК «Омега фінанс» на те, що умовами договору передбачено нарахування процентів за несакціоновану заборгованість у розмірі 60%, суд відхиляє з огляду на таке. Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 12 місців відповідно, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимоги про стягнення прострочених процентів, які нараховані за ставкою 60% річних за період з 05.06.2020 по 31.03.2021 у сумі 7320 грн. Щодо стягнення штрафів та пені у розмірі 600 грн, нараховані за період з 04.06.2019 по 04.06.2020, суд зазначає наступне. За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За принципами, закріпленими в\~ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Так, з позову вбачається, що позивачем нараховано відповідачу 600 грн штрафних санкцій, які являють собою штрафи та пеню за порушення виконання зобов`язання. Тобто позивач просить стягнути з відповідача два види штрафних санкцій і штрафи, і пеню, які в загальному розмірі становлять 600 грн, однак, є різними видами цивільно-правової відповідальності. З огляду на вищевказане, до відповідача неможливо застосувати одночасно два види відповідальності, і штрафи, і пеню, за одне порушене зобов`язання. Окрім того, штрафи і пеня не передбачені анкетою завою та випискою повідомленням, які підписані відповідачем [PERSON] , в свою чергу матеріали справи не містять розрахунку окремо нарахованих штрафів та пені, а тому суд позбавлений можливості, у даному випадку, притягнути відповідача до одного виду цивільно-правової відповідальності (або штраф, або пеня), тому суд відмовляє в стягненні 600 грн штрафів та пені. Що стосується наданого позивачем паспорту споживчого кредиту. Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у ЗУ «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що\~передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору\~про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію,\~необхідну для порівняння різних пропозицій\~кредитодавця\~з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення\~відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)). З огляду на ці приписи паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення\~Закону № 1734-VIII\~допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоби відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має\~ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, тобто довідкою для споживача, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту 14871,81 грн та прострочених відсотків за період з 04.06.2019 по 04.06.2020 у сумі 3239,71 грн, а всього 18111,52 грн. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на відповідача, пропорційно до задоволених вимог. Так, позовні вимоги задоволено на 69,6%, отже судовий збір підлягає стягненню у розмірі 1686,00 грн(2422,40 грн *69,6%). На підставі викладеного,

Outcome: partial