Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Позивач Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , 3-х осіб: Сумський обласний спеціалізований будинок дитини, Дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментіві свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Відомості про батьків дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України і відповідачка [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей є одинокою матір`ю. З 07.04.2022 року 2 дітей було взято на облік як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах. Родина проживає в квартирі [ADDRESS] . У вказаному помешканні відсутні умови для проживання дітей, так як квартира повністю захаращена сміттям. [PERSON] має негативну соціальну історію, так як ще у 2018 році була отримувачем соціальних послуг, як така, що перебувала в складних життєвих обставинах. Після цього ситуація в родині не змінилася. Неодноразово за адресою проживання сім`ї [PERSON] виходили представники Упраління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, працівники ювенальної превенції Національної поліції України, працівники Сумського міського центру соціальних служб, але не вдавалося потрапити до помешкання, так як відповідачка двері не відчиняє, на телефонні дзвінки не відповідає. 01.04.2022 року [PERSON] разом з дітьми була доставлена працівниками поліції до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, так як працівники поліції знайшли дітей біля сміттєвих баків без догляду дорослих. Діти були брудними, від них смерділо, одяг не відповідав сезону. Мати знаходячись в приміщенні управління неадекватно реагувала на ситуацію, розповідала незрозумілі речі, давала відповіді, що не відповідали поставленим запитанням. В цей день діти разом з матір`ю були доставлені до медичного закладу в Сумську обласну дитячу лікарню, де мати дітей під час перебування недовірливо ставилася до медперсоналу, не виконувала рекомендації лікарів. 26.04.2022 року [PERSON] разом з дітьми самовільно покинула лікарню. 13.04.2022 року [PERSON] була оглянута лікарем психіатром, де їй було запропоновано пройти повне медичне обстеження та лікування в умовах психіатричного стаціонару, від чого вона відмовилася. Така поведінка матері дітей вказує на те, що є загроза життю та здоров`ю малолітніх дітей. [INFO] народилася ще донька [PERSON] , а тому просить суд позбавити [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і стягнути з неї аліменти на утримання 3-х дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 13 листопада 2024 року. Представник позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд позов задоволити. Представник Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини в письмовій заяві позов підтримав повністю, просить суд позов задоволити. Дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Одночасно також була повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.6-11). Відомості про батьків дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України(а.с.6-11) і відповідачка [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей є одинокою матір`ю. З 07.04.2022 року 2 дітей було взято на облік як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах (а.с.14-16). Відповідачка [PERSON] має негативну соціальну історію, так як ще у 2018 році була отримувачем соціальних послуг, як така, що перебувала в складних життєвих обставинах. Після цього ситуація в родині не змінилася. Неодноразово за адресою проживання сім`ї [PERSON] виходили представники Упраління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради, працівники ювенальної превенції Національної поліції України, працівники Сумського міського центру соціальних служб, але їм не вдавалося потрапити до помешкання, так як відповідачка двері не відчиняє, на телефонні дзвінки не відповідає. 01.04.2022 року [PERSON] разом з дітьми була доставлена працівниками поліції до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, так як працівники поліції знайшли дітей біля сміттєвих баків без догляду дорослих. Діти були брудними, від них смерділо, одяг не відповідав сезону. Мати знаходячись в приміщенні управління неадекватно реагувала на ситуацію, розповідала незрозумілі речі, давала відповіді, що не відповідали поставленим запитанням. В цей день діти разом з матір`ю були доставлені до медичного закладу в Сумську обласну дитячу лікарню, де мати дітей під час перебування недовірливо ставилася до медперсоналу, не виконувала рекомендації лікарів. 26.04.2022 року [PERSON] разом з дітьми самовільно покинула лікарню. 13.04.2022 року [PERSON] була оглянута лікарем психіатром, де їй було запропоновано пройти повне медичне обстеження та лікування в умовах психіатричного стаціонару, від чого вона відмовилася. Родина [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . У вказаному помешканні відсутні умови для проживання дітей, так як квартира повністю захаращена сміттям. За результатами відвідування 07.07.2023 року працівниками Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради та працівниками поліції дітей було вилучено із сім`ї та поміщено на обстеження та лікування до КНП «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» Сумської міської ради. В цей день до квартири працівникам поліції та управління потрапити знову не вдалося, так як вхід до приміщення квартири і все приміщення квартири захаращене сміттям, яке при відкриванні дверей вивалюється з квартири в тамбур, що підтверджується фотографіями до акту обстеження умов проживання малолітніх дітей. В цей день 07.07.2023 року менша дитина [PERSON] був зовсім оголений, коли прийшли працівники, а старший хлопчик [PERSON] навпаки був тепло вдітий, що не відповідало температурному режиму літнього сезону, діти були брудними. Працівники управління та працівники поліції вкотре не мали можливості оглянути приміщення квартири, де мешкають малолітні діти та подивитися умови, які створені для приймання іжі дітьми і взагалі не мали можливості оглянути, який продуктовий набір має сім`я, чим харчуються діти, чи є холодильник взагалі в квартирі. В цей час мати дітей відповідачка [PERSON] та баба дітей [PERSON] поводили себе неадекватно, чинили перешкоди працівникам управління та поліції, а саме зачиняли та тримали двері в квартиру, кидали сміттям у працівників, кидали скляні банки, пляшки, кричали, лаялися. Такі їх дії спричинили травму голови меншій дитині [PERSON] , якого в подальшому було доставлено до лікарні, бо була розсічена лобна ділянка голови і вже в лікарні було накладено шов у травмпункті. Відповідачка [PERSON] [INFO] народила ще дитину, яка на даний час перебуває в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2023 року відібрано малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) без позбавлення батьківських прав, передавши їх органу опіки та піклування Сумської міської ради для вирішення подальшого їх влаштування. На даний час діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч.1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з ч. 4 ст.155 Сімейного кодексу України - ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20, зокрема, роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Після відібрання дітей за рішенням суду вона не змінила своє відношення до дітей. Будь-яких доказів того, що мати дитини піклується про дітей та приймає особисту участь у вихованні дітей - суду не надано. На думку суду, поведінка відповідачки, свідчить про незацікавленість її як матері у долі дітей, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків, а тому, позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Як було встановлено в судовому засіданні 2-є малолітніх дітей відібрані у відповідачки, своє відношення до дітей вона не змінила. [INFO] відповідачка народила ще дитину, яка знаходиться в Сумському обласному спеціалізованому бідинку дитини і мати долею дітей не цікавиться. Частина 2 ст. 155 Сімейног кодексу України містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд, оцінивши зібрані по справі докази, враховуючи, визначені законом обставини при визначенні розміру аліментів та відсутності документально підтверджених заперечень відповідача щодо їх розміру, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В силу ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дітей» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн. 20 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved