Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позиція сторін у справі Первісний позов У лютому 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу сторонами спільно придбано наступне майно: - Машиномісце, загальною площею 17,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; - Квартира, загальна площа 68 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; - Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] ; - Квартира за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим доцільним є поділ його між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що з моменту припинення шлюбних відносин дитина постійно проживає разом з Відповідачем. Позивач знаходиться закордоном та не приймає участі у матеріальному забезпечені та вихованні Дитини, весь тягар по вихованню та забезпеченню Дитини лежить саме на Відповідачі. Крім того, навіть у випадку, коли Дитина буде знаходитись разом з Позивачем під час канікул чи вихідних Відповідач зобов`язаний перераховувати на рахунок Позивача по 15 000,00 гривень щомісячно для проведення спільного часу Дитини з Позивачем. Квартира загальною площею 68 кв. м за адресою: [ADDRESS] та машиномісце загальною площею 17.8 кв. м за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] є особистою приватною власністю [PERSON] як майно, що придбане ним на особисті кошті. Зустрічний позов [PERSON] пред`явив зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна подружжя, який в подальшому уточнювався, в обґрунтування якого зазначив, що більша частина коштів, набутих позивачем за договором дарування від [PERSON] , витрачена позивачем на придбання квартири та машиномісця по [ADDRESS] , а відтак він вважає, що квартира та машиномісце є його особистою приватною власністю як майно, що було придбане ним на особисті кошті. Окрім об`єктів нерухомості, під час перебування у шлюбі відповідачем набуто у власність: Автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: ML 250 BLUETEC, 2014 року випуску, VIN: [NUMBER] (д.н.з. [NUMBER] ). На переконання [PERSON] , в порядку поділу спільного майна подружжя майно має бути розділене наступним чином: За [PERSON] визнати право власності на: - 2/3 квартири за адресою: [ADDRESS] ; - 2/3 житлового будинку житловою площею 40.7 кв. м за адресою: [ADDRESS] ; - 2/3 автомобіля MERCEDES-BENZ, модель: ML 250 BLUETEC, 2014 року випуску, VIN: [NUMBER] (д.н.з. [NUMBER] ). За [PERSON] визнати право власності на: - 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] ; - 1/3 житлового будинку житловою площею 40.7 кв. м за адресою: [ADDRESS] ; - 1/3 автомобіля MERCEDES-BENZ, модель: ML 250 BLUETEC, 2014 року випуску, VIN: [NUMBER] (д.н.з. [NUMBER] ). Одночасно [PERSON] просив припинити його право власності на 2/3 частини автомобіля та стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію вартості цієї частки. Представник [PERSON] подав відзив на зустрічний позов, в якому зазначив, що твердження Позивача за зустрічним позовом не відповідають дійсним обставинам справи, протирічать чинному законодавству України, а відтак не можуть бути підставою для відступу від рівності часток. Неповнолітній син Відповідачки (за зустрічним позовом) весь час перебував з нею, під її опікою та на її повному забезпеченні, так само, як старший син, який виїхав також за кордон під час війни, як студент денної форми навчання у квітні 2022 року. Всі разом перебували в місті Порту. Старший син продовжив навчання в Університеті Порту, перебуваючи на на повному утриманні матері. Саме Відповідачка сплачувала всі витрати по харчуванню та оренди кімнати в Порту (300 євро на місяць в період з липня 2022 року до липня 2023 року. Молодший син, неповнолітній [PERSON] , також перебував весь час з мамою, на її повному забезпеченні, включно з оплатою оренди квартири та навчання в приватній школі Порту (Португалія) в період з січня 2023 по травень 2023 року. Молодший син повернувся до Києва в червні 2023 року з однієї причини: його батько і колишній чоловік Відповідачки, з метою уникнення мобілізації у зв`язку з військовим положенням в Україні, попросив її підписати згоду на виховання дитини, пояснивши тим, що це єдиний спосіб для нього уникнути мобілізації. Представник [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що здійснення оплати за квартиру частинами не може слугувати доказом відсутності достатньої кількості коштів на момент укладення договорів на придбання квартири. Ні [PERSON] , ні [PERSON] , не мали на той час коштів, достатніх для придбання квартири та машиномісця. В судовому засіданні представник позивача вимоги первісного позову підтримав, просив задовольнити, проти зустрічного позову заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, а зустрічний позов просив задовольнити. Процесуальні дії Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року вказану позовну заяву передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів та клопотання представника позивача про призначення судової експертизи у справі, одночасно прийнято зміну предмету зустрічних позовних вимог. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09 листопада 2002 року по 16 травня 2023 року. Від шлюбу Позивач та Відповідач мають Сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17 травня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1589) (далі - Дитина). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2023 року шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано, визначено місце проживання Дитини разом з батьком [PERSON] . У період шлюбу сторонами придбано наступне майно: - Машиномісце, загальною площею 17,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , гараж 252; - Квартира, загальна площа 68 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; - Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] ; - Квартира за адресою: [ADDRESS] ; - Автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: ML 250 BLUETEC, 2014 року випуску, VIN: [NUMBER] (д.н.з. [NUMBER] ). Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із цим, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України. Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України. На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що 29 липня 2005 року Позивачем укладено договір іпотеки №6710 з АКБ «Укрсоцбанк», за яким накладено обтяження на квартиру Позивача за адресою: [ADDRESS] до повернення боргу за основним зобов`язанням в розмірі 39600,00 доларів США. 04 вересня 2007 року Позивачем було укладено договір купівлі-продажу №891, за яким Позивач отримав у приватну власність житловий будинок житловою площею 40.7 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . 31 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який є батьком Позивача, укладено договір дарування грошових коштів в розмірі 275 000 доларів США. Даний договір було укладено у зв`язку із народженням в сім`ї Дитини та бажанням батьків Позивача зробити подарунок Позивачу на честь народження сина для придбання ним нової квартири для проживання разом з Дитиною. Дані кошти були передані на влаштування гарних умов для проживання Дитини. Вказаний договір дарування був укладений в простій письмовій формі. В пункті 5 договору дарування Сторони вказали своє зобов`язання в найближчий час після його укладення, посвідчити даний договір нотаріально. Кошти за даним договором дарування були передані [PERSON] Позивачу в момент його укладення, під час святкування Нового року. У відповідності з пунктом 3.10 договору, кошти були передані Позивачу у момент підписання цього договору. Відповідно до пункту 4 договору дарування, право власності на [PERSON] у Обдаровуваного згідно з ч. 4 ст. 722 Цивільного кодексу України виникає з моменту фактичної передачі [PERSON] , тобто в момент підписання договору. 16 січня 2014 року Позивач уклав Договір №20-БВ/14-85/533 купівлі-продажу цінних паперів з Товариством з обмеженою відповідальністю «КУА «ЮДП ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ», від імені якого діє Публічне акціонерне товариство «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» та Договір №37-5/14 про участь у будівництві нерухомості з Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДСПЕЦСЕРВІС» за якими Позивачем було придбано та набуто в особисту власність квартиру загальною площею 68 кв. м за адресою: [ADDRESS] . З наведеного вбачається, що аргументованими є твердження [PERSON] про те, що на виконання своїх зобов`язань за даними договорами з подальшими їх змінами, ним з коштів, подарованих йому батьками за договором дарування грошових коштів від 31 грудня 2013 року сплачено сумарно 163 500 доларів США. 13 лютого 2015 року Позивач уклав Договір № 78-БВ/15-352/533 купівлі-продажу цінних паперів з Товариством з обмеженою відповідальністю «КУА «ЮДП ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ», від імені якого діє Публічне акціонерне товариство «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» та Договір №252/27/15 про участь у будівництві нерухомості з Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДСПЕЦСЕРВІС» за якими Позивачем було придбано та набуто в особисту власність машиномісце загальною площею 17.8 кв. м за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] . Наведене також свідчить на підтвердження доводів [PERSON] про те, що на виконання своїх зобов`язань за даними договорами ним з коштів, подарованих йому батьками за договором дарування грошових коштів від 31 грудня 2013 року сплачено 8000 доларів США. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що квартира та машиномісце по [ADDRESS] придбані [PERSON] за особисті кошти, а відтак є його особистою приватною власністю, зустрічний позов в цій частині підлягає задоволенню. На все інше нерухоме майно сторін, а також автомобіль поширюється режим спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу в рівних частинах між ними, а тому вимоги первісного позову в цій частині підлягають задоволенню, а вимоги зустрічного позову відхиленню.

Outcome: partial