Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач проживає окремо протягом останніх більш ніж 2 років, шлюб було розірвано 01.08.2023 року. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про її здоров`я, матеріально не утримує, має заборгованість зі сплати аліментів, з дитиною не спілкується. Повне утриманням і забезпечення доньки здійснюється особисто позивачем. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Позивачка та її представник у судові засідання не з`явилися. Представник позивачки подав до суду декілька заяв, в яких просив або відкласти судові засідання або розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, через оголошення у порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки суд не повідомив. Представник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Таврійської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2021 року по 01.08.2023 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2023 року у справі № 523/5702/23 шлюб між сторонами було розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.02.2022 року сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2023 року у справі № 523/529/23 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 11.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Херсонській області, в АРК та м. Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Є.Огородник, станом на 10.08.2023 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 19611,66грн. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При ухваленні рішення суд враховує ситуацію, яка склалася у спірних правовідносинах, а саме збройну агресію Російської Федерації на територію України, проживання відповідача на тимчасово окупованій території, відсутності інформації щодо місця проживання дитини, відсутності можливості органу опіки та піклування за місцем реєстрації дитини надати суду висновок щодо розв`язання спору, пасивну поведінку з цього приводу у наданні доказів сторони позивача. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів щодо можливості ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав відповідача та не доведено, що відповідач не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed