Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У листопаді 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 21 по 24 жовтня 2023 року він помилково перерахував грошові кошти у розмірі 51\~200 на банківський (картковий) рахунок [PERSON] , відкритого в АТ «А-Банк» за номером: 5169155113372112. Так, 21.10.2023 [PERSON] перерахував на вказаний вище рахунок 14\~000 грн., 22.10.2023 13\~230 грн., 23.10.2023 3\~700 грн., 23.10.2023 9\~350 грн., 24.10.2023 10\~340 грн., 24.10.2023 580 грн. При перерахуванні коштів позивач зробив помилку у номері карткового рахунку, прізвище також не зазначалося, тому [PERSON] не знав, що допустив таку помилку. З огляду на викладене, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 51\~200 грн., як такі, що набуті ним безпідставно. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судове\~засідання позивач [PERSON] не з`явився, повідомлявся належним чином. 23 вересня 2024 року від представника позивача [PERSON] адвоката Домітрашук І.М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якому адвокат позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не подав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалює у справі заочне рішення. Обставини справи, що встановлені судом З наявної в матеріалах справи квитанції № В5РТ-К51Р-ТМ0К-2СХ8 від 21 жовтня 2023 року видно, що [PERSON] переказав особисті кошти у розмірі 14\~000 грн. на платіжний інструмент: 5169155113372112. Відповідно до квитанції № 203Х-РАЕ8-С6НХ-63АК від 22 жовтня 2023 року позивач [PERSON] повторно здійснив переказ особистих коштів на платіжний інструмент: 5169155113372112 у розмірі 13\~230 грн. Згідно квитанції № К8АВ-6Т9Р-Н0ХН-КХВ6 від 23 жовтня 2023 року [PERSON] перерахував суму коштів у розмірі 9\~350 грн. на рахунок № [NUMBER] . 23 жовтня 2023 року позивач здійснив перерахування коштів у розмірі 3\~700 грн. на платіжний інструмент: 5354321021668885, про що свідчить квитанція № Р88Н-Н105-КК24-МВ0К від 23 жовтня 2023 року. Відповідно до квитанції № 5ННВ-Е355-857М-Р71К від 24 жовтня 2023 року [PERSON] здійснив переказ особистих коштів на платіжний інструмент: 5169155113372112 у розмірі 580 грн. Згідно квитанції № В580-5НР8-СЕ6Х-3А04 від 24 жовтня 2023 року позивач [PERSON] перерахував особисті кошти у розмірі 10 340 грн. на рахунок [NUMBER] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян (держави), правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За приписами\~ч.\~ч.1,\~2\~ст.\~11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки.\~ Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1)\~договори та\~інші правочини; 2)\~створення літературних,\~художніх творів,\~винаходів та\~інших результатів\~інтелектуальної,\~творчої діяльності; 3)\~завдання майнової\~(матеріальної)\~та моральної\~шкоди іншій\~особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За приписами ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У ч. 3 ст. 1212 ЦК України закріплено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22 суд дійшов наступного висновку: «Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього». Так, судом встановлено, що у період з 21 по 24 жовтня 2023 року позивач [PERSON] здійснював перерахування особистих коштів на карткові рахунки: № [NUMBER] та № [NUMBER] , призначення платежу згідно наданих позивачем квитанцій: «переказ особистих коштів», банк одержувача «УкрСиббанк», код банку «351005», прізвище, ім`я та по батькові одержувача коштів не вказано. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами\~ч.\~ч.\~1,\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що саме відповідачу [PERSON] належать карткові рахунки, на які останній помилково, як зазначає позивач, здійснював перерахування особистих коштів. Крім того, позивачем у процесі розгляду справи не заявлялося клопотання про витребування у банку інформації щодо того, на чиє ім`я банком видано картки № № [NUMBER] , [NUMBER] . Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача грошових коштів, перерахованих позивачем на карткові рахунки, належність яких відповідачу недоведена. Таким чином, суд вважає заявлені позивачем [PERSON] вимоги про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих коштів у розмірі 51\~200 грн. необґрунтованими й недоведеними належними доказами, відтак позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed