Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача шляхом стягнення передоплати за договором та розірвання договору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 червня 2023 року між ним, як замовником та відповідачем, як виконавцем було укладено договір № 001026, за умовами якого виконавець прийняв на себе зобов`язання виготовити виріб в кількості і конфігурації згідно даного договору, а саме перегородки цільноскляні (одні двері). За умовами договору він зобов`язався оплатити вартість в розмірі: 56430 грн. При цьому, передоплата сплачується ним в момент підписання договору в сумі 39500 грн., а залишок після отримання конструкції в повному розмірі. Вказує, що згідно умов договору виконавець зобов`язався виконати роботу в термін до 19 робочих днів після надходження передоплати та узгодження обставин, які впливають на замовлення конструкцій. Зазначає, що на виконання умов договору ним 07.06.2023 року були перераховані кошти за виготовлення та монтаж скляних дверей, однак на момент звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, не виконав роботу та не повернув отриману передоплату. Також вказує, що умовами договору передбачено, що у разі невиконання замовлення у встановлені терміни відповідно до п.2.1.6. виконавець зобов`язаний сплатити штрафні санкції в розмірі 0,1% від суми конструкції за кожен день прострочення У зв`язку з чим, просить розірвати договір від 07 червня 2023 р. № 001026 року, укладений між ним та ФОП [PERSON] (про виконання роботи) та стягнути з останнього на його користь кошти в сумі 61972,08 грн., з яких: 39 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу (неповернутою передоплатою); 990,11 грн. інфляційні втрати за період з 05.07.2023р. по 28.06.2024 р.; 1167,17 грн. 3% річних за період з 05.07.2023 р. по 28.06.2024 р.; 20314,80 грн. штрафні санкції згідно п. 2.1.8. договору за період з 05.07.2023р. по 28.06.2024 р., а також понесені судові витрати. В ході розгляду справи представник позивача звернувся із клопотаннями про заміну неналежного відповідача на належного та уточнення позовних вимог, згідно яких просив розірвати спірний договір та стягнути вказану вище заборгованість з фізичної особи [PERSON] , оскільки останній припинив підприємницьку діяльність. Ухвалою суду від 30.01.2025 року замінено неналежного відповідача ФОП [PERSON] на належного фізичну особу [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтями 1, 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом з`ясовано, що 07 червня 2023 року між [PERSON] (замовник) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (виконавець) було укладено договір № 001026, за умовами якого виконавець прийняв на себе зобов`язання виконати наступну роботу: виготовити виріб в кількості і конфігурації згідно даного договору, а саме перегородки цільноскляні (одні двері) (а.с. 7-8). Відповідно до п.п. 1.3., 1.4. договору замовник зобов`язується оплатити вартість за договірною ціною в розмірі: 56430 грн. Передоплата сплачується замовником в момент підписання договору в розмірі: 39500. Залишок сплачується Замовником після отримання конструкції в розмірі: 16930 грн Якщо необхідний підйом конструкції на поверх вручну: (до 25кг.-50грн. поверх). (До 50кг. -80грн. поверх). (До 80кг.-150грн. поверх). (До 120 кг. - 250грн. поверх) ( Від 120кг. або конструкція більше 4 м.кв.- 800 грн. поверх) (а.с. 7). Пунктами 2.1.6. - 2.1.8 договору узгоджено, що виконавець зобов`язаний виконати роботу в термін до 19 робочих днів після надходження передоплати від замовника та узгодження обставин які впливають на замовлення конструкцій. Робота вважається виконаною після прийому-здачі конструкції. Ризик випадкової загибелі або випадкового пошкодження результату роботи переходить до замовника з моменту підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання замовлення у встановлені терміни відповідно до п.2.1.6. виконавець зобов`язаний сплатити штрафні санкції в розмірі 0,1% від суми конструкції замовнику, за кожен день прострочення (а.с. 7-зворот). Відповідно до п.п. 4.1. договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а також отримання передоплати і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (а.с. 7-зворот). Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як з`ясовано судом, на виконання вимог п. 1.4. договору 07.06.2023 р. [PERSON] було перераховано на банківські реквізити [PERSON] передоплату за виготовлення та монтаж скляних конструкцій згідно договору № 001026 від 07.06.2023 р. в сумі 39500,00 грн. (а.с. 9). Згідно ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.\~610-612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 10 згаданого Закону якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України). Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Таким чином, зважаючи, що договір № 001026 від 07.06.2023 року на момент звернення до суду не виконаний, вказані договором строки сплили, відповідач його умови не виконав, сплачений позивачем авансовий платіж не повернув, чим порушив права позивача, що є підставою для розірвання договору. Крім того, в статті 89\~ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як з`ясовано судом, позивач свої зобов`язання за договором на виконання робіт виконав та сплатив на банківські реквізити [PERSON] передоплату в сумі 39500,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції, долученою до матеріалів позовної заяви, але у встановлений договором строк останній належним чином своїх зобов`язань не виконав, грошові кошти у добровільному порядку не повернув. При цьому, доводи представника відповідача про виконання умов договору не заслуговують на увагу, оскільки суду не представлено доказів його належного виконання, підтвердженням чого, згідно п.2.1.7 є підписання акту приймання-передачі предмету договору. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 918/631/19 у постанові від 22 вересня 2020 року, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Отже, враховуючи викладене вище, а також те, що відповідачем належним чином не виконані зобов`язання за договором, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення коштів в сумі 39500,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, сторонами в договорі узгоджено та прямо передбачено те, що у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором. Відповідно до п. 2.1.8 Договору передбачено, що у разі порушення його умов, виконавець зобов`язаний сплатити штрафні санкції в розмірі 0,1% від суми конструкції замовнику, за кожен день прострочення. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №904/5770/18 міститься висновок, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231\~ГК України та статтями 1, 3\~Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком штрафу та приймає його до уваги, оскільки він жодним чином не спростований відповідачем, а тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 20314,80 за невиконання робіт також підлягають задоволенню. Згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання (така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15листопада 2010 року у справі № 4/720, від 04 липня 2011 у справі № 13/210/10, від 12 вересня 2011 року у справі № 6/433-42/183, від 24 жовтня 2011 року у справі № 16/5/5022-103/2011 (2/43-654), від 14 листопада 2011 року у справі № 12/207). У статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім лише інфляційних витрат, а у стягненні 3% річних слід відмовити, оскільки договором передбачено інший розмір відсотків, а тому положення ст 625 ЦПК України в частині відшкодування 3% не застосовується. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності та враховуючи, що відповідачем не виконані належним чином умови договору, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути 39 500,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу (неповернутою передоплатою); 990,11 грн. інфляційних втрат за період з 05.07.2023р. по 28.06.2024 р. та 20314,80 грн. штрафні санкції згідно п. 2.1.8. договору, а всього разом 60804,91 грн. При цьому, згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211.20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial