Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Представник позивача - Киричук Г.М. звернулася до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 1002007940101 від 02.11.2021 року та кредитним договором № 2002094469801 від 14.02.2022 року у загальному розмірі 118 288,21 грн. Ціна позову визначена позивачем в розмірі 118 288,21 грн. Позовна заява подана та підписана представником позивача через систему «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.11.2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1002007940101 на підставі якого позичальнику видано кредит в розмірі 70000,00 грн. 14.02.2022 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2002094469801 на підставі якого позичальнику видано кредит в розмірі 9980,00 грн. Свої зобов`язання АТ «ПУМБ» виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредитні кошти відповідно до умов кредитних договорів. Відповідач всупереч вимогам вказаного договору та цивільного законодавства, не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв`язку з невиконанням умов кредитних договорів, станом на 01.12.2023 року у відповідача утворилась заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 1002007940101 від 02.11.2021 року у розмірі 100946,67 грн., яка складається з наступного: 61169,47 грн. заборгованість за кредитом; 10,20 грн. заборгованість за процентами; 39767,00 грн. заборгованість за комісією. Заборгованість за кредитним договором № 2002094469801 від 14.02.2022 року станом на 01.12.2023 року у розмірі 17341,54 грн., яка складається з наступного: 9980 грн. заборгованість за кредитом; 7361,54 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами складає 118288,21 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості. Станом на\~день звернення\~до суду\~відповідачемзаборгованість не погашена. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також понесені позивачем судові витрати. Ухвалою суду від 01.02.2024 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк, відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначено, що доводи позивача зазначені у позові не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт належного ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами споживчих кредитів № 1002007940101 від 02.11.2021 року та № 2002094469801 від 14.02.2022 року. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно виникли кредитні відносини з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач провів розрахунок заборгованості відповідача, включивши суми сплачені в рахунок погашення комісійних, при цьому не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і їх погодження зі споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним. На підставі викладеного вище, відповідач зазначає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді процентів і неустойки (штрафів, пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідач зазначає, що сума коштів, отриманих у кредит, позивачем не доведена, а тому вважає позовну заяву безпідставною, а позовні вимоги АТ «ПУМБ» такими, що не підлягають задоволенню. Протягом встановленого строку, представником позивача Шуміловою Н.І. подано відповідь на відзив, в якому представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник позивача зазначила, що обставини, на які посилається у своїй заяві відповідач, не можуть бути підставою для відмови у задоволенню позовних вимог. У зв`язку з цим, обставини, які зазначені у відзиві не відповідають дійсності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенні в повному обсязі. Протягом встановленого строку, після подання відповіді на відзив, відповідачем не подані заперечення пороти позову. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. У зв`язку з поданням відзиву на позов та відповіді на відзив, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.11.2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1002007940101 на підставі якого позичальнику видано кредит в розмірі 70000,00 грн. 14.02.2022 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2002094469801 на підставі якого позичальнику видано кредит в розмірі 9980,00 грн. Підписавши кредитний договір відповідач зобов`язався належним чином виконувати усі умови даного договору та взяті на себе зобов`язання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до платіжної інструкції від 02.11.2021 року на рахунок відповідача [PERSON] зараховано кредитні кошти за договором № 1002007940101\~від 02.11.2021\~року у розмірі 70000,00 грн. Також відповідно довідки про збільшення кредитного ліміту за договором № 2002094469801 від 14.02.2022 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн., який 27.02.2022 року було зменшено до 9980,00 грн. Таким чином, АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитними договорами виконало повністю, кредитні кошти [PERSON] надані у розмірі та у спосіб, який визначений сторонами у договорах. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Відповідно до статті\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1\~статті 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно частини 2\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України\~визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті\~610,\~611\~ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання\~договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідач взяв на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, проте у визначений строк їх не повернув, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення тіла кредиту та процентів підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 39767,00 грн. за кредитним договором № 1002007940101 від 02.11.2021 року, суд вважає, що вказана вимога не піддягає задоволенню з наступних підстав. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням\~\~\~\~і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція\~до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на вказане вище, положення про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що АТ «ПУМБ» не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». АТ «ПУМБ» не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема, з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим, наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь- якого опису послуг, за які банком встановлена комісія. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Враховуючи відсутність доказів, які б спростовували факт наявності у відповідача кредитної заборгованості та її розмір станом на час пред`явлення позову, та беручи до уваги презумпцію правомірності правочину, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами. Загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами станом на 01.12.2023 року складає 78521,21 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». За подання позовної заяви в 2024 році позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, яка складає 1607,99 грн., виходячи із наступного розрахунку ((78521,21 грн. (сума задоволених позовних вимог) ? 118 288,21 грн. (сума заявлених позовних вимог) х 100 = 66,38 %); 2422,40 (сума сплаченого судового збору) х 66,38 % = 1607,99 грн.). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1607,99 грн.

Outcome: partial