Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі адвоката Арзуманяна В.А. звернулася до суду з заявою про оголошення померлим громадянина України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , солдата, навідника 2 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 2 десантно-\-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] . Заява обґрунтована тим, що рідний батько заявника [PERSON] , [INFO] , був призваний на військову службу, яку проходив у військовому званні рядовий на посаді навідника 2 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону ВЧ [NUMBER] , приймав безпосередню участь у бойових діях у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Згідно зі сповіщенням сім`ї [PERSON] , будучи вірним військовій присязі Українському народу, під час виконання бойових завдань, зник безвісті 15.12.2023 року поблизу н.п.Терни Лиманського району Донецької області. 25.12.2023 року Краматорським районним управлінням поліції ГУНП в Донецькій області за фактом безвісного зникнення військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 12023170440001215. У результаті розслідування кримінального провадження місце знаходження [PERSON] не встановлено і на даний час його місце перебування не відоме. Заявник бажає увіковічити пам`ять батька, оформити спадкові права та має намір реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги. З огляду на викладене, з підстав\~ст. 46 ЦК України, просить заяву задовольнити. Представник заявника вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити. Представники заінтересованих осіб до суду не з`явилися з невідомих причин, хоча були вчасно повідомлені належним чином про місце, день та час розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви. Заявник [PERSON] , являється рідною дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно довідки № 66/3/376 від 23.01.2024р. виданої [INFO] , зазначено, що відповідно до наказу начальника [INFO] №222, \~ \~ \~ \~ [PERSON] призваний на військову службу до військової частини [NUMBER] . У відповідності до сповіщення сім`ї № 53 від 29.01.2024р., військовослужбовець [PERSON] , [INFO] , зник безвісті при виконанні бойового завдання 15.12.2023 року поблизу н.п. Терни Лиманського р- ну Донецької обл. Згідно витягу з наказу Командиру ВЧ [NUMBER] № 289 від 07.02.2024р. «Про результати службового розслідування за фактом зникнення...солдата [PERSON] ....», зокрема встановлено: «15.12.2023 особовий склад десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону до якого входили військовослужбовці призвані по мобілізації (в т.ч. солдат [PERSON] ) виконували бойове завдання поблизу населеного пункту Терни, Донецької області, а саме утримували визначену лінію оборони від атак противника. 15.12.2023 близько 4 години ранку, по радіозв`язку старшим групи яка втримувала визначену лінію оборони, було зроблено доповідь тимчасово виконуючому обов`язки командира десантно-штурмової роти про те, що ворог зібравши в їхньому напрямку велику кількість особового складу та бронетехніки розпочав штурмові дії лінії оборони яку втримують підрозділ десантно-штурмової роти, веде інтенсивний артилерійський, мінометний за танковий обстріл позицій, постійно застосовує безпілотні літальні апарати з системою скиду, та веде обстріл з реактивних систем залпового вогню позицій де знаходиться особовий склад десантно-штурмової роти та, що особовий склад двох підрозділів зазнав великих втрат та є поранені. Під час евакуації поранених старший резервної групи солдат [PERSON] , помітив як декілька ворожих снарядів вибухнули біля позицій де в той час перебували солдат [PERSON] солдат [PERSON] та старший солдат [PERSON] які кулеметним вогнем відсікли штурмові дії ворога. Закріпившись на раніше підготовлених позиціях старший резервної групи солдат десантно-штурмової роти [PERSON] доповів тимчасово виконуючому обов`язки командира десантно-штурмової роти старшому лейтенанту [PERSON] , що з ними на позицію не повернулися ряд військовослужбовців (в т.ч. солдат [PERSON] ), які під час евакуації поранених кулеметним вогнем відсікли штурмові дії ворога З метою пошуку, а також можливої евакуації поранених з поля бою зазначених військовослужбовців (в в т.ч. солдата [PERSON] ) було направлено пошукові групи на втрачені позиції де залишились вищевказані військовослужбовці, було піднято в повітря декілька безпілотних літальних апаратів та скеровано артилерію для точного враження вогневих позицій ворога, але наблизитись до позиції та встановити їхнє місцезнаходження виявилось неможливим, через контратаку та зайняття противником раніше займаних позицій а також через щільний артилерійський та танковий обстріл з боку противника. Через дані події не повернулися на точку збору ряд військовослужбовців в т. ч. солдат [PERSON] . Що з ними сталось та їх місцезнаходження не відомо. Дані військовослужбовці (в т. ч, солдат [PERSON] ) зникли безвісти 15.12.2023 за особливих обставин під час виконання бойового завдання.» Згідно інформації розміщеної на офіційному сайті МВС України https://wanted.mvs.gov.ua , в розділі «Зниклі громадяни» наявна інформація про те розшук зниклого безвісті громадянина України [PERSON] [INFO] . У відповідності до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20241104-242 від 04.11.2024р., підтверджується інформація про те, що громадянин України [PERSON] , зник на території бойових дій. Беручи до\~уваги викладене,\~на даний\~момент наявна\~достатня інформація,\~що дає\~підстави вважати\~ [PERSON] загиблим при виконанні бойового завдання та надає правові можливості щодо визнання особи померлою у відповідності до ст.46 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд, зокрема, розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Отже, чинним процесуальним законодавством передбачено розгляд справ про визнання особи померлою в окремому провадженні. Відповідно до частини першої статті 46\~ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46\~ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (ч.1 ст.307 ЦПК України). Відповідно до ст.308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року за №5 роз`яснено, що на відміну від встановлення факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених в ст.46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Аналіз зазначених норм закону, свідчить про те, що підставою для оголошення особи померлою є обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України). Аналізуючи норми права, суд дійшов висновку, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). В матеріалах справи міститься ряд доказів, які свідчать про перебування гр. [PERSON] , зокрема, перебування на території, яка була під обстрілами, у тому числі 15.12.2023р., де виконував військовий обов`язок в бою за свободу і незалежність України внаслідок Збройної агресії російської федерації проти України. Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року №63566/00 «Проніна проти України (Proninav.Ukraine)»,§ 23). Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою та є всі підстави визнати [PERSON] померлим.

Outcome: approved