Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Іркліївської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона та [PERSON] з 20 липня 1978 року по 27 вересня 1996 року перебували у шлюбі. У період перебування у шлюбі вони за договором купівлі-продажу придбали житловий будинок з надвірними спорудами за адресою на даний час: [ADDRESS] , та земельну ділянку з кадастровим номером 7125182000:01:000:1340 площею 0,2624 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення вони з чоловіком дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного будинку та земельної ділянки, і 21 липня 1998 року склали акт добровільного поділу майна. Згідно з ним [PERSON] відійшли кухня, кладова, сіни та веранда житлового будинку, гараж, сарай, кладова, саж для тримання домашніх тварин, погріб та земельна ділянка площею 0,13 га. Позивачці відійшли спальня та зала житлового будинку, баня, літня кухня з верандою, дровник, холодильник та земельна ділянка площею 0,13 га. Крім цього, нею та [PERSON] були отримані свідоцтва про право власності на домоволодіння в [ADDRESS] . Рішенням виконкому Вереміївської сільської ради № 30-4/у від 09 жовтня 2009 року їй та [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,26 га в рівних частинах. На той час у неї не було коштів для виготовлення технічної документації, а на ім`я [PERSON] з невідомих причин виготовили державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 629178, згідно якого за ним було визнано право на всю земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,2624 га. 18 лютого 2011 року позивачка вдруге одружилась та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер. У померлого не залишилось жодного живого родича, батьки його померли давно, спільний син також помер ще дитиною, а вдруге [PERSON] не одружувався, тому спадщину після його смерті ніхто не приймав і вона відійде як відумерла до Іркліївської ОТГ. Позивачка про це нічого не знала і дізналась лише в жовтні 2024 року, коли збиралась переоформити належну їй частину земельної ділянки та у відповідь на адвокатський запит отримала копію державного акту серії ЯЕ № 629178. Оскільки, вказана земельна ділянка була придбана нею та [PERSON] в період шлюбу і є невід`ємною частиною будинковолодіння по [ADDRESS] , воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивачка має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею права власності на земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач просила визнати спірну земельну ділянку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на цієї земельної ділянки. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його та позивачки відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій вона просить проводити судові засідання без участі представника Іркліївської сільської ради, заперечення проти позовних вимог відсутні. За ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Виходячи з приписів ст.ст. 43,\~223 ЦПК України\~суд постановив слухати справу за відсутності сторін. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Між [PERSON] та [PERSON] 20 липня 1978 року укладено шлюб. 27 вересня 1996 року у Чорнобаївському райвідділі РАГС зареєстровано розірвання шлюбу (довідка №293 від 22.05.1998 відділу ЗАГС Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області, а.с. 5). Факт розірвання шлюбу підтверджує також свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27 вересня 1996 року. [PERSON] залишено шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). 18 лютого 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 12). 19 березня 1982 року, в період шлюбу з [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку (а.с. 7). Згідно рішення Вереміївської сільської ради № 13 від 17 березня 1995 року «Про розгляд заяв громадян про передачу у приватну власність земельної ділянки", орган місцевого самоврядування прийняв рішення передати [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,26 га. 21 липня 1998 року за Актом добровільного поділу майна між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] добровільно поділили спільне майно (а.с. 10). [PERSON] перейшов жилий будинок, спальня, зал, баня, літня кухня з верандою, дровник, холодильник, земельна ділянка ділянка площею 0,13 га. [PERSON] перейшов житловий будинок, кухня, кладова, сіни, веранда, гараж, сарай, кладова, саж для держання домашніх тварин, погріб, земельна ділянка площею 0,13 га. Тобто подружжя здійснило поділ свого спільного майна в добровільному порядку. [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на частину домоволодіння (а.с. 8). Відповідно до інформації Чорнобаївського відділку КП «Черкаське ЧООБТІ» про зареєстроване право власності від 16 липня 2024 року №372, станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] зареєстровано в Чорнобаївському виробничому відділку КП «Черкаське ЧООБТІ» за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 (а.с. 9). Згідно рішення Вереміївської сільської ради №15-4/ІУ від 29 квітня 2005 року «Про затвердження технічної документації по виготовленню державного акта на право приватної власності на земельну ділянку» (а.с. 55-60). [PERSON] (0,2624 га [ADDRESS] ) входить до списку громадян с. Вереміївка, яким внесено зміни до розміру присадибних земельних ділянок, що знаходяться у приватній власності. Рішенням затверджено технічну документацію по виготовленню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та передано в приватну власність земельні ділянки, що знаходяться в с. Вереміївка, для ведення особистого селянського господарства. За державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №629178 від 22.03.2010 року, [PERSON] на підставі рішення Вереміївської сільської ради №15-4 від 29.04.2005 є власником земельної ділянки площею 0,2624 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Разом з тим, згідно з рішенням Вереміївської сільської ради №30-4/V від 9 жовтня 2009 року «Про дозвіл на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] 0,26 га (а.с. 11). Тобто на даний час позивач є власником 1/2 частини домоволодіння в [ADDRESS] , проте земельна ділянка, на якій розташоване вказане домоволодіння, повністю належить співласнику домоволодіння [PERSON] . Вказане позбавляє позивачку можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки вона не може відчужити свою частину домоволодіння без частини земельної ділянки. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 13). [PERSON] до дня своєї смерті проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як на день смерті, так і на даний час, крім нього в будинку ніхто не зареєстрований (а.с. 14). З Чорнобаївської державної нотаріальної контори надійшла інформація про те, що після померлого [PERSON] заяв про прийняття спадщини та відмови від прийняття спадщини в нотаріальну контору не поступало, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 53-54). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є визнання права власності на частину земельної ділянки як спільної сумісної власності подружжя. Спосіб захисту прав позивачем обраний у виді застосування до спірних правовідносин принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди. Враховуючи, що добровільний поділ майна між подружжям [PERSON] відбувся у липні 1998 року, для вирішення спору слід застосовувати чинне\~ на\~ той\~ час\~ законодавство,\~ зокрема,\~ відповідні\~норми Кодексу про шлюб та сім`ю України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Тлумачення вказаних норм свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя «від 21 грудня 2007 року №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч.ч. 1,2\~ст.\~377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельні ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120\~ЗК України та статті 377\~ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. До аналогічного висновку дійшов\~Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.06.2022 ухваленої за результатами розгляду цивільної справи № 663/2343/19. Отже, житловий\~будинок по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] придбано під час шлюбу 19 березня 1982 року. За спільною домовленістю колишнє подружжя 21 липня 1998 року поділило набуте в шлюбі майно, в тому числі будинок і земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] визначили кожному по 0,13 га земельної ділянки. Дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] 0,26 га, надано рішенням Вереміївської сільської ради від 09 жовтня 2009 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Разом з тим, на вказану земельну ділянку зареєстровано право власності лише за [PERSON] , що порушує права [PERSON] . Таким чином, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруд, суд приходить до висновку про доцільність визнання спірної земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та визнання за позивачем права власності на 1/2 спірної земельної ділянки. Враховуючи, що позивач в позовній заяві заявила, що не претендує на стягнення судових витрат з відповідача, суд вказане питання не вирішує.

Outcome: approved