Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту батьківства із померлим, у якому просив суд: 1) Визнати [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . 2) Зобов?язати Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни в актовий запис № 81 від 24 жовтня 2000 року, вчинений Українською міською радою Обухівського району Київської області про народження [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який народився у місті Українка Обухівського району Київської області, громадянина України, а саме, включити відомості про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, як батька дитини. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що у 1999 році мати позивача познайомилась із батьком позивача. Спадкодавець [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в період із 1999 року по 2001 рік проживали подружжям без реєстрації шлюбу. Від цих відносин у подружжя народився син [PERSON] [INFO] . Оскільки батьки [PERSON] не зареєстрували шлюб, працівники РАЦС внесли запис про народження у відповідності до ст.135 СК України. Таким чином покійний [PERSON] визнавав себе батьком дитини та постійно приймав участь у житті позивача, виховував, забезпечував та проводив із ним сімейні свята. Після його смерті відкрилась спадщина. Постановою нотаріуса від 04.09.2023 року заявнику було також роз`яснено що у видачі і свідоцтва про право на спадщину за батьком йому буде відмовлено у зв`язку із відсутністю документів які підтверджують родинний зв`язок із спадкодавцем. Через те, що запис про батька позивача здійснений зі слів матері, позивач не може реалізувати свої спадкові права, а встановити відповідний факт можна лише в судовому порядку. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року матеріали цивільної справи було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 23 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року справу було прийнято у провадження судді Фролової І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року було витребувано у: 1) ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ): - підтвердження надання послуг ФОП [PERSON] у зв?язку із похованням померлого [PERSON] [PERSON] або [PERSON] ; - підтвердження отримання оплати (бухгалтерські та розрахункові документи) за актом виконаних робіт від 14.03.2023 року ФОП [PERSON] , оформленим у зв?язку із похованням померлого [PERSON] на суму 23 050,00 грн. 2) КП КОР РС «Лілея» (09200, Київська обл., Кагарлицький р-н, м. Кагарлик, вул. 97 Стрілецької дивізії, буд. 4, код ЄДРПОУ 03051972): - підтвердження надання послуг КП КОР РС «Лілея» [PERSON] у зв?язку із похованням померлого [PERSON] , у дату 12.03.2023 року; - підтвердження отримання оплати (бухгалтерські та розрахункові документи) КП КОР РС «Лілея» у зв?язку із замовленням зі сторони [PERSON] ритуальних послуг для похованням померлого [PERSON] ; - надати інформацію чи КП КОР РС «Лілея» передоручало ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) будь-яку частину робіт та послуг у зв?язку із організацією ритуальних послуг за замовленням [PERSON] . Також ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Позивач зі своїм представником у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач зі своїм представником у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, просили віідмовити. Третя особа ( [PERSON] ) у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Треті особи (Державний нотаріус Антонченко О.В. та Обухівський ДРАЦС ЦМУЮ (м.Київ)) у судове засідання не прибули, подали клопотання про розгляд справи без їх учатсі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть №185 від 13.03.2023 року видане Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після його смерті відкрилась спадщина, 04.09.2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Хафусової Владислави В?ячеславівни із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Хафусової Владислави В?ячеславівни від 04.09.2023 року вих. №45/01-16 заявнику було відмовлено у прийнятті заяви оскільки на момент звернення вже була відкрита спадкова справа №39/2023 (номер у нотаріуса 70448127) у державного нотаріуса Української нотаріальної контори Антонченко О.В., що підтверджується довідкою із спадкового реєстру №73805064 від 04.09.2023 року додана до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відтак заявник звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом терміну встановленого ст. 1269 ЦК України. Постановою нотаріуса від 04.09.2023 року вих.№45/01-16 заявнику було також роз?яснено що у видачі і свідоцтва про право на спадщину за батьком йому буде відмовлено у зв?язку із відсутністю документів які підтверджують родинний зв?язок із спадкодавцем. Мати заявника [PERSON] в період із 13 липня 1988 року по 17 жовтня 1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . У 1999 році мати позивача познайомилась із [PERSON] . Як стверджував Спадкодавець [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в період із 1999 року по 2001 рік проживали подружжям без реєстрації шлюбу. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, працівники РАЦС внесли запис про народження [PERSON] у відповідності до ст.135 СК України. Стороною позивача було долучено до матеріалів справи численні спільні фотографії. Також на підтвердження відповідного факту позивач надав суду квитанції на підтвердження переказів грошових коштів на його банківський рахунок від померлого [PERSON] . Позаяк цього суд звертає увагу на те, що Позивач мав безперешкодний доступ до квартири у якій проживав [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Саме позивач прибувши за вказаною адресою довідався про смерть [PERSON] , у зв`язку з чим викликав на місце події швидку медичну допомогу та працівників поліції. Також заслуговує на увагу те, що в матеріалів справи міститься заява [PERSON] (брат покійного [PERSON] ) про виключення його із членів гаражного кооперативу №1 м. Українка у зв`язку з переоформленням гаражу № [NUMBER] на його племінника [PERSON] . У судовому засіданні було допитано ряд свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили суду відомі їм обставини щодо знайомства [PERSON] та [PERSON] . Під час допиту вказаних свідків було з`ясовано та підтверджено обставини, що відображені на долучених спільних фотографіях. Свідки підтвердили, що покійний [PERSON] приймав участь у житті позивача, виховував, забезпечував та проводив із ним сімейні свята. До своєї смерті надавав фінансову допомогу. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За положеннями ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. За змістом ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як роз`яснено у п.п., 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній, і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК (2947-14), істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС (2006-07), суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС (2006-07), беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно ст. 51 КпШС України , взаємні права та обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 53 КпШС України , Походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`ям, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. У своїй постанові від 17.02.2021 року в справі №373/2257/18 Верховний Суд зазначив, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. У своїй постанові від 16.05.2018 року в справі №591/6441/14-ц Верховний Суд вказав, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved