Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

У грудні 2024 року представник позивача звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 02.09.2023 перебувають на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах в службі у справах дітей Корабельної районної у місті Херсоні ради у зв`язку із ухиленням матір`ю від виконання батьківських обов`язків. На початку 2024 року мати [PERSON] разом з дітьми виїхали до м. Дніпра. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Мати дітей - [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню та розвитку малолітніх дітей, не створює належних умов для її проживання, не піклується про стан їх здоров`я, матеріальним утриманням не займається, знаходилася на лікуванні з діагнозом «психіатричні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, психотичний розлад, переважно галюцинаторний». Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнути із [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на особисті рахунки дітей, відкриті в Державному ощадному банку України та передати малолітніх дітей органу опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради для вирішення питання подальшого їх влаштування до сімейних форм виховання або дитячого державного закладу на повне державне забезпечення після надання їм правового статусу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2025 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Єремцова О.С. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак конверт разом із судовою повісткою, копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», крім того, виклик до суду відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не подала, будь-яких заяв від неї не надходило. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, письмово просив розгляд справи проводити за його відсутності з урахуванням якнайкращих інтересів дітей. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 14). Відомості про батька дітей внесені до актових записів про народження дітей на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 10-13). 24.07.2024 року до Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокоодацького району ДМР надійшло звернення мешканців будинку [ADDRESS] , які повідомили, що мати дітей [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, вихованням дітей не займається, змушує синів жебракувати чи красти. Хлопці весь день перебувають на вулиці, голодні та брудні. Після чергового розпивання алкоголю в компанії сумнівних осіб - мати не встає з ліжка та не може обслуговувати ні себе, ні дітей (а.с. 26). На підставі вказаного звернення спеціалістами Управління-служби у справах дітей у супроводі інспектора сектору ювенальної превенції було здійснено вихід в родину [PERSON] за адресою їх мешкання. На подвір`ї будинку знаходилися малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей [PERSON] знаходилася вдома. На момент виходу в помешканні було брудно, безлад, відсутні приготовані страви. Діти голодні, брудні, менша дитина мала ознаки гострого респіраторного захворювання. Мати перебувала в лежачому стані, не могла піднятися з ліжка, мала ознаки зневоднення та сплутану свідомість. Під час розмови з сусідами з`ясовано, що близько двох тижнів діти знаходяться під наглядом сусідів, які їх годують та приглядають за ними на дитячому майданчику, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 24.07.2024 року (а.с. 27). Згідно Актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я чи знайдену дитину та її доставку від 24.07.2024 року, малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було доставлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР (а.с. 28, 29). Згідно копій наказів Управління-служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району ДМР № 86 та № 87 від 23.08.2024 року, малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах в службі у справах дітей Корабельної районної у місті Херсоні ради у зв`язку із ухиленням матір`ю від виконання батьківських обов`язків (а.с. 30, 31). Відповідно до розпорядження Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 03.09.2024 року № 59-о, малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , влаштовані до патронатної родини [PERSON] , де і перебувають на теперішній час (а.с. 38). За час перебування дітей в патронатній родині мати [PERSON] їх не відвідувала, долею дітей не цікавилася (а.с. 39). Згідно характеристик дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виданих Дніпровською гімназією № 5 від 02.09.2024 року, діти відвідували гімназію дуже рідко, часто пропускали заняття без поважних причин, зовні були не охайні, ходили в брудному та несвіжому одязі, який не відповідав сезону та погоді на вулиці. Мати зовсім не приділяє увагу вихованню синів, не підтримує їх та не допомагає в навчанні (а.с. 36, 37). Своїм висновком № 3/9-198 від 12.12.2024 року Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району ДМР вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні до її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Судом під час розгляду справи у суді не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо її малолітніх дітей, або що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Окрім того, положеннями ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, а малолітні діти [PERSON] та [PERSON] потребують матеріальної допомоги, суд доходить висновку про достатність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на особисті рахунки дітей, відкриті в Державному ощадному банку України, починаючи стягнення з 12.12.2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Що стосується вимоги про передання малолітніх дітей органу опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради для вирішення питання подальшого їх влаштування до сімейних форм виховання або дитячого державного закладу на повне державне забезпечення після надання їм правового статусу, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» облік дітей, які залишились без батьківського піклування, здійснює служба у справах дітей за місцем проживання батьків дитини або одного з них, з яким проживала дитина до настання обставин, за яких вона залишилася без піклування батьків, незалежно від місця виявлення дитини, а дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - служба у справах дітей за місцем походження дитини. У разі коли батьки дитини або місце їх проживання невідомі, дитина, яка залишилась без батьківського піклування, береться на облік у службі у справах дітей за місцем виявлення дитини або місцем розташування закладу охорони здоров`я, в якому дитину залишили. Пунктом 19 Порядку встановлено, що про зміну місця проживання (перебування), форми влаштування та статусу дитини служба у справах дітей за місцем її проживання (перебування) протягом семи днів подає інформацію службі у справах дітей за місцем первинного обліку дитини, а у разі, коли дитина може бути усиновленою, - також Міністерству молоді, сім`ї та ґендерної політики Автономної Республіки Крим, службі у справах дітей обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, в яких дитина перебуває на регіональному обліку, Державному департаменту з усиновлення та захисту прав дитини, до якої додаються копії відповідних документів. У разі надходження нової інформації про дитину служба у справах дітей за місцем її первинного обліку протягом доби вносить таку інформацію до електронної обліково-статистичної картки дитини. Якщо встановлено, що дитина перебуває на первинному обліку одночасно у кількох службах у справах дітей, її залишають на обліку в службі у справах дітей за місцем набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. У разі коли дитина ще не набула такого статусу, вона залишається на обліку в службі у справах дітей, яка раніше прийняла рішення про взяття дитини на первинний облік. Отже, вирішення питання щодо «передавання дитини до іншого закладу обліку, яка залишились без батьківського піклування для подальшого влаштування» не відноситься до повноважень суду, а вирішення цього питання відноситься до повноважень відповідних органів служб у справах дітей, згідно глави 6 розділу ІІ книги першої ЦК України та «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини». Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити через їх необґрунтованість. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності. суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. за дві позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial