Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою . Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі під час якого [INFO] народився син [PERSON] . 10.06.2024 заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області в справі №149/2317/20, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка разом із дітьми переїхала до селища Літин Вінницького району Вінницької області, де і проживають до цього часу. З часу переїзду позивачка самостійно займається вихованням сина, відповідач будь-якої участі у його вихованні не приймає. Перешкод для слідкування відповідача із сином позивачка не чине, однак відповідач все одно не бажає приймати участі у житті сина, не вітає його із святами, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, не забезпечує його необхідним для життя та навчання, не цікавиться його здоров`ям. Крім того, згідно судового наказу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.05.2023 в справі № 149/1406/2023 з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти, однак відповідач не сплачує їх, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 01.09.2024 становить 50795 грн. Таким чином, відповідач самоусунувся від виховання дитини, у нього відсутнє бажання будь-яким чином бути причетним до життя його сина. У зв`язку з цим, просить позов задоволити , позбавивши батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 10.10.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання Ухвалою суду від 12.02.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, що в ньому зазначені та просила задоволити. Вказала, що спільно з відповідачем припинила проживати ще 17.10.2020 року та з цього часу відповідач не цікавиться дитиною та не приймає участі у його житті. Дамир батьком називає її цивільного чоловіка, а про біологічного батька взагалі не згадує. Повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідач, в судове засідання не з`явився, причини невки суду не відомі, відзиву на позовну заяву не надав, клопотань не надходило. Представник органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з"явився, надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. За наявності умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд здійснює заочний розгляд справи за наявними доказами. Суд, дослідивши докази, встановив наступні обставини. Згідно свідоцтва про народження, сторони у справі являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6) Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.06.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (копія на а.с.7). [PERSON] проживає в смт. Літин Вінницької області разом із своїми непоновлітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). 08.05.2023 року Хмільницьким міськркайонним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягненняз [PERSON] аліментів на утримання сина ( копія а.с. 11-12) 02.06.2023 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] у зв`язку з стягненням з [PERSON] аліментів на утримання дитини (копія на а.с.17). Відповідно до розрахунку заборгованості по виконавчому провадженні № [NUMBER] , станом на 01.09.2024 заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] становить 50795 грн. (копія на а.с.16). Згідно з інформації з сиситеми Судова влада в провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] ( копія а.с. 14). Зі змісту довідки директора Літинського опорного акладу ЗСО І-ІІІ ст.№1 від 27.09.2024 вбачається, що [PERSON] навчається у 1 -Б класі, вихованням та навчанням якого займається мати - [PERSON] , батько [PERSON] за час навчання дитини шкільним життям не цікавився (а.с.16а). Згідно висновку органу опіки та піклування Літинської селищної ради від 21.10.2024 позбавлення батьківських [PERSON] у відношенні сина [PERSON] , [INFO] є доцільним (а.с.29,61,62). Крім того, допитані в судовому засідані свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач до дитини не приїжджає, участі у його житті не приймає та дитина батьком називає співмешканця позивачки. Заслухавши присутніх та дослідивши докази, суд зазначає таке. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати (батько) можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям та навчанням, не виховує його, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved