Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позову зазначила, що 22 квітня 2024 року між нею та відповідачами укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. та зареєстровано в реєстрі за №1147. Одночасно з посвідченням договору, нотаріусом накладено заборону відчуження на підставі рішення 72742268 від 22 квітня 2024 року на 1/2 частину житлового будинку та земельну ділянку розміром 0.0406 га, кадастровий номер 7120910100:01:001:1381, які знаходяться по [ADDRESS] . Відповідно до укладеного договору позивач передала у власність відповідачів, а відповідачі прийняли у власність 1/2 частину житлового будинку та земельну ділянку розміром 0.0406 га, які знаходяться по [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 Договору відповідачі зобов`язуються довічно утримувати позивача, забезпечувати харчуванням, одягом, медикаментами та іншими видами утримання та догляду. Договором встановлено матеріальне забезпечення, що складає 2000 грн. Відповідачі не виконують взяті на себе обов`язки та не забезпечують позивача матеріально. Після отримання майна у власність не вчинили будь-яких дій, щодо надання їй допомоги як фізичної так і матеріальної. Укладаючи договір довічного утримання позивач розраховувала на відповідне піклування зі сторони відповідачів, проте відповідачі не виконували свої обов`язки за договором. З огляду на вказані обставини позивач просить розірвати договір довічного утримання, припинити та зняти заборону відчуження, накладену 22 квітня 2024 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П., зареєстровану на підставі рішення № 72742268 від 22 квітня 2024 року у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання (догляду) на 1/2 частину житлового будинку та земельну ділянку розміром 0.0406 га, кадастровий номер 7120910100:01:001:1381, які знаходяться по [ADDRESS] (номер запису в ДРРП на нерухоме майно: 546882886, 54688156, 54687727, 54687818). Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 23.10.2024р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 03.12.2024р. підготовчий розгляд справи закрито та призначено судовий розгляд справи по суті. Відзиви, пояснення чи будь-які заперечення від сторін до суду не надходили. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином, неодноразово в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Зі слів [PERSON] [PERSON] призваний до лав ЗСУ. Третя особа: приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П., повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Вислухавши присутніх учасників провадження, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 22 квітня 2024 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, на підставі якого відчужувач передає, а набувачі отримують у власність земельну ділянку площею 0,0406 га, та розташовану на ній 1/2 (одну другу частину) житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , взамін чого Набувачі зобов`язуються на умовах цього Договору забезпечувати Відчужувача утриманням та доглядом довічно (а.с.5-6). Договір довічного утримання підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Уманського нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. та зареєстрований в реєстрі під №1147. Вказаним договором заборонено відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,0406 га та розташованої на ній частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2024р. право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0406 га та розташовану на ній 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2) на підставі договору довічного утримання від 22.04.2024 р. та рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 72742268 від 22.04.2024 р. (а.с.7-9). Відповідно до п. 2.1. та п.2.2. Договору відповідачі зобов`язуються довічно утримувати Відчужувача, забезпечувати її харчуванням, одягом, медикаментами та іншими видами утримання та догляду. Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися Набувачем Відчужувачу, становить 2000 грн. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Згідно з ч.1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Положення ч.1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Тлумачення п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що відповідачі не виконують взяті на себе обов`язки та не забезпечують позивача матеріально. Після отримання майна у власність не вчинили будь-яких дій, щодо надання їй допомоги як фізичної так і матеріальної, що свідчить про невиконання відповідачами зобов?язань, визначених договором довічного утримання та наявність підстав для його розірвання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень ст.ст. 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Таким чином, враховуючи вищевикладене позивач вважає за необхідне розірвати договору довічного утримання на її вимогу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, під час розгляду справи було встановлено, що факт невиконання умов договору довічного утримання не спростований відповідачами. При цьому відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання договору довічного утримання. З огляду на вищевикладене, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення присутніх учасників провадження, суд приходить до висновку про розірвання договору довічного утримання та зняття заборони відчуження на вказане у договорі майно. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем за дві позовні вимоги сплачено судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією на переказ коштів №0.0.3949930263.1 від 17.10.2024р. та квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №19 від 30.09.2024р. Оскільки позовна заява містить одну позовну вимогу, позивачу необхідно повернути надлишково сплачену суму судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. Статтею 141 ЦПК України установлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягнення сума сплаченого нею судового збору в розмірі 1211 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved