Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала, що вона є бабою малолітнього [PERSON] . Батько дитини [PERSON] позбавлений батьківських прав стосовно малолітнього згідно з рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.07.2014 у справі № 145/797/14-ц. Мати дитини [PERSON] самоусунулася від виховання та піклування про дитину, є наркозалежною особою з нестабільною психікою, застосовувала до дитини психологічне та фізичне насильство, внаслідок чого дитина фактично втекла від матері та з квітня 2023 року проживає разом з позивачем. Наказом Служби у справах дітей Олександрійської міської радивід 24.04.2023 № 10/23-ОДмалолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до родини позивача та з того часу дитина постійно проживає з позивачем, вона займається його вихованням, піклується про його здоров`я, розвиток та навчання. У зв`язку із вживанням наркотичних засобів відповідач страждає на галюцинації, що призводить до її неадекватної поведінки, свідком чого був її малолітній син. Своєю неадекватною поведінкою відповідач створює загрозу для здоров`я свого малолітнього сина, травмує його психіку. Щоб потрапити до помешкання відповідача та пересвідчитись у її безпеці, позивачу доводилося звертатися до правоохоронних органів. Відповідач неодноразово проходила лікування від наркотичної залежності, але через деякий час поверталася до вживання наркотичних засобів. [PERSON] не виконує батьківських обов`язків стосовно свого малолітнього сина [PERSON] , зокрема, не цікавиться навчанням сина, не спілкується з учителями та класним керівником, не відвідує з ним сімейного лікаря та не надає сину належного утримання. Враховуючи наведене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно її малолітнього сина та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Ухвалою судді від 15.01.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.02.2025 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовільнити з підстав, зазначених у позовній заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв чи клопотань, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Представник органу опіки та піклування вважала за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що тривалий час проживає з бабусею, яка повністю піклується про нього, проти позову не заперечив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши позивача та її представника, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України, можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим 01.11.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.07.2014 у справі №145/797/14-ц батька дитини [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] . Рішення набрало законної сили 22.07.2014. Позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.03.1989 та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.05.2011. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Олександрійської міської ради від 24.04.2023 № 10/23-ОД, малолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до родини його бабусі [PERSON] . Відповідно до положень статті 167 СК України дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, може бути передана родичам за їхньою заявою, у тому числі бабусі. Згідно з довідкою Мультипрофільного ліцею Олександрійської міської ради від 19.09.2024 № 311, [PERSON] навчається у даному навчальному закладі та є учнем 7-В класу. З психологічної характеристики на [PERSON] , наданої 19.09.2024 Мультипрофільним ліцеєм, встановлено, що малолітній навчається у цьому навчальному закладі з 1 класу, навчається на достатньому та середньому рівні. Навчанням дитини опікується його бабуся, яка постійно відвідує школу, спілкується з класним керівником. Рівень розвитку особистості відповідає віковій групі. Згідно з довідкою КП «Центр медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради від 05.07.2024 № 75/18 декларація з лікарем-педіатром на дитину [PERSON] була укладена у 2018 році. По декларації відповідальною та контактною особою являється [PERSON] . Протягом 2024 року за медичною допомогою [PERSON] звертався двічі. На прийомі дитину супроводжувала бабуся [PERSON] . З листа КП «Дитяча міська лікарня» Олександрійської міської ради від 17.07.2024 №563 встановлено, що з 26 по 28 лютого 2024 року малолітній [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я. По догляду за дитиною в лікарні знаходилась бабуся [PERSON] . Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 04.03.2024, малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] .У дитини є окрема кімната. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. У квартирі створені умови для виховання, розвитку та проживання дитини. [PERSON] з 19.03.2024 по 29.03.2024 перебувала у медичному центрі ТОВ «Реабілітаційний центр «Волна+» та проходила медичне лікування від наркотичної залежності, що підтверджується довідкою ТОВ «Реабілітаційний центр «Волна+» від 02.07.2024 № 11. Відповідно до листа Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 15.07.2024 № Н-338/014-24, [PERSON] 27.01.2024 зверталась до чергової частини Олександрійського районного відділу поліції з повідомленням про те, що її дочка [PERSON] , яка має психічні розлади, зачинилися у квартирі та не відкриває двері. На місце події було направлено наряд групи реагування патрульної поліції та у присутності працівників поліції, за допомогою майстра двері до квартири було відчинено. 29.01.2024 [PERSON] звернулась до чергової частини Олександрійського РВП з повідомленням, що її дочка [PERSON] поводить себе неадекватно та агресивно. Працівниками поліції, які прибули на виклик, було викликано бригаду швидкої медичної допомоги, але [PERSON] відмовилась їхати на лікування. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020, №464/6203/14-ц від 30.06.2021, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІпередбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Частинами 4 та 5 статті 19 СК Українивизначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Виконавчим комітетом Олександрійської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] стосовно її сина [PERSON] та встановлено за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її сина [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі№ 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18,від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 рокуу справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідач з сином не проживає з 2023 року без поважних причин та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки з виховання малолітнього сина та його утримання, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, дитина не отримує від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом. Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дитини, відповідач не надала. Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів, суд встановив, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27.03.2012 у справі №1118/191/12 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів необхідно розпочати з 10.12.2024, тобто з дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати, відповідно дост. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved