Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Широківської селищної ради, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Широківської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.04.2008 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у сторін по справі народилася дочка [PERSON] . Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 шлюб між сторонами розірвано. З 2018 року відповідачка не піклується про дитину, кошти на утримання дочки не надає, не приймає участі в її виховані та навчанні, дитина перебуває на утримані позивача. Внаслідок невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків страждає сама дитина, порушуються її права та законні інтереси, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Крім того, оскільки відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, просить стягнути на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 12.12.2024 відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився. Подав заяву, згідно якої просить суд розгляд справи проводити без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, додаткових заяв та клопотань не має. Представник Служби у справах дітей Широківської селищної ради в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи проводити у її відсутності, про що подала відповідну заяву. Зазначила, що позовні вимоги підтримує, доповнень та заперечень не має. Представник Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Широківської селищної ради в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи проводити за його відсутності, про що подав відповідну заяву. Зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, будучи належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України. Заяв та клопотань не надала, відзиву не надіслала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (в минулому «[PERSON]») перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 17). Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с. 7-8). Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/010167480 від 24.08.2024, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/004116522 від 24.04.2024 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно довідки №165 від 14.02.2025, [PERSON] навчається в 10 класі КЗО «Криворізький ліцей «КОЛІЯ» ДОР». Знаходиться на неповному державному утримані. Стипендію не отримує (а.с. 99). Відповідно до характеристики [PERSON] , 2008 року народження, учениці 10 класу КЗО «Криворізький ліцей «КОЛІЯ» ДОР» №75 від 14.02.2025, учениця акуратна, скромна, товариська, розсудлива, в колективі чемна, толерантна, справедлива, проживає з батьком. [PERSON] постійно приділяє увагу навчанню дочки, цікавиться її шкільним життям та відповідально ставиться до її виховання. Тримає у телефоному режимі зв`язок з класним керівником, регулярно відвідає батьківські збори. Мати [PERSON] батьківські збори не відвідує, з класним керівником та вчителями не спілкується. Зі слів батька та дитини проживає за кордоном, з донькою не спілкується (а.с. 100). По місцю проживання [PERSON] характеризується позитивно, неконфліктний, веде здоровий та активний спосіб життя, тимчасово не працює, веде домашнє господарство (а.с. 20). Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] від 14.02.2025 встановлено, що для виховання та розвитку дитини створено всі необхідні умови, батько приділяє достатньо уваги вихованню власної доньки, її повністю утримує та проводить вільний час з донькою. Матір дитини - [PERSON] вихованням та утриманням доньки не займається, проживає окремо (а.с.27). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Широківської селищної ради №106 від 26 березня 2025 року, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.96). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачка ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно своєї доньки, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться життям та здоров`ям, зазначене є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки, [PERSON] , [INFO] , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України. Також, суд роз`яснює [PERSON] що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки відповідачка ухиляється від добровільного виконання свого обов`язку по утриманню сина, чим порушує права позивача та неповнолітньої дитини, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути аліменти в частці 1/4 від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, неповнолітньї дитини та відповідачки. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн, які в разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідачки. За позов про стягнення аліментів позивач звільнений від його сплати (п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір). Разом з тим, позивач просив суд судові витрати йому не відшкодовувати, тому розподіл судових витрат щодо вимог про позбавлення батьківських прав судом не здійснюється. Разом з тим, за вимогу про стягнення аліментів із відповідачки на користь держави підлягає тсягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved