Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позову посилається на те, що її мати, [PERSON] , померла [INFO] . Зазначає,що при житті її мати набула право власності трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 69,3 кв. м. та підставою набуття права власності на вказануквартиру було рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 жовтня 1973 року, згідно якого [PERSON] було надано право на кооперативну квартиру у ЖБК № 26. Мотивує вимоги і тим, що після смерті матері, вон, як єдиний спадкоємиць, прийняла спадщину, в силу того, що постійно проживала у квартирі [ADDRESS] , разом із спадкодавцем, своєю матір"ю і не змінювала місця проживання і після її смерті. Зазначає, що у процесі оформлення спадщини, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність зареєстрованого права власності спадкодавця у Державному реєстрі речових прав. Вказує на те, що за час життя її матір, спадкодавець [PERSON] не склала заповіт ні на неї, ні інших третіх осіб. Просить, визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті її матері, спадкодавця [PERSON] , як спадкоємиці першої черги за законом. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17.02.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.03.2025 року закрито підготовче провадження по справі. Представник позивача [PERSON] , адвокат Раздорський Р.А. направив до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його довірительки [PERSON] , яка належним чином була повідомлена про день, час і імсце розгляду справи та його відсутність; позовні вимоги підтримано в повному обсязі, які просять задовольнити. Представник відповідача Чернівецької міської ради,за довіреністю Осовська М.М. у судове засідання не з`явилася; належним чином була повідомлена про день, час і імсце розгляду справи та скерувала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, як представника відповідача. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України\~відповідач не скористалася своїм правом та не направивла до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Згідно ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося. Вивчивши обставини викладені в позовній заяві, дослідивши докази надані сторонами в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Положеннями\~ст. 4 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. За положеннями ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). Згідно положень ст.ст.12, 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належними доказами встановлено, що [INFO] в м. Чернівці Чернівецької області померла мати позивача [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 лютого 2013 року (а.с.7). 24 липня 2013 року до Спадкового реєстру було внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.8). [PERSON] постійно проживала разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] , у тому числі на момент її смерті, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, та довідкою ЖБК-26 (а.с.9-10). Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є донька померлої [PERSON] , що підтверджується довідкою №477/02-14-551/2013 «Про коло спадкоємців» виданою Державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я. від 29.03.2018 року (а.с.11). Згідно з рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих N? 523/22 від 23 жовтня 1973 року [PERSON] отримала трьохкімнатну кооперативну квартиру в ЖБК N? 26 в м. Чернівці вартістю 6 764, 30 крб. (виплачена повністю станом на листопад 1989 року), що підтверджується ордером N? 150 серія ЖБК 26 та довідками N? 81 від 20.05.2013 року та N? 05 від 25.01.2025 року виданими ЖБК 26 (а.с.12, 14-15, 25 28). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все майно, що належало їй на момент смерті в тому числі і на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальна площа якої складає 69,3 кв.м., в тому числі три житлові кімнати площею 41,8 кв.м., допоміжною площею 27,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] виготовленого ФОП [PERSON] (а.с.16-24). Відповідно до висновку про вартість об?єкта оцінки - квартири за адресою [ADDRESS] вартість даної квартири становить 130 000, 00 (сто тридцять тисяч) грн 00 коп. (а.с.30-31). З постанови №592/02-32 від 05.03.2014 року вбачається, що державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.29). Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст. 41 Конституції України кожному гарантується право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Частиною 1 статті 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця ), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У разі відсутності заповіту згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування одержують спадкоємці за законом почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що за час життя спадкодавець [PERSON] не склала заповіт, а тому у відповідності до ст. ст. 1223, 1261 Цивільного кодексу України після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є донька померлої позивач [PERSON] . Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. У відповідності до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців, який починається з часу відкриття спадщини згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України [PERSON] своєчасно прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки постійно проживала разом з нею на момент смерті та не подавала згідно ст. 1270 та ст. 1273 Цивільного кодексу України заяву про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] своєчасно прийняла спадщину після смерті своєї матері та у відповідності до ст. 1297 Цивільного кодексу України звернулася до Державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун Марії Василівни з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належала її матері [PERSON] . У постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 Об`єднана палата КЦС ВС зробила висновок, що законодавець передбачив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, в тому числі й обов`язкових спадкоємців. Тому обов`язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Право на обов`язкову частку внаслідок прийняття спадщини обов`язковим спадкоємцем трансформується в майнове право, яке підлягає спадкуванню. ЦК України як основний регулятор спадкових відносин не містить жодних обмежень чи заборон на спадкування такого права за відсутності його оформлення. Судом встановлено, що за час життя мати позивачки [PERSON] не зареєструвала право власності на вищевказану квартиру згідно вимог чинного законодавства, а тому постановою державного нотаріуса Літун М.В. N? 592/02-32 від 05 березня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва в зв?язку з тим, що не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на майно за померлою [INFO] [PERSON] . Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз?яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, а саме дочкою померлої - [PERSON] після смерті [INFO] якої прийняла спадщину, оскільки на час смерті матері проживала разом із нею, що підтверджується у своїй сукупності та взаємозв`язку належними і допустимими доказами. Вказані обставини відповідачем не спростовано і доказів того, що позивачка фактично мешкала за іншою адресою, окремо від спадкодавця, суду не надано. Статтею\~81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі та

Outcome: approved