Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.01.2025 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 28.01.2015 вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із нею. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати їхніх спільних дітей, відтак є підстави для стягнення аліментів у судовому порядку. У неї відсутні відомості щодо працевлаштування відповідача. Тому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 17.01.2025 відкрив провадження у справі та призначив перше судове засідання. 17.02.2025 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із ним за адресою: [ADDRESS] та перебувають на його утриманні, мати дітей перебуває за кордоном. Оскільки діти проживають разом із ним та перебувають на його утриманні, тому просить у задоволенні позову відмовити. 26.02.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Куций К.С. подав до суду відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що дійсно позивач станом на 16.12.2024 перебувала за кордоном, а діти проживали з відповідачем, однак з 23 грудня 2024 року і до сьогоднішнього дня позивач із дітьми проживають окремо від відповідача за адресою: [ADDRESS] . Твердження відповідача не відповідають дійсності, а документи, надані відповідачем, є неактуальними, а тому не повинні братися судом до уваги. Просить позов задовольнити повністю. У судове засідання 17.03.2025 учасники справи не з`явилися, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Куций К.С. попередньо подавав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника. Відповідач [PERSON] попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У частині третій статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 17.03.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що 28 січня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №38, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.01.2025 (а.с. 8). Від шлюбу сторони по справі мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.10.2023, виданого повторно, та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.2017 (а.с. 10, 11). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №809/01.15/24 від 12.12.2024, виданої Відділом охорони здоров`я та соціального захисту населення Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, до складу сім`ї осіб, які проживають за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] (заявник), [PERSON] (дружина; перебуває за кордоном), [PERSON] (син), [PERSON] (донька); діти проживають разом із батьком та перебувають на його утриманні (а.с. 30). Згідно з копією довідки №271 від 26.12.2024, виданої старостою Уланівської сільської ради Вишеньківського старостинського округу, [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації з 23.12.2024 у [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст.\~3\~Конвенції\~ООН\~про права\~дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 і набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її\~батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою\~вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). У частинах першій-другій статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які\~виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Сторона позивача на підтвердження позовних вимог надала суду копію довідки №271 від 26.12.2024, виданої старостою Уланівської сільської ради Вишеньківського старостинського округу, у якій зазначено, що [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації з 23.12.2024 у [ADDRESS] . Заперечуючи з приводу позовних вимог, відповідач [PERSON] надав суду копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №809/01.15/24 від 12.12.2024, виданої Відділом охорони здоров`я та соціального захисту населення Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, та зазначив, що вказана довідка підтверджує ті обставини, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на його утриманні та проживають саме з ним, а позивач [PERSON] перебуває за кордоном. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У частині другій статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 (справа №129/1033/13-ц) зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона, якщо інша сторона не надала доказів протилежного. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто «концепція негативного доказу» не може тлумачитися так, що певна обставина вважається доведеною, допоки інша сторона її не спростувала, оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, тягар доведення обставин, які є підставою позову, покладається на позивача. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19) У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. У даному випадку суд, досліджуючи надані сторонами копії довідок про місце проживання їхніх дітей, доходить висновку, що діти сторін по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на даний час проживають разом з матір`ю [PERSON] , а не з відповідачем [PERSON] . Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що довідка, копію якої на підтвердження позовних вимог надала сторона позивача [PERSON] , видана 26 грудня 2024 року, тобто пізніше, ніж довідка, копія якої долучена відповідачем [PERSON] до відзиву на позовну заяву, яка видана 12 грудня 2024 року. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів на спростування встановлених судом обставин. Відповідач [PERSON] при доведенні викладених ним заперечень не реалізував стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний, наданий позивачем. З приводу твердження відповідача [PERSON] , що позивач проживає за кордоном, сторона позивача не заперечує, що станом на 16.12.2024 [PERSON] дійсно перебувала за кордоном, а діти проживали з відповідачем [PERSON] , однак з 23.12.2024 ці обставини змінилися та з цього часу діти разом з матір`ю проживають за адресою: [ADDRESS] . Отже, аналізуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, які проживають разом із нею, доведені належними доказами. Разом із тим позивач, звертаючи до суду із вказаним позовом, просить «стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття». Згідно з\~ч.\~1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами першою-другою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, які є здоровими; стан здоров`я та матеріальне становище [PERSON] , який працездатного віку. Будь-які докази, що за станом здоров`я відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, відсутні. Аналізуючи встановлені обставини, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо розміру аліментів слід задовольнити частково, а саме: стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачем не доведено, що у даному випадку з відповідача [PERSON] слід стягувати більший розмір аліментів, ніж визначений у статті 183 СК України, у розмірі однієї третини. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів 13.01.2025. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України,\~суд\~вважає\~за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За наслідками судового розгляду справи позовні вимоги задоволені, а тому незалежно від форми їх заявлення питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України. Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат й вона не оплачувала судовим збором позовну заяву, в цій частині судові витрати на відповідача не покладаються (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022, справа № 496/3134/19). Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторона позивача у позовній заяві зазначає про те, що «позивач поніс (очікує понести) судові витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме: за правничу допомогу, у розмірі 4000 грн». На підтвердження вказаних обставин до позову долучено копію договору про надання правничої допомоги від 26.12.2024, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Марцинковський і партнери» та [PERSON] , та копію акту наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 26.12.2024, у якому зазначено, що замовник сплачує Адвокатському об`єднанню 4000 грн. Однак установлено, що на підтвердження оплати вказаної суми правничої допомоги жодних доказів не надано. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 (справа № 755/9215/15-ц) вказала, що така вимога частини восьмої статті 141 ЦПК застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Враховуючи, що стороною позивача не надано суду доказів, які підтверджують оплату позивачем [PERSON] суми правничої допомоги, відсутні підстави для стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial