Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

У листопаді 2024 року уповноважений представник позивача звернулась до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача, у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди від 23.09.2009 № Г-7288-9 у сумі 8894,90 грн., яка виникла за період 01.04.2021-23.02.2022. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як орендар після закінчення строку оренди не повернув позивачу у передбачені строки предмет оренди, у зв`язку з чим позивач відповідно до приписів статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нарахував відповідачу за період 01.04.2021 - 23.02.2022 неустойку у розмірі 8894,90 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 28-30). Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористалась, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надала. Судові засідання у справі призначалися неодноразово. У судове засідання, призначене на 21.03.2025, сторони повторно не з`явились. 20 березня 2025 року (вх.№8637/25) представник позивача подала на адресу суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 7). Відповідач про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на її зареєстроване місце проживання. Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення, із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 33-34, 38-39, 40). Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Тож, відповідач допустила повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явились, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 23.09.2009 між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-7288-9 (надалі - Договір № Г-7288-9), на підставі якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 19,00 м?, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5). Згідно з пунктом 1. Договору № Г-7288-9 орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності від 17.09.2009 року № 95-А передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Старий квартал». Об`єктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 19,0 м? з індексами приміщень 15-1, 15-2, 15-3, відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 03.07.2008 року № 3 (а.с. 4). Відповідно до пункту 2.1. Договору № Г-7288-9 об`єкт оренди буде використовуватись орендарем для творчої майстерні (а.с. 4). Відповідно до пунктів 3.2., 3.3., 3.4. Договору № Г-7288-9 приймання-передача сторони домовились, що передача об`єкта оренди по акту здачі-приймання проводиться протягом п`яти днів від дати підписання цього Договору. При передачі об`єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується орендарем та орендодавцем в особі балансоутримувача. Об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання (а.с. 4). Пунктом 4.1. Договору № Г-7288-9 встановлено, що термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 23.09.2009 до 22.09.2012 (а.с. 4). Перебіг терміну дії Договору оренди та настання обов`язку орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати підписання сторонами акту здачі-приймання об?єкта оренди та Договору (п. 4.2 Договору № Г-7288-9)(а.с. 4). Згідно з п. 4.3. Договору № Г-7288-9 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (а.с. 4). Згідно з п. 4.8. Договору № Г-7288-9 чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем; загибелі об`єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України (а.с. 4, зворот). Згідно з п. 5.1. Договору № Г-7288-9 розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладення договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради № 2569 від 09.04.2009 і складає (56 360 х 0,02) / 12 х 1,011 х 0,999 х 0,998 = 94,69 (дев`яносто чотири гривні) 60 копійок без ПДВ за перший місяць оренди. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік) (а.с. 4, зворот). Пунктом 5.3 Договору № Г-7288-9 передбачено, що орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць у встановленому нормативними документами власника майна порядку. Несплата орендної плати протягом трьох місяців підряд з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди (а.с. 4, зворот). Згідно з п. 7.2 Договору № Г-7288-9 орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату своєчасно і в повному обсязі (а.с. 5). Відповідно до п. 9.1. Договору № Г-7288-9 повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії Договору або дострокового припинення чи розірвання (а.с. 5). Пунктом 9.3. Договору № Г-7288-9 сторонами узгоджено, щооб`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї із подій, вказаних в п. 9.1. Договору (а.с. 5). Із долученої позивачем копії акта приймання-передачі від 23.09.2009 вбачається, що ЛКП «Старий квартал» (балансоутримувач) здав, а [PERSON] прийняла нежитлове приміщення загальною площею 19,00 м? (а.с. 7). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09.08.2024 у справі №465/5008/16-ц (провадження 2/465/406/24) [PERSON] зобов`язано повернути об`єкт оренди шляхом виселення та стягнуто з відповідача 27 230,66 грн. заборгованості за період 01.01.2012-31.03.2021 та 2 625,64 грн. сплаченого судового збору (а.с. 8-13). Відповідно до довідки № 4-2302-13072 від 09.10.2024 про заборгованість з неустойки за договором оренди № Г-7288-9 від 23.09.2009 у відповідача виникла заборгованість за період 01.04.2021-23.02.2022 у розмірі 8 894,90 грн. (а.с. 6). Оцінка суду. Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). У пункті 9.10 постанови від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вказав на те, що після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві. Відповідного до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди. Пунктом 10.1 Договору № Г-7288-9 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Верховний Суд неодноразово зазначав, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, Верховним Судом в постанові від 01.02.2022 у справі № 908/1627/19 зазначено про те, що для суду обов`язковим є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин. При цьому така правова позиція висловлювалася Верховним Судом неодноразово у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18 (пункти 137-139), у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17. Відповідно до статті 614 ЦК України для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав. Аналогічні за змістом правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51), від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 06.07.2021 у справі №906/562/20. Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 551 вказаного Кодексу предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту вказаних норм вбачається, що неустойка характеризується такими істотними ознаками: 1) неустойка є грошовою сумою (або іншим майном); 2) її розмір визначається законом або договором; 3) неустойка сплачується кредиторові боржником у разі порушення ним зобов`язання. Отже, санкція, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є різновидом неустойки (штрафної санкції), яка є законною неустойкою (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19) і застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі. Відповідач правом на подання відзиву не скористалась, у судове засідання не з`явилась, тож суд не може встановити на надати правову оцінку причин неповернення майна. Позивач нарахував відповідачу неустойку за період 01.04.2021 - 23.02.2022. Поряд із цим, суд бере до уваги те, що права власника нерухомого майна щодо його повернення захищене судом лише 09.08.2024, шляхом виселення відповідача з об`єкта оренди та стягнення заборгованості з орендної плати, в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, за період з 01.09.2013 року по 01.03.2021 року яка становить 27230,66 грн. (28580,56-1349,90=27230,66). Указане рішення набрало законної сили 09.09.2024. З урахуванням наведеного, суд констатує відсутність доказів належного виконання умов договору відповідачем, що мало наслідком необхідність захисту його прав в суді у справі №465/5008/16-ц та доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Також суд бере до уваги значну тривалість невиконання умов договору. За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником про повернення об`єкта з оренди, що в свою чергу є підставою для стягнення коштів відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК України. Сума, яка заявлена до стягнення в розмірі 8894,90 грн. є обґрунтованою та не спростована відповідачем в ході судового розгляду. На підставі наведеного та

Outcome: approved