Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

18.03.2024 року представник позивача адвокат Швець В.А. звернувся до Новодністровського міського суду Чернівцької області з позовом [PERSON] про про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що неправомірними діями відповідача [PERSON] , завдано шкоди належному позивачу на праві власності майну автомобілю «Ягуар» XF, державний номерний знак [NUMBER] , який був припаркований в м.Новодністровськ, квартал 19, буд.41, на суму 436 340,00 грн. Так, 06.11.2023 року, близько 20 год 00 хв, [PERSON] знаходився біля бази «Спецгідроенергомонтаж», що за адресою: м.Новодністровськ, квартал 19, буд.41, Чернівецька область, та намагався потрапити на її територію. Потрапивши на територію через огорожу, [PERSON] намагався відчинити ворота бази за допомогою спилювання замка болгаркою. Належний позивачу автомобіль «Ягуар» ХF, державний номерний знак [NUMBER] , був припаркований біля воріт бази «Спецгідроенергомонтаж» в м. Новодністровськ, квартал 19, буд. 41. В результаті потрапляння на складові частини автомобіля осколків і крапель гарячого металу та іскор при різанні [PERSON] металу кутовою шліфувальною машиною «болгаркою», автомобіль «Ягуар» XF, державний номерний знак [NUMBER] отримав численні пошкодження складових автомобіля. За наведених обставин, просить стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 436 340,00 грн. 08.04.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності складу цивільно-правового правопорушення у діях відповідача, а саме: неправомірної поведінки відповідача, наявності шкоди, причинного зв`язку між діями та наслідками, наявності вини особи. 16.04.2024 представником позивача подано відповідь на відзив за змістом якого позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівцької області від 19.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання на 16.04.2024 о 12 год 00 хв. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівцької області від 09.04.2024 року суддею Луців О.В. заявлено самовідвід у розгляді справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2024 року справу розподілено судді Цицак В.Л. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівцької області від 16.04.2024 року задоволено заяву представника відповідача про відвід від розгляду справи судді Цицак В.Л. У зв`язку із неможливістю повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження №2/24 від 16.04.2024 року справу направлено до Сокирянського районного суду Чернівецької області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 року справу розподілено судді Суському О.І. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.04.2024 року цивільну справу прийнято суддею до провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.05.2024 року о 12 год 00 хв. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.05.2024 року задоволено заяву позивача про відвід від розгляду справи судді Суського О.І. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 року справу розподілено судді Ратушенку О.М. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.04.2024 року цивільну справу прийнято суддею до провадження та призначено підготовче судове засідання на 19.06.2024 року о 15 год 00 хв. 15.10.2024 року. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.11.2024 року о 15 год 00 хв. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12.11.2024 року задоволено заяву позивача про відвід від розгляду справи судді Ратушенка О.М. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 року справу розподілено судді Унгуряну С.В. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.11.2024 року цивільну справу прийнято суддею до провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.12.2024 року о 15 год 00 хв. 10.12.2024 року ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області задоволено заяву судді Унгуряна С.В. про самовідвід. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2024 року справу розподілено судді Припхан І.І. 26.02.2025 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив згідно якого зазначила, що 06.11.2023 року [PERSON] намагався потрапити на бази «Спецгідроенергомонтаж», що за адресою: [ADDRESS] , яка перебувала у його власності, жодних неправомірних дій не вчиняв, автомобіль [PERSON] був припаркований біля воріт бази з порушенням вимог ПДР України. Окрім того вказала, що долучені представником позивача протоколи допиту свідків в кримінальному провадженні є неналежними доказами. Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів викладених у відзиві. Суд, заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля марки «JAGUAR», модель XF, д.н.з. [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до копії відповіді Дністровського районного відділу поліції відділення поліції №1 (м.Сокиряни) №9422/123/44/01-2023 від 05.12.2023 на звернення [PERSON] , яке зареєстроване в ІКС ІПНП ВП №1 (м.Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області за №4231 від 06.11.2023 року про те, що [PERSON] пошкодив лакофарбове покриття на автомобілі «Ягуар» XF д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований в м.Новодністровськ, квартал 19, буд.41, вбачається, що Дністровським РВП ВП №1 (м.Сокиряни) було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду заяви від 06.11.2023 року, оскільки по даному факту відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення, немає підстав для внесення відомостей до ЄРДР та рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.32). Згідно копії висновку експерта №02-01-24 від 17.01.2024 року матеріальні збитки, завдані власнику автомобіля JAGUAR XF, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження під час протиправних дій третіх осіб 06.11 2023 року, станом на дату виконання експертизи, складає 418 238 грн. 29 коп. (а.с.5-31). Особливі примітки протиправні дії третіх осіб 06.11.2023 року (згідно заяви замовника та наданих документів пошкодження складових автомобіля відбулось внаслідок потрапляння на них осколків і крапель гарячого металу та іскор при різанні кутовою шліфувальною машинною «болгаркою»). Представлений для дослідження автомобіль JAGUAR XF, державний реєстраційний номер [NUMBER] , має механічні пошкодження в результаті протиправних дій третіх осіб 06.11.2023р. Проведеним візуальним обстеженням, замірами, визначені наведені нижче його пошкодження та відповідні методи їх ремонтного усунення, які приймаються такими, що є наслідком протиправних дій третіх осіб 06.11.2023р. (вигляд автомобіля і основних його пошкоджень наведені у фото таблицях додатку до даного висновку та відповідні методи їх ремонтного усунення наведені в ремонтній калькуляції №02-01-24): -ФАРА ПРАВА пошкоджена оплавленням та руйнуванням скла - потребує заміни; -ДЕКОРАТИВНА ГРАТКА ПРАВА пошкоджена оплавленням та руйнуванням - потребує заміни; -ВІТРОВЕ СКЛО пошкоджене оплавленням та руйнуванням - потребує заміни; -КЛЕЙ КОМПЛЕКТ ВІТРОВОГО СКЛА розхідник - потребує заміни; -СКЛО ДВЕРЕЙ ПЕРЕДНІХ ПРАВИХ пошкоджене оплавленням та руйнуванням - потребує заміни; -СКЛО ДВЕРЕЙ ЗАДНІХ ПРАВИХ пошкоджене оплавленням та руйнуванням - потребує заміни; -ТРИКУТНЕ СКЛО ЗАДНЄ ПРАВЕ пошкоджене оплавленням та руйнуванням - потребує заміни; -КРІПИЛЬНА НАКЛАДКА ПАНЕЛІ ПРАВОЇ розхідник - потребує заміни; -КОМПЛЕКТ КРІПЛЕНЬ ДАХУ розхідник потребує заміни; -СКЛО ПАНОРАМНОГО ДАХУ пошкоджене оплавленням та руйнуванням потребує заміни; -НАКЛАДКА РАМИ ВІКНА ЗАДНЬОГО ПРАВОГО пошкоджена оплавленням та руйнуванням - потребує заміни; -ЗАДНЄ СКЛО пошкоджене плавленням та руйнуванням - потребує заміни; -РОЗПІРНА ДЕТАЛЬ ЗАДНЯ ЛІВА розхідник потребує заміни; -РОЗПІРНА ДЕТАЛЬ ЗАДНЯ ПРАВА розхідник потребує заміни; -КЛЕЙ КОМПЛЕКТ ЗАДНЬОГО СКЛА розхідник - потребує заміни; -ДОДАТКОВИЙ ЛІХТАР ГАЛЬМА пошкоджений оплавленням та руйнуванням потребує заміни; -ЛІХТАР ЗАДНІЙ ЗОВНІШНІЙ ПРАВИЙ пошкоджений оплавленням та руйнуванням - потребує заміни; -КЛЕЙ КОМПЛЕКТ БІЧНОГО СКЛА ПРАВОГО розхідник - потребує заміни (а.с.26зв-27). Позивачем було здійснено ремонт автомобіля марки «JAGUAR», модель XF, д.н.з. [NUMBER] у професійного надавача відповідних послуг та сума фактичного ремонту пошкодженого автомобіля склала 436 340,00 грн., Згідно рахунку на оплату ремонтних робіт б/н від 19.01.2024 року із зазначенням видів ремонтних робіт та матеріалів та акта виконаних робіт №0087 від 19.01.2024 року із зазначенням видів ремонтних робіт та матеріалів сума виконаних робіт склала 436 340,00 грн. Відповідно до фіскального чеку від 11.03.2024 року на суму 436 340,00 грн., позивачем сплачено готівкою 49 999,00 грн., бонуси 50 000,00 грн., з внутрішнього балансу клієнта 336341,00 грн. Примітка: Сума була внесена частково (завдатками). Чек виданий на повну суму ремонтних робіт (а.с.35-37). Так, представник відповідача звертала увагу суду, що даний доказ не є належним, оскільки готівка вноситься через касу та видається касовий ордер. Однак, слід зауважити, що згідно п.15 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані \~надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог\~Закону України\~"Про захист прав споживачів". Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування. Як вбачається з абз.4 п.39 Постанови КМУ від 29.12.2017 № 148 про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні відокремлені підрозділи установ/підприємств, страхові агенти, брокери, розповсюджувачі лотерей, які здійснюють готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або РК та веденням КОРО, але не проводять операцій з приймання (видачі) готівки за касовими ордерами, а також фізичні особи-підприємці касової книги не ведуть. Відтак, до фізичних осіб підприємців, які провадять свою діяльність без створення юридичної особи та є платниками єдиного податку,\~Положення № 148\~не висуває вимоги щодо оформлення касових операцій прибутковими та видатковими касовими ордерами. Щодо долучених представником позивача копії пояснень [PERSON] від 28.11.2023 року, протоколів допиту свідків [PERSON] від 13.03.2024 року, [PERSON] від 13.03.2024 року, [PERSON] від 13.03.2024 року, [PERSON] від 13.03.2024 року суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 2 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 4 статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зважаючи на вищезазначене, отримані на досудовому слідстві покази свідків, які відображені в протоколах допиту не є належними доказами по справі, при цьому позивач не клопотав перед судом про їх допит у судовому засіданні. Окрім того, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним та допустим доказом в цивільному судочинстві. Станом на час розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій інформація стосовно винесення вироку щодо [PERSON] в матеріалах справи відсутня. Станом на 06 листопада 2023 року [PERSON] був власником бази «Спецгідроенергомонтаж», що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою № 5004101018355-12418243066 від 06.11.2023 р. За правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Перебуваючи на території бази «Спецідроенергомонтаж», що станом на 06 листопада 2023 року було приватною власністю відповідача, останній відчинив ворота бази за допомогою спилювання замка болгаркою, що не суперечить положенням чинного законодавства щодо реалізації права власності на об`єкт. Щодо твердження представника відповідача відносно порушення правил дорожнього руху [PERSON] , а саме: п.п.15.9.й. зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду та п.п.15.10.а. стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка, слід зазначити, що хоч із фотокопій наданих до висновку експерта, вбачається порушення позивачем правил дорожнього руху, однак, постанов про притягнення до відповідальності останнього за порушення ПДР суду не надано. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як наслідок, для відшкодування шкоди за правилами та приписами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії. Наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, що завдала шкоду. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язкою та є вина зазначеної особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди (п. п. 32,33 постанови Верховного Суду від 04.08.2020 року у справі № 925/1478/16). Висновок експерта №02-01-24 від 17.01.2024 року, суд не може прийняти як доказ факту заподіяння шкоди [PERSON] транспортному засобу [PERSON] , оскільки за змістом вказаного висновку автомобіль марки «JAGUAR», модель XF, д.н.з. [NUMBER] містить механічні пошкодження в результаті протиправних дій третіх осіб 06.11.2023р. і дані щодо події надані за заявою [PERSON] тому є неналежними доказами щодо наявності вини [PERSON] , а підтверджують тільки наявність збитків. Разом з тим, жоден з наданих письмових доказів в обґрунтування позову, доданих до матеріалів справи, не містить в собі висновків про те, що саме відповідач будь-яким чином причетний до пошкодження транспортного засобу позивача, що його поведінка була неправомірною, і в кінцевому випадку привела до спричинення шкоди позивачу. При цьому позивач не клопотав перед судом про допит свідків, які б могли підтвердити безпосередньо у судовому засіданні показами подію 06.11.2023 року. Таким чином, зібраними у справі доказами не доведено, що саме неправомірними діями відповідача [PERSON] заподіяно майнову шкоду позивачу [PERSON] , як і не встановлено причинно - наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками у вигляді заподіяної шкоди, отже, не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування до відповідача майнової відповідальності. З огляду на вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову, у зв`язку з його недоведеністю, оскільки позивачем не обґрунтовано та жодним належним і допустимим доказом не підтверджено на яких підставах саме відповідач повинен відшкодувати завдані позивачу збитки. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~встановлює,\~що інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Представником відповідача надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: витяг з Договору № 98/24 №274/22 про надання юридичної (правничої) допомоги від 07.03.2024 року; копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 30/09/24 від 30.09.2024 року на суму 10 000,00 грн. та №05/03/25 від 05.03.2025 року на суму 21 270,00 грн.; звіт-акт про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №719/205/24. Суд з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає, що вказані витрати є співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, приходить до висновку про те, що з позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі у розмірі 31 270,00 гривень. На підставі ст.1166 ЦК України,

Outcome: dismissed