Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

02 вересня 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом в якому просили визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 931792, виданий 26.05.2010 Миргородською районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 площею 1,5424 га та цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 площею 1,5424 га та цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району, та внести до Державного земельного кадастру відомості щодо видалення всіх відомостей щодо цієї земельної ділянки. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області відновити державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 площею 4,6273 га та цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району, та внести до Державного земельного кадастру відомості щодо цієї земельної ділянки. Обґрунтовуючи позов послалися на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,6275га кадастровий номер 5323282400000050011, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області. В установлені законом строки вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та в 2023 році звернулися до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. При оформленні своїх спадкових прав з`ясувалося, що у 2010 році під час видачі [PERSON] державного акту про право власності на її частину спадкового майна (відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2008, площею - 1,5424 га (частини земельної ділянки) були безпідставно видалені відомості щодо об`єкта спадкування, земельної ділянки площею 4,6275 га, кадастровий номер 5323282400000050011. В той час зареєстрована земельна ділянка площею 1,5424га, з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011, яка розміщена на місці розташування земельної ділянки, що належала спадкодавцю та займає площу 1,5424 га частину її загальної площі, а інша її частина залишається вільною. При зверненні до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на належні їм частини земельної ділянки спадкодавця, нотаріусом відмовлено у його видачі в зв`язку з відсутністю об`єкта спадкування, земельної ділянки площею 4,6275 га, кадастровий номер 5323282400000050011 на території Зуєвецької сільської радим Миргородського району Полтавської області. В зв`язку з відсутністю в Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельної ділянки, яка входить до складу спадщини [PERSON] вони не можуть успадкувати вказану вище частини земельної ділянки, кожен, тому змушені звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 13.09.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача Головного управління держгеокадастру у Полтавській області у поданому 04.10.2024 відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказував, що Головне управління держгеокадастру у Полтавській області не є належним відповідачем у справі. Згідно абзацу першого частини першої статті 116 Земельного кодексу України (в редакції від 20.12.2012, чинній на момент видачі Державного акта серії ЯИ №931792) громадяни та юридичні особи набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК (в редакції від 20.12.2012) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. За інформаціє відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області земельна ділянка на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області внесена до Державного земельного кадастру з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 площею 1,5424 га. Цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності приватна. У відомостях про право власності обліковується на ім`я [PERSON] , зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №931792 за №011056900072 від 26.05.2010. У відомостях про оренду, суборенду обліковується - ТОВ «Агротех-Гарантія», дата державної реєстрації речового права 16.10.2014, строк дії речового права договір укладено строком на 15 років. Згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі на земельну ділянку за адресою: с. Зуївці Миргородського району Полтавської області, зареєстрований державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ №109735 за №010454500482 від 11.10.2004 року. Площа земельної ділянки 4,6273 га, цільове призначення - \~ \~ \~ \~01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт видано на ім`я [PERSON] відповідно, кадастровий номер 5323282400:00:005:0011. [PERSON] помер [INFO] . Після цього, дружина померлого звернулася до державного нотаріуса Пазинича Р. В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яке вона отримала 03.06.2008 за серією ВКО №428030. У цьому свідоцтві було визначено її спадкоємцем 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011, на яку було видано державний акт серії ПЛ №109735 від 11.10.2004, власником якої був померлий. Це свідоцтво надало [PERSON] право звернутися до відповідних органів для отримання державного акту на вказану частку земельної ділянки, що узгоджується з вказаним нижче. Згідно книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на земельну ділянку за адресою: с. Зуївці, Миргородського району, зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №931792 за №011056900072 від 26.05.2010. Державний акт видано на ім`я [PERSON] , площею 1,5425 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Щодо скасування запису в Державному земельному кадастрі представник вказував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту права. Так, відповідно до частини 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності) (а.с. 38-42). Ухвалою суду від 26.02.2025 підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, направили заяву, просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с. 92). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.84-86). Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, просив відкласти розгляд справи, оскільки представник, який супроводжує дану справу не може приймати участь у справі у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю (а.с.87). Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки відповідачем викладена позиція у відзиві на позовну заяву. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2007 (а.с.16). Факт родинних відносин позивачів з померлим батьком підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] , свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 27.11.1973 та свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 13-15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,6275 га кадастровий номер 5323282400000050011, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, що належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 109735 виданого на підставі розпорядження Миргородської державної адміністрації від 14.09.2004 року № 207, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010454500482 виданого 11.10.2004 (а.с.18). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.06.2008 на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 4,6273 га, кадастровий номер 5323282400000050011 (а.с.19). 26.05.2010 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №931792 на земельну ділянку з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 площею 1,5424 га та цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району (а.с.17). Земельна ділянка з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 площею 1,5424 га зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Відомості щодо цієї земельної ділянки внесені до Державного земельного кадастру. При зверненні до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на належні позивачам частини земельної ділянки спадкодавця, нотаріусом відмовлено у його видачі в зв`язку з відсутністю об`єкта спадкування, земельної ділянки площею 4,6275 га, кадастровий номер 5323282400000050011 на території Зуєвецької сільської радим Миргородського району Полтавської області, що підтверджується постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.04.2023 (а.с.25,26). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов`язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. До того ж, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, - недійсним. Пунктом 9 ст. 126 Земельного кодексу України (на момент виникнення цивільних правовідносин) передбачено, що державний акт на право власності та право постійного користування земельною ділянкою видається на одну земельну ділянку. Заповнення бланків здійснюється відповідно до Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, що затверджена наказом Держкомзему від 22.06.2009 №325, який зареєстровано в Мін`юсті від 06.08.1999 за №735/16751. Відповідно до пунктів 2.19, 2.20, 2.21 Інструкції, якщо земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній чи спільній частковій власності, разом із бланком державного акта на право власності на земельну ділянку заповнюється додаток до нього. У полі "Додаток до державного акта на право власності на земельну ділянку. Серія_ №_" зазначаються серія та номер бланка державного акта на право власності на земельну ділянку, до якого додається список співвласників земельної ділянки. У полі "список співвласників земельної ділянки" зазначаються дані про всіх співвласників земельної ділянки. Зважаючи на наведені норми законодавства, державний акт на право власності на земельну ділянку та додаток до нього, в одному примірнику, необхідно видавати на уповноважену особу із зазначенням всіх співвласників. Особу, на яку буде виготовлятися державний акт, визначають самі співвласники земельної ділянки. Згідно положень п. 4.1 наказу Держкомзему України № 325 від 22.06.2009 року «Про затвердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Законом України «Про державний земельний кадастр» припинено посвідчення прав на. землю шляхом видачі державних актів, раніше видані правовстановлюючі документи на землю залишаються чинними, а відповідно до наказу Держкомзему України №325 від 22.06.2009 року, який діяв до 01.01.2013 року виправлення в державному акті не допускаються. Таким чином Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 931792, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2008 на земельну ділянку площею 1,5424 га з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011, виданий з порушенням вищевказаних положень закону, оскільки виданий на частину площі спадкової земельної ділянки незважаючи на дані свідоцтва про право на спадщину та не містить списку співвласників, тому він є недійсним. За змістом частини 1 статті 79 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення цивільних правовідносин) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За змістом частини 1 статті 125 Земельного кодексу України в редакції на момент виникнення цивільних правовідносин) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Згідно частини 1 статті 126 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. 03.08.2004 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом пункту 1 частини 3 статті 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За змістом частини 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина 1 статті 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 2 статті 1223 ЦК України встановлюється, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За приписами частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частини 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частинами 1 та 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За приписами частини 2 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно пункту «в» частини 1 статті 87 ЗК при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами виникає право спільної часткової власності на земельну ділянку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі (діти спадкодавця) та дружина спадкодавця [PERSON] . 07.08.2011 набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр». Згідно пункту 4 розділу VII цього Закону у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. За приписами статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Згідно частини 8 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 03.06.2008 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом - на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5323282400000050011 загальною площею 4,6273 га, що належала померлому [PERSON] 26.05.2010 Миргородська райдержадміністрація на підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом видала [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, на новосформовану земельну ділянку з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 площею 1,5424 га. Земельна ділянка з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 площею 1,5424 га зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Відомості щодо цієї земельної ділянки внесені до Державного земельного кадастру. Із зазначених обставин вбачається, що під час видачі [PERSON] державного акта про право власності на земельну ділянку з Державного земельного кадастру безпідставно були видалені відомості щодо об`єкта спадкування - земельної ділянки з кадастровим номером 5323282400000050011 площею 4,6273 га, що належала померлому [PERSON] . На 1/3 частині цієї площі сформована інша земельна ділянка з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011, а інші 2/3 частини цієї площі залишилася вільною. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 78 ЗК передбачає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За приписами статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало- до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. З огляду на вимоги перелічених правових норм зазначений державний акт підлягає визнанню недійсним та скасуванню, що призведе до відновлення стану спірної земельної ділянки, який існував до порушення прав позивачів, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. У відповідності зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. За змістом частини 1 статті 193 ЗК України державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Згідно статті 204 ЗК України державний земельний кадастр ведеться уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Порядок ведення державного земельного кадастру встановлюється законом. Стаття 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачає, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За змістом пункту 49 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 Поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об`єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107-137 цього Порядку. Пунктом 50 Порядку передбачено, що Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Відповідно до пункту 51 Порядку внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. За приписами пункту 60 Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Згідно пункту 61 Порядку скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення). Пунктом 57 Порядку визначено, що Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 156-2 цього Порядку. За змістом пункту 156-2 Порядку Державний кадастровий реєстратор для виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації земельної ділянки з порушенням вимог цього Порядку, здійснює закриття (у разі зміни площі або меж земельної ділянки) Поземельної книги згідно з пунктом 58 цього Порядку. У відповідності до частини 5 статті 37 Закону України «Про державний земельний кадастр» та пункту 156 Порядку виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. З огляду на вищевикладене державна реєстрація земельної ділянки площею 1,5424 га з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 підлягає скасуванню, а державна реєстрація земельної ділянки площею 4,6273 га з кадастровим номером 5323282400:00:005:0011 - відновленню. Пунктом 9 ч. 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved