Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 000,00 (сім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті стосунків та спільного життя у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . В грудні 2024 року відповідач залишив сім`ю та відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча він є працездатною особою, отримує дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти. Позивач ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 року справу передано судді Коломаренко К.А.. 13.02.2025 року судом в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - позивача та відповідача у справі. Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24 березня 2025 року від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі сім тисяч гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років, після досягнення дитиною трьох років і до досягнення дитиною повноліття в розмірі п`ять тисяч гривень щомісячно. 24 березня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій зазначив, що погоджується з заявою про уточнення позовних вимог та просить її задовольнити. В судовому засіданні позивач просила прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог, просила позов задовольнити повністю в редакції заяви про уточнення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що визнає позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення. Просить задовольнити позов. Повідомив, що офіційно працевлаштований в ТОВ «Сільпо-Фуд», має щомісячний дохід у виді заробітної плати в розмірі 14 000 гривень. Розглянувши заяву представника позивача в порядку ст.49 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про прийняття до розгляду заяви представника позивача в порядку ст.49 ЦПК України, з наступних підстав. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому, в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21). Як вбачається із змісту поданої заяви «про уточнення позовних вимог», позивач фактично зменшує розмір позовних вимог. Тому суд розцінює дану заяву про уточнення позовних вимог, як подання заяви про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки вказана цивільна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, заява про зміну (уточнення) розміру позовних вимог відповідає вимогам ст.49 ЦПК України, подана письмово та у встановлені законодавством строки, до першого судового засідання, а також те, що заява про зміну (уточнення) розміру позовних вимог необхідна для захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спору та врахування всіх доказів по справі та доводів сторін, прийняти до розгляду вказану заяву. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( стаття 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 05 липня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, актовий запис №282. На момент розгляду справи в суду відсутні заперечення відповідача, що дитина проживає разом з позивачем. Також відповідачем не надано належних і допустимих доказів добровільного сплачення аліментів на доньку. Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача та те, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні матері. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує особу відповідача, який є молодою працездатною особою без розумових та фізичних вад, спроможний виконувати свої батьківські обов`язки, зокрема надавати матеріальну допомогу дитині. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання малолітньої дочки судом не встановлено, відповідачем не надано. Будь-яких доказів на спростування вимог позивача, зокрема неможливості надання матеріальної допомоги за станом здоров`я чи з інших поважних причин, наявність інших утриманців, відповідач суду не надав, а навпаки, зазначив, що визнає позовні вимоги, щомісяця отримує заробітну плату та готовий сплачувати аліменти на утримання дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі сім тисяч гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років, після досягнення дитиною трьох років і до досягнення дитиною повноліття в розмірі п`ять тисяч гривень щомісячно. Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до статті 193СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Нормами частини 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 12 лютого 2025 року, тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору та визнання позову відповідачем, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 50 відсотків судового збору, у сумі 605,60 грн. Відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved