Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулось до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором кредиту та страхування №С-001-101738-21-980 від 21.01.2021 року у розмірі 56 156 грн. 43 коп. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 21.01.2021 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» (надалі - «Банк», «Клієнт» «Первісний кредитор») та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №С-001-101738-21-980, на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі\~25\~000 грн. 00 коп. для власних потреб. На підставі договору факторингу від 25.07.2023 № 01.02-31/23, укладеного між ТОВ «Свеа Фінанс» і АТ «Ідея банк», АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинним договором, у розмірі заборгованості боржника перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. У тому числі за даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором №С-001-101738-21-980 від 21.01.2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 56 156,43грн. Позивач зазначає, що [PERSON] не виконав свого обов`язку, щодо повернення суми кредиту, має прострочену заборгованість за кредитним договором від 21.01.2021 року №С-001-101738-21-980 у загальному розмірі 56\~153,43 грн., у тому числі 22\~974,31 грн. заборгованості основним боргом, 33\~182,12 грн. заборгованості за відсотками. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~ ЦПК\~України) вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданому до суду позові просив проводити розгляд за відсутності представника позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до висновку про розгляд справи у заочному порядку. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини\~справи судом\~встановлено,\~що 21.01.2021\~року між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ [PERSON] було\~укладено Кредитний\~договір №С-001-101738-21-980. Відповідно до умов кредитного договору, банк надає кредит позичальнику у сумі 25 000,00 грн. на 60 місяців на споживчі потреби зі сплатою 24,00 % річних та платою за обслуговування кредиту згідно графіку платежів. Банк свої зобов`язання виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. З виписки з 21.01.2021 року по 25.07.2023 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Росвен інвест Україна» укладено Договір Факторингу № 01.02-31/23, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №С-001-101738-21-980, укладеним з [PERSON] 25.03.2024 року ТОВ «Росвен інвест Україна» змінило назву на ТОВ «Свеа фінанс». Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №С-001-101738-21-980, складеного 25.07.2023 року заступником директора операційного департаменту АТ "Ідея Банк", відповідач має заборгованість у загальному розмірі 56\~153,43 грн., у тому числі 22\~974,31 грн. заборгованості основним боргом, 33\~182,12 грн. заборгованості за відсотками. Згідно з п.1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~546 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Проте, враховуючи, що взяті на себе зобов`язання позичальник не виконує належним чином, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів та нарахованих на них відсотків. Як встановлено під час судового розгляду, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав внаслідок чого утворилася заборгованість. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому розмірі, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, позивачем при подачі позову сплачено 2422,40 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5\~ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved