Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

31.10.2024 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення ними навчання у Звягельському політехнічному фаховому коледжі до 30.06.2026 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає відповідач являється їхнім батьком. На даний час вони є повнолітніми, однак продовжують навчання в Звягельському політехнічному фаховому коледжі на денному відділенні на бюджетній формі навчання. У зв`язку із навчанням та станом здоров`я вони потребують матеріальної допомоги. Самостійно діти працевлаштуватися не можуть, оскільки навчаються на денному відділені. Тому змушена звернутися до суду із вказаним позовом. 21.01.2025 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми 23-річного віку. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно. Надіслав заяву, у якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечив щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено,\~що відповідач\~є батьком\~дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). На даний час [PERSON] та [PERSON] є повнолітнім та продовжують навчання Звягельському політехнічному фаховому коледжі на денному відділенні на бюджетній формі навчання (а.с. 9, 10). [PERSON] та [PERSON] мають встановлений діагноз правобічний грудний сколіоз IV ступеня та потребують додаткових коштів у зв`язку із цим (а.с. 17, 18). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved