Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Лисичанського міського суду Луганської області змінено на Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Лисичанська міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1) та [PERSON] (далі - відповідач 2) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із складними життєвими обставинами відповідачі [PERSON] та [PERSON] написали заяву про тимчасове влаштування їх дитини [PERSON] , [INFO] , в Луганський обласний дитячий будинок № 2, який знаходився в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Відповідно до заяви батьків розпорядженням керівника Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 08.12.2021 № 1446 малолітня дитина [PERSON] влаштована до Луганського обласного дитячого будинку № 2 строком з 09.12.2021 до 09.06.2022. У лютому 2022 року Луганський обласний дитячий будинок № 2 був евакуйований до м. Львова, з травня 2022 року малолітня дитина [PERSON] разом з іншими вихованцями та співробітниками перебувають в Республіці Словенія за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідачі доньку не відвідують, не телефонують, станом здоров`я не цікавляться, матеріальної допомоги не надають. Оскільки відповідачі покладених законом на батьків обов`язків не виконують, позивач, посилаючись на ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164-167 Сімейного кодексу (далі - СК) України, просить: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , передати органу опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до встановлення опіки над нею. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та у справі призначено підготовче засідання на 18 січня 2024 року. Відповідачі відзиву на позов не надали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. У разі неявки відповідачів не заперечував проти винесення заочного рішення за наявними у справі матеріалами. Оскільки відповідачі були повідомлені про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення виклику до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», веб-сторінка «https://ptr.dp.court.gov.ua», в судові засідання неодноразово не з`явлалися без поважних причин, відзив на позов не надали, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю, а [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що вбачається із повторного свідоцтва про народження від 14.09.2019 серії [NUMBER] , виданого Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Лугаській області. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 08.12.2021 № 00034075562 відомості про батька записані відповідно до статті 133 СК України. За заявою відповідачів [PERSON] та [PERSON] про тимчасове влаштування їх дитини [PERSON] , [INFO] ,у зв`язку із складними життєвими обставинами в Луганський обласний дитячий будинок №2, який знаходився в м. Сєвєродонецьку Луганської області, розпорядженням керівника Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 08.12.2021 № 1446 [PERSON] влаштована дитячий будинок терміном на 6 місяців з 09.12.2021 до 09.06.2022. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України у лютому 2022 року Луганський обласний дитячий будинок №2 був евакуйований до м. Львова, з травня 2022 малолітня дитина [PERSON] разом з іншими вихованцями та співробітниками перебувають в Республіці Словенія, за адресою: [ADDRESS] . У листі Луганського обласного будинку дитини № 2 від 14.09.2023 № 108 зазначено, що мати [PERSON] та батько [PERSON] з грудня 2021 року дитину не відвідували, не телефонували, станом розвитку та здоров`ям дитини не цікавилися, матеріальної допомоги не надавали. Згідно з висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, затвердженим Лисичанською міською військовою адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області 06 грудня 2023 року № 4004/01-16 відповідачів [PERSON] , [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав стосовно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ці обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами. Встановлені судом правовідносини регулюються СК України та Законом України «Про охорону дитинства». Територія Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області тимчасово окупована згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (зі змінами). За інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру відомості про місце реєстрації відповідвчів, як внутрішньо переміщених осіб, в Єдиній інформаційній системі відсутні. Можна припустити, що [PERSON] та [PERSON] у період бойових дій не виїхали з міста Лисичанська і, можливо, продовжують проживати в місті, яке перебуває в тимчасовій окупації. Перевірити, чи не загинули вони внаслідок бойових дій наразі немає можливості. Отже, інформація щодо фактичного місцезнаходження відповідачів у позивача, як органу опіки і піклування, відсутня. Встановлені судом правовідносини регулюються СК України, Законом України «Про охорону дитинства» та нормами міжнародного права. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. При вирішенні справи суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, але за весь цей час батьки проявляли байдужість до долі своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На порушення вказаних норм законодавства відповідачі взагалі усунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклувалися про здоров`я доньки, не приймали участі у її вихованні. Статтею 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти, які залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави, але відсутність у неповнолітньої дитини відповідного статусу не дає можливості на реалізацію права дитини, позбавленої батьківського піклування. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Суд також враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні «Піні та інші проти Румунії» зазначав, що інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків (усиновителів). Таким чином, позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтована доказами, відповідає нормам законодавства України та інтересам малолітньої дитини. Стаття 166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ч. 1). Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2). Відповідно до пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. На підставі викладеного, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 3, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 164, 165, 166, 180, 182-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved