Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулась [PERSON] з позовом до Черкаської міської ради, в якому просить у порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності у порядку спадкування за законом на транспортний засіб марки SUZUKI, моделі BALENO SEDAN 1.6, тип загальний легковий седан В, номер кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2000 року випуску, який належав за життя [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що після смерті [INFO] її батька [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається з права власності на транспортний засіб марки SUZUKI, моделі BALENO SEDAN 1.6, тип загальний легковий седан В, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2000\~року випуску, який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] \~виданого сервісним центром №\~7141. 10 жовтня\~2024\~року, позивач звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої Інни Юріївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно її померлого батька [PERSON] . 21 жовтня 2024\~року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою Інною Юріївною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого батька, у зв`язку із порушенням ст.\~1270\~ЦК України, а саме подачею заяви про прийняття спадщини із порушенням встановленого строку. Заповіт від імені спадкодавця за його життя не складався. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є його донька позивач у справи [PERSON] . Позові від інших осіб до позивача про усунення від права на спадкування з моменту смерті спадкодавця по теперішній час не подавався. Посилаючись на те, що через винесену постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку, позивач звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 11.11.2025 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Ухвалою суду від 11.02.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибула, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Згідно з наданою заявою позивач просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач відзив на позов до суду не надав, явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Згідно з наявною в матеріалах справи заявою, представник відповідача просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєва Інна Юріївна у судове засідання також не прибула, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] ,\~виданого Сокольницьким відділом РАЦС м. Москва від 07 грудня\~2000\~року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] (батько) та [PERSON] , [INFO] (матір). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серія [NUMBER] ,\~виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського районного управління юстиції м. Черкаси, Черкаської області від 04 квітня\~2001\~року, [PERSON] , [INFO] перемінив своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з свідоцтвом про одруження [NUMBER] , Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 14.11.2019 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно з свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданого 29.12.2020 2019 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Черкаси. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] виданого сервісним центром №\~7141 транспортний засіб марки SUZUKI, моделі BALENO SEDAN 1.6, тип загальний легковий седан В, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2000\~року випуску, належить [PERSON] . Згідно з висновком експертного дослідження №12/3541/2А, складеного 29.10.2024 експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України середня ринкова ціна колісного транспортного засобу SUZUKI BALENO SEDAN 1.6, державний номерний знак [NUMBER] ,\~2000\~року випуску, станом на 29.10.2024 може складати 149\~610 грн 00 коп. 10 жовтня 2024 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої Інни Юріївни із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено у заяві на день смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме автомобіль марки SUZUKI, моделі BALENO SEDAN 1.6, тип загальний легковий седан В, номер кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2000 року випуску, який належав за життя [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] . Також у вказаній заяві зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №14963/26172-01-10 від 11.10.2024 за результатами розгляду нотаріального запиту щодо надання інформації, відповідно до наявної у департаменті інформації, за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.12.2024 зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , з 18.04.2001 до 19.01.2021, [PERSON] , [INFO] , з 27.06.2012 до 12.03.2021. Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої Інни Юріївни від 21.10.2024 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті її батька [PERSON] . Як зазначено у вказаній постанові, під час розгляду заяви та поданих документів встановлено, що [PERSON] , усупереч п.3.11 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.1270 ЦК України заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подала, відповідно до інформації наданої Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 11.10.2024 за вих. №14963/26172-01-10 з померлим на день смерті не проживала, тому згідно з п.3.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вона вважається такою, що спадщину не прийняла і згідно з п.4.9 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видати свідоцтво про право на спадщину не вбачається за можливе. Згідно з листом приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої Інни Юріївни від 22.11.2024 № 846/01-16 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] заведена спадкова справа 10.10.2024 за № 51/2024. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] . Станом на день надання листа Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої Інни Юріївни від 22.11.2024 № 846/01-16, свідоцтва на спадщину ще не видавались. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2\~ст.15 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.2\~ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). Положеннями статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 1 статті 1258 ЦК України \~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 статті 1270 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1271 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Згідно з ч.1\~ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.16 глави 10 Порядку № 296/5). Згідно з ч.3\~ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні даної справи суд бере до уваги, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Водночас, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зауважує, що позивач просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на транспортний засіб марки SUZUKI, моделі BALENO SEDAN 1.6, тип загальний легковий седан В, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2000\~року випуску, який за життя належав її батьку. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до листа приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої Інни Юріївни від 22.11.2024 № 846/01-16 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] заведена спадкова справа 10.10.2024 за № 51/2024. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] . Станом на день надання листа приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої Інни Юріївни від 22.11.2024 № 846/01-16, свідоцтва на спадщину ще не видавались. Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою Інною Юріївною від 21.10.2024 вих. №725/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті її батька [PERSON] , у зв`язку з пропуском позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини. Доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач суду не назвала та не надала. Так, згідно з свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданого 29.12.2020 2019 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Черкаси. Водночас, звертаючись із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач вказала, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказана адреса зазначена позивачем і у позовній заяві, як адреса місця її реєстрації. Відповідно до довідки Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №14963/26172-01-10 від 11.10.2024 за результатами розгляду нотаріального запиту щодо надання інформації, відповідно до наявної у департаменті інформації, за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.12.2024 зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , з 18.04.2001 до 19.01.2021, [PERSON] , [INFO] , з 27.06.2012 до 12.03.2021. При вирішенні даної справи суд зауважує, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Однак доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього суду не названо та не надано. Із відповідним позовом (заявою) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач до суду не зверталась, оскільки доказів протилежного суду не названо та не надано. Як вже було зазначено судом вище, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Однак питання про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька позивач не порушувала (стаття 1272 ЦК України). Із відповідним позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, позивач до суду не зверталась, оскільки доказів протилежного суду не названо та не надано. Згідно з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Частиною першою ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі\~Руїс Торіха проти Іспанії\~(RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Оскільки у задоволенні позову відмовлено згідно з ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на її рахунок.

Outcome: dismissed