Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за вище вказаним позовом, за результатом розгляду якої 21.03.2025 року ухвалено рішення, яким позов задоволено частково. При цьому, в судовому засіданні, яке відбувалось 21.03.2025 року та проводилось судом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторініз врахуванням особливостей, передбачених другим реченням ч.8 ст. 279 ЦПК України, представником позивача [PERSON] - адвокатом Малиновською В.А. було зроблено заяву, що у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, нею буде надано до суду докази понесених позивачем судових витрат у зв`язку із розглядом даної цивільної справи. Тому судом у відповідності до положень пункту 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України в рішенні позивачу було визначено строк тривалістю п`ять днів після його ухвалення для подання доказів розміру витрат, які поніс позивач. В свою чергу 25.03.2025 року адвокат Малиновська В.А. подала до суду через систему «Електронний суд» клопотання про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6520 грн. У зв`язку з чим судом було здійснено виклик сторін в судове засідання для вирішення питання про стягнення судових витрат. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України через свого представника - адвоката Малиновську В.А. як під час проголошення 21.03.2025 року вступної та резолютивної частини рішення у змісті якої судом було зазначено дату, час і місце проведення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, так і шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету його представника - адвоката Малиновської В.А., про що свідчить відповідна довідка від 22.03.2025 року про доставку електронного документу (а.с.193). Представник позивача [PERSON] - адвокат Малиновська В.А., яка приймала участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, підтримала подане нею клопотання про відшкодування судових витрат і просила його задовольнити із зазначених у ній підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином, з врахуванням скороченого процесуального строку призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати - не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, передбаченого ч.2 ст. 246 ЦПК України, у порядку встановленому ч.2, 5, 9 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить довідка про доставку 21.03.2025 року судової повістки у вигляді повідомлення у додаток «Viber» (а.с.192) на номер його телефону, а також у відповідності до ч.5 ст. 130 ЦПК України, через свого представника - адвоката Левчишину О.В., шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету останньої, про що свідчить відповідна довідка від 22.03.2025 року про доставку електронного документу (а.с.202). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Левчишина О.В. в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення судової повістки до її електронного кабінету, про що свідчить відповідна довідка від 22.03.2025 року про доставку електронного документу (а.с.202). При цьому, 28.03.2025 року представник відповідача - адвокат Левчишина О.В. подала до суду через систему «Електронний суд» клопотання про зменшення розмірувитрат на правничу допомогу, в якому зазначила, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6520 грн єзавищеними і неспівмірними з обсягом роботи адвоката та складністю справи, яка розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу, згідно пунктів 1 і 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 21.03.2025 року судом ухвалено рішення, яким частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Під час судового розгляду, а саме в судовому засіданні, яке відбувалось 21.03.2025 року та проводилось судом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторініз врахуванням особливостей, передбачених другим реченням ч.8 ст. 279 ЦПК України, представником позивача [PERSON] - адвокатом Малиновською В.А. було зроблено заяву, що у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, нею буде надано до суду докази понесених позивачем судових витрат у зв`язку із розглядом даної цивільної справи. Тому судом у відповідності до положень пункту 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України в рішенні позивачу було визначено строк тривалістю п`ять днів після його ухвалення для подання доказів розміру витрат, які поніс позивач. 25.03.2025 року адвокат Малиновська В.А. подала до суду через систему «Електронний суд» клопотання про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6520 грн з доданням до нього розрахунку цих втрат. При цьому, до зазначеного клопотання додано докази розміру, понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: - копію договору № 07/11 про надання правової допомоги від 07.11.2022 року, яка була укладена між позивачем [PERSON] та адвокатським бюро «Малиновської», яким сторонами було узгоджено розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначений за домовленістю у погодинній оплаті з розрахунку 800 грн за годину; - копію звіту адвокату № 58 про виконання дій необхідних для надання правової допомоги від 21.03.2025 року, згідно якого за 2 години участі адвоката в судових засіданнях, які відбулись 06.02.2024 року і 21.03.2025 року, нараховано вартість послуг у сумі 1600 грн (800 грн/год. Х 2 год. = 1600 грн); - копію акту надання послуг № 058 від 21.03.2025 року складений між замовником - позивачем [PERSON] та виконавцем - керуючим адвокатським бюро «Малиновської» Малиновською В.А., згідно якого [PERSON] було прийнято надану йому послугу у вигляді участі в його інтересах адвоката в судових засіданнях у суді в даній справі тривалістю 2 години загальною вартістю 1600 грн (800 грн/год. Х 2 год. = 1600 грн); - копію рахунку на оплату № 058 від 21.03.2025 року адвокатського бюро «Малиновської» для отримувача (покупця) Самборукц В.І. наданих йому послуг у вигляді участі в його інтересах адвоката в судових засіданнях у суді в даній справі тривалістю 2 години загальною вартістю 1600 грн (800 грн/год. Х 2 год. = 1600 грн); - копію детального розрахунку розміру витрат на професійну правничу допомогу, згідно якого загальна вартість згаданих витрат становить 6520 грн, яка складається з наступних послуг: надання усних та письмових консультацій і правових питань, формування правової позиції для підготовки позову до суду тривалістю 1 годину вартістю 800 грн; підготовки позовної заяви до 1 інстанції тривалістю 4 години вартістю 3200 грн; виконання окремих доручень клієнта тривалістю 1 година 15 хвилин вартістю 920 грн; участь у двох судових засіданнях Кодимського районного суду Одеської області тривалістю 2 години вартістю 1600 грн; - копії платіжних інструкцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.03.2023 року № @2PL529513 на суму 4920 грн та від 25.03.2025 року № @2PL062782 на суму 1600 грн, які підтверджують здійснення [PERSON] оплати АБ «Малиновської» вартості за надання послуг правової допомоги за договором № 07/11 від 07.11.2022 року, зокрема на підставі рахунку № 058 від 21ю03.2025 року, у відповідних розмірах. Відповідно до положень ч.2-3 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку вирішення питання про судові витрати суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Згідно пункту 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативиухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У зв`язку з чим суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати на професійну правничу допомогу. Висновки суду - щодо обґрунтованості судових витрат на професійну правничу допомогу: При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Між адвокатським бюро «Малиновської» та [PERSON] був укладений договір № 07/11 від 07.11.2022 року про надання правової допомоги. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача - адвокатом Малиновською В.А. складалися процесуальні документи, зокрема заява по суті - позовна заява, всі копії документів надані суду були завірені зазначеним адвокатом з дотриманням положень частини 4 статті 95 ЦПК України, а сама остання приймала безпосередню участь в двох судових засіданнях, які відбувалися 09.11.2023 року (а.с.87-90) та 21.03.2025 року (а.с.169-173) в режимі відеоконференції. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). - щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу: Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права. В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved