Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому зазначив, що 07.06.2024 року уклав шлюб із відповідачкою. Від шлюбу дітей немає. Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини припинено, а також спільне господарство не ведеться з жовтня 2024 року. Позивач просив розірвати шлюб із відповідачкою. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] просив розглядати справу у його відсутності, про що зазначив у позові та, у разі неявки відповідачки, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та дату повідомлялася належним чином. Конверт із ухвалою суду та судовою повісткою не повернувся на адресу суду. Згідно довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber», відповідачці [PERSON] було своєчасно доставлено повідомлення про виклик у судові засідання на 03.03.2025 р. на 10 год. 30 хв. Та на 01.04.2025 на 14.00 год. На електронну пошту суду надійшли фотокопії заяв, відправником яких вказана [PERSON] про неможливість прибуття у суд у зв`язку із перебуванням у Польші. У заяві від 03.03.2025 відправниця вказує, що не дає згоди на розірвання шлюбу. У заяві датованій 31.03.2025 відправниця вказує, що дає згоду на розірвання шлюбу. Разом із цим, дані заяви не підписані електронним цифровим підписом відправника, а тому суд не може беззаперечно вважати, що вони направлені саме відповідачкою. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстровано 07 червня 2024 року, виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області, актовий запис №23, прізвища сторін після укладення шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до положень ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Спільне життя не склалося, шлюбно-сімейні відносини не підтримуються, а також спільне господарство не ведеться з жовтня 2024 року, відновлення сімейних відносин неможливо. За таких обставин суд вважає, що родина існує формально, подальше спільне життя подружжя у законному шлюбі і збереження родини неможливо, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спір про поділ спільного майна відсутній. Судові витрати по сплаті судового збору позивач не просив залишити за ним, однак в той же час не наполягав стягнути з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved