Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Любарської селищної ради, Орган опіки та піклування Любарської селищної ради, про позбавляння батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 вересня 2001 року виконавчим комітетом Стрижівської сільської ради Любарського району Житомирської області зареєстровано шлюб позивачки з [PERSON] , актовий запис №16. В період спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 15 жовтня 2012 року рішенням Любарського районного суду їх шлюб було розірвано. Сина [PERSON] залишено для проживання з позивачкою. Відповідно до рішення Любарського районного суду від 18 жовтня 2012 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн, щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . З дня народження сина і по даний час син постійно проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Позивачка сама займається вихованням дитини. Батько дитини не бажав і на даний час взагалі не приймає участі у його вихованні. Позивачка працює продавцем, отримані доходи витрачає на утримання своєї дитини. Отриманих доходів позивачкою недостатньо для піклування їх спільної дитини з відповідачем. Позивачка забезпечує виховання сина, його захист та піклування. Відповідач взагалі не приділяє уваги до їх дитині. Жодного разу не являвся по місцю проживання та місця виховання свого сина і не цікавиться його життям. Відповідач не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не переймається здобуттям ним шкільної освіти, не готує його до самостійного життя, навіть не утримує його. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав і не надає. Відповідач не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Не усвідомлюючи свій батьківський обов`язок, відповідач продовжує ухилятись від надання матеріальної допомоги. Даний фактор позивачка оцінює як ухилення батька дитини від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїх обов`язків. Відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання їх спільної дитини станом на 01.07.2024 в сумі 39953,00 грн. Згідно висновку органу опіки і піклування Любарської селищної ради, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] . На підставі викладеного вище, позивачка вважає, що є реальні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , як батька дитини, а тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] 29 жовтня 2024 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження. 09 грудня 2024 року в підготовчому засіданні залучено до розгляду у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Любарської селищної ради. Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року закрито підготовче засідання. Справу призначено до розгляду по суті на 11 год 00 хв 18 березня 2025 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того вказала, що в грудні місяці відповідач сплатив заборгованість по аліментних платежах, однак за два місяці аліменти не сплачені. Зазначила, що вона із сином бажає, щоб відповідач, не був батьком дитини. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та зазначив, що об`єктивною винною поведінкою відповідача у справі є те, що він не цікавиться вихованням сина в навчальному закладі, не цікавиться його станом здоров`я, не намагається проводити вільний час із сином, він не проявляє ініціативи, як батько до своєї дитини. В судовому засіданні відповідач зазначив, що він бажає спілкуватися із своїм сином та приходив до нього раніше у вихідні дні. Однак місяців три вже не навідував сина. Перешкод у спілкуванні із сином йому ніхто не чинить. Проте, коли він приходив на день народження до сина, то дружина казала, що викличе поліцію, мотивуючи тим, що він у нетверезому стані, а тому він ішов не поспілкувавшись із сином. В шкільний заклад до сина він не приходив та не спілкувався із вчителями, але вразі необхідності він не проти відвідувати навчальний заклад. В судовому засіданні представник служби у справах дітей позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала. Представник органу опіки та піклування Любарської селищної ради в судовому засіданні не заперечувала в задоволенні позовних вимог [PERSON] , дала пояснення аналогічні доводам у висновку органу опіки та піклування Любарської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] . А також зазначила, що органом опіки та піклування Любарської селищної ради випадки щодо аморального способу життя відповідача по відношенню до його сина, щодо притягнення відповідача до адміністративної за неналежне виконання батьківських обов`язків не розглядалися, оскільки збоку заявника підтверджуючих матеріалів про такі випадки не надавались. Вказала, що дана сім`я, як сім`я яка перебуває у важких життєвих умовах, під супроводом, не знаходилася. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №11. Рішенням Любарського районного суду від 15 жовтня 2012 року №613/2-308/12, шлюб укладений 17 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Сина [PERSON] залишено для проживання з мамою [PERSON] . Відповідно до виконавчого листа від 18 жовтня 2012 року №613/2-307/12, виданого на підставі рішення Любарського районного суду від 18 жовтня 2012 року №613/2-307/2012, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 500 грн щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Довідка видана 24 липня 2024 року Любарським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №23.4-44/2024/46617 вказує, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №613/2-307/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 500 грн щомісяця, починаючи із дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Заборгованість зі сплати аліментів на 01.07.2024 становить 39953,00 грн. Із характеристики учня 9 класу [PERSON] , [INFO] , виданої Стрижівським ліцеєм Любарської селищної ради Житомирської області, класним керівником слідує, що [PERSON] навчається у ліцеї з першого класу. Зарекомендував себе як старанний учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Навчається в міру своїх можливостей. До виконання громадських доручень [PERSON] ставиться сумлінно. Має авторитет серед однокласників. Мати [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько [PERSON] із дитиною не спілкується, із сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являється. Відповідно до довідки, виданої 29 липня 2024 року Стрижівським старостинським округом №413, [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні матері [PERSON] . Із висновку органу опіки та піклування Любарської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради Житомирської області від 26 вересня 2024 року №254, слідує, що під час розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини гр. [PERSON] підтвердила та не заперечила проти позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , так як батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не надаючи, зокрема, належної матеріальної допомоги, не турбуючись про фізичний і духовний розвиток сина, не навідується до дитини, не бере участі у його вихованні, в разі хвороби дитини не супроводжує його до медичного закладу, не цікавиться його життям та навчанням у закладі освіти. Беручи до уваги викладені факти, враховуючи роль батька у вихованні, утриманні дитини, виконанні батьківських обов`язків, виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування Любарської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька - [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні дитина [PERSON] пояснив, що відповідач являється його батьком. Батько його не відвідує. З батьком він спілкувався місяців два тому, після судового засідання, який взяв його телефон та пообіцяв дати грошей, однак нічого не дав. Перед цим спілкувався з батьком років чотири тому, коли той приходив до нього на день народження. Позивач бажає щоб його батька позбавили батьківських прав тому, що він не цікавиться його життям та не спілкується з ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що із сім`єю позивачки в неї тісні стосунки. Вона часто буває у неї вдома: на дні народження, свята. Жодного разу не був присутній батько [PERSON] . Вона ніколи не чула від [PERSON] , щоб батько йому щось купив чи подарував. Її відомо, що [PERSON] сама виховує сина, займається його піклуванням, вихованням. Вона не може ствердити, що поведінка батька негативно впливає на дитину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . Батько хлопчика не цікавиться його вихованням, здоров`ям. Мати хлопчика [PERSON] сама виховує хлопчика. Вона жодного разу не чула і не бачила, щоб батько хлопчика прийшов на свята чи подзвонив, або цікавився чи дитина чогось потребує. Свідок зазначила, що вона не була свідком таких обставин, які свідчать про те, що відповідач своєю поведінкою може негативно впливати на розвиток [PERSON] . За частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За змістом наведених норм права позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків на кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка та її представник посилалися на те, що вихованням, піклуванням, здоров`ям, розвитком сина займається тільки позивачка, а відповідач сином не цікавиться не бере участі у його вихованні, навчанні, розвитку. Проте, позивачкою та її представником не надано достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували свідоме нехтування [PERSON] своїми обов`язками щодо участі у вихованні сина та умисне ухилення від їх виконання. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Суд вважає, що проживання дитини разом із своєю матір`ю, яка займається її вихованням та розвитком, утримує його, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батьків та дітей може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Натомість, відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , намагається спілкуватися з сином, а також відповідач сплатив заборгованість по аліментних платежах. Висновок органу опіки та піклування не підтверджує, що [PERSON] свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно сина, втратив цікавість до нього, а інтереси дитини вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав. Даний висновок також не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також не вказано, як позбавлення батьківських прав відповідача буде слугувати як найкращим інтересам дитини. Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували винну поведінку батька, систематичне ухилення від виконання батьківських обов`язків, притягнення його до відповідальності за ст. 184 КУпАП та інші підстави для позбавлення батьківських прав, що змінити поведінку батька неможливо. Відтак не доведено злісне ухилення відповідача від виховання сина і наявність передбачених ч.1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] як крайнього засобу впливу. Під час розгляду справи також не було доведено, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), вказано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Суд зауважує, що в разі якщо [PERSON] не змінить свого ставлення до виховання сина в подальшому, зокрема своїх обов`язків по вихованню, навчанню, фізичного і духовного розвитку дитини, позивачка не позбавлена можливості звернутися в суд з аналогічним позовом про позбавлення батька батьківських прав.

Outcome: dismissed