Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

27 серпня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла, сформована в системі «Електронний суд» адвокатом Болюбаш І.О. позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що з вересня 2024 року сімейні відносини з відповідачем зіпсувались, внаслідок чого пів року подружжя разом не проживає, шлюбні відносини фактично припинилися. Позивачка вважає розірвання шлюбу неминучим. Спільний неповнолітній син проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, тому позивач звертається до суду. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 06 березня 2025 року надійшла заява представника позивача про залишення позову без розгляду в частині стягнення аліментів у зв`язку із досягненням домовленості щодо утримання дитини. 18 березня 2025 року надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та її представника. 24 березня 2025 року надійшла заява відповідача про визнання позову в частині розірвання шлюбу та розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 25 березня 2025 року позов в частині стягнення аліментів на дитину залишено без розгляду. Враховуючи наявність заяв сторін, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено,\~що 22\~вересня 2000\~року [PERSON] \~та [PERSON] зареєстрували шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~№848. Місце реєстрації: Україна, м. Миколаїв, відділ реєстрації одружень. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, беручи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] не бажає відновити її дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розподіляючи судові витрати, суд приходить до такого: Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, до початку судового розгляду відповідач визнав позов, позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, а саме 484,48 грн, а іншу частину судового збору 605,60 грн стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved