Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Медвідь В.А. звернувся до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що [PERSON] (далі - Позивачка) та [PERSON] (далі - Відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2016 року по 02.12.2024 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із Позивачкою та перебуває на її утриманні. Після розлучення сторони так і не досягли домовленості стосовно поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю, як подружжя. За час шлюбу сторони придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за [ADDRESS] , який зареєстрували за Відповідачем. Сторони не дійшли згоди щодо спільного володіння та користування житловим будинком, даний спір у відповідності до положень цивільного законодавства має бути вирішений судом. Ринкова вартість спірного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, становить 461 039,00 грн. що в еквіваленті на іноземну валюту - долари США, по офіційному курсу НБУ (42.3) станом на день подання позовної заяви до суду становить 10900 доларів США. За таких обставин, враховуючи, що спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим, з урахуванням дотримання балансу інтересів сторін, направленого на справедливий захист прав Позивачки, наявні підстави для сплати Відповідачем на користь Позивачки грошової компенсації вартості частини житлового будинку в сумі 230519,50 грн., що становить 5450 доларів США замість належної їй частки у праві спільної власності з одночасним припиненням її права на 1/2 частку вказаного житлового будинку. Просить суд: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить частину його вартості в сумі 230519,50 грн., що становить 5450 доларів США припинивши частку [PERSON] у праві власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.01.2025 року відкрито провадження у справі. 06.02.2025 від представника позивача, адвоката Медвідя В.А. до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить зменшити заявлений розмір позовних вимог виклавши зменшені позовні вимоги наступним чином: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 частину його вартості в сумі 4000 доларів США припинивши частку [PERSON] у праві власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. 11.02.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову, в якій останній просить прийняти часткове визнання позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя викладених у адресованій до суд позовній заяві від 08.01.2025 року шляхом сплати грошової компенсації вартості частини будинку в сумі 4000 доларів США. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Представник позивача, адвокат Медвідь В.А. подав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання в даній справі без участі позивача та її представника, адвоката Медвідя В.А. та ухвалити рішення про задоволення позову. В судове засідання відповідач не з`явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Також судом при зазначенні дати ухвалення судового рішення застосовано висновок ОП ВС викладений у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 в якому вказано, що у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представників позивача та відповідача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії Договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ластівкою Р.М. - [PERSON] купив у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями номер [ADDRESS] (а.с 34-38). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.06.2017 - [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.39-40). Згідно рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2024 року, справа №385/1283/24 - розірвано шлюб, поміж [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.10.2016 року виконавчим комітетом Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, актовий запис № 2 (а.с.41-43). Згідно копії Звіту про незалежну оцінку майна, складеного оцінювачем [PERSON] - ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 69,48 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , співвласниками якого є [PERSON] станом на 01.09.2024, склала 461039 грн. (а.с.6-30). Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Зі змісту частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) випливає, що: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21). У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16ц, від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Під час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Такий будинок відповідно до ст. 60 СК України належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності та їх частки є рівними відповідно до ст. 70 СК України. Позивач просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 частину його вартості в сумі 4000 доларів США припинивши частку [PERSON] у праві власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. Відповідач згоден на компенсацію позивачу вартості частки спірного будинку в сумі 4000 доларів США (а.с. 61). За таких обставин, враховуючи, що будинок є спільною власністю подружжя та згоду відповідача на компенсацію вартості частки будинку у розмірі 4000 доларів США - позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Крім того, положенням ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що розгляд справи відбувається в порядку загального позовного провадження, станом до початку розгляду справи по суті, відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, що становить 922,5 грн. та стягнути з [PERSON] на користь позивача лише 922,5 грн. судових витрат.

Outcome: approved