Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

21.10.2024 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому позивач просить визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини терміном три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його двоюрідна бабця [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Незадовго до свої смерті, а саме 20.05.2023 [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла все належне їй майно позивачеві. Позивач про наявність цього заповіту обізнаний не був. Його двоюрідна бабця за життя ніколи не казала ні йому, ні іншим членам родини, ні друзям родини про складений заповіт. Власних дітей у [PERSON] не було. Її чоловік [PERSON] помер [INFO] . До позивача [PERSON] завжди відносилась як до рідного онука, у них були теплі стосунки, що й зумовило, на думку позивача, складення заповіту на його користь. Рідна бабця позивача [PERSON] у травні 2024 року, знаходячись у квартирі померлої сестри [PERSON] , вирішила перебрати старі фотографії та документи, серед яких знайшла заповіт на ім`я позивача, датований 20.05.2023. Дізнавшись про заповіт та маючи намір прийняти спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. з відповідною заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Хамулою Н.Г. 04.06.2024 було зареєстровано спадкову справу №63/2024. Однак нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.09.2024 з тих підстав, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Крім позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернулась бабця позивача [PERSON] відповідач у справі. Посилаючись на те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, позивач просить суд вказаний строк поновити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А. Ухвалою суду від 31.10.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Витребувано у Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Хамули Наталі Григорівни завірену належним чином копію спадкової справи №63/2024, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 18\~листопада 2024\~року від\~Приватного нотаріуса\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Запорізької області\~Хамули Наталі\~Григорівни на\~виконання ухвали\~суду від\~31.10.2024\~року надійшла\~копія спадкової\~справи №63/2024,\~заведеної після\~смерті [PERSON] ,\~померлої [INFO] . 16.12.2024\~року до\~суду засобами\~поштового зв`язку\~від відповідача\~ [PERSON] надійшла\~заява про\~розгляд справи\~без її\~участі,\~проти задоволення\~позову не\~заперечує. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача адвокат Слизовська М.Ю. просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, з урахуванням наданих доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви просить справу розглянути без її участі, проти позову не заперечує. Дослідивши позовну заяву, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст..\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Як встановлено судом, [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 19.10.2022 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 23 травня 2023 року [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала [PERSON] . До складу спадкового майна, що належить спадкодавцю, входить право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22.05.1995 року; копією свідоцтва про право на спадщину за законом №590 від 22.05.1995 року. З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] , як рідна сестра спадкодавця, та позивач. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст.\~4\~ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). За правилами ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Наведений перелік не є вичерпним та дозволяє застосування до спірних правовідносин аксіоми цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається на те, що на момент відкриття спадщини він проживав в іншому місті, а про наявність заповіту обізнаний не був. Лише в травні 2024 року [PERSON] відповідач у справі при розбиранні старих фотокарток та документів померлої віднайшла вказаний заповіт і вже 04.06.2024 позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Відповідач вказані обставини визнала, заперечень проти позову не подавала. Суд зауважує, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20 (провадження № 61-12451св21). Судом встановлено, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач не був обізнаний про складання спадкодавцем заповіту на його ім`я і про існування заповіту дізнався вже після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. З огляду на зазначене, суд вважає, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними та обумовлені об`єктивними, непереборними ти істотними труднощами. Згідно з ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вказані\~обставини,\~що стали\~підставою для\~пропуску позивачем\~встановленого строку\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~за заповітом,\~суд дійшов\~висновку про\~визнання поважними\~причини пропуску\~позивачем строку\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк, тривалістю три місяці, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved