Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

У січні 2025 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 11 лютого 2023 року між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом - Варавою Н. П. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті співмешканця позивачка залишилася проживати одиноко в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є особою похилого віку, має проблеми зі здоров`ям, їй важко пересуватися, її пенсії ледь вистачає на сплату житлово-комунальних послуг. У лютому 2023 року між позивачкою та відповідачем, який є її племінником, укладено договір довічного утримання, згідно з умовами якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй на праві привтаної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] приймає у власність вищевказану квартиру за зобов`язується забезпечити [PERSON] утриманням та доглядом довічно. Зокрема, відповідач мав забезпечувати позивачку одягом, взуттям, належним медичним обслуговуванням, продуктами харчування, іншими засобами домашнього вжитку, а також надавати кожного місяця грошові кошти в сумі 500,00\~грн. Після укладення договору і до травня 2023 року відповідач навідувався до позивачки, але жодного разу не передавав їй кошти, як було обумовлено в договорі. Натомість [PERSON] віддала [PERSON] кошти, які збирала на операцію, для купівлі іноземної валюти, після чого він перестав приїздити до неї, відповідати на телефонні дзвінки. У подальшому відповідач перестав спілкуватися з позивачкою та заблокував її номер телефону. Таким чином, [PERSON] не виконує своїх обов`язків за договором довічного утримання від 11.02.2023, що є підставою для його розірвання. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27 лютого 2025 року 08-30 год., яке відкладено на 27 березня 2025 року 08-30 год. Позивачка подала до суду заяву, в якій просила підготовче засідання провести без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в підготовчому засіданні у разі процесуальної можливості. Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, не заперечував проти розірвання договору довічного утримання, просив не стягувати з нього судові витрати та судове засідання провести без нього. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час підготовчого засідання відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 11 лютого 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом - Варавою Н. П. та зареєстровано в реєстрі за № 335, згідно з умовами якого відчужувач ( [PERSON] ) передає у власність набувача ( [PERSON] ) належну їй на праві приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , а набувач приймає у власність вищевказану квартиру та зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно (а. с. 9, 10). У п. 7 договору сторони узгодили, що обов`язок набувача майна з надання відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення придатним для носіння одягом і взуттям; забезпечення належним медичним обслуговуванням (шляхом залучення медичних працівників, лікарів, медичних сестер тощо); забезпечення продуктами харчування; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо; забезпечення на місяць готівкою в сумі 500,00 грн, яка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Ця сума повинна сплачуватися набувачем не пізніше двадцятого числа кожного місяця за наступний місяць. Загальна грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається в розмірі 1000,00 грн, яка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 16 договору довічного утримання цей договір може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків; на вимогу набувача. Цей договір припиняється зі смертю відчужувача. У позовній заяві позивачка, як на підставу розірвання договору довічного утримання, посилається на те, що [PERSON] не здійснює щодо неї догляду, не надає коштів на утримання, не забезпечує медичним облуговуванням та продуктами харчування, і ці обставини не заперечує відповідач, який визнав позов. На підтвердження вказаних у позовній заяві обставин щодо наявності проблем зі здоров`ям до позовної заяви додано медичні довідки (а. с. 11-13). Згідно з довідкою, виданою настоятелем ієромонахом [PERSON] ( [PERSON] ), від 16 січня 2025 року [PERSON] є постійною прихожанкою [PERSON] , за час відвідування церкви неодноразово повідомляла, що проживає одиноко, має проблеми зі здоров`ям, часто звертається за допомогою в побутових питаннях (перенести важкі речі, відвезти на кладовище до родичів). Церква допомагає [PERSON] з продуктами та іншими необхідними речами. Догляд за [PERSON] , з її слів, ніхто не здійснює. Також [PERSON] повідомляла, що в неї є проблеми з племінником, який обіцяв доглядати за нею, однак догляду не здійснює, а тому вона вимушена просити допомоги в сусідів та працівників церкви (а. с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувана утриманням та (або) доглядом довічно. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4)\~матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувача (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 1 ст. 749 ЦК України передбачено, що в договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувана. Договір довідного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач - необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків. Згідно зі ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 347/1273/16 викладено правовий висновок, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення ч. 1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018\~року у справі № 509/513/16-ц. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № \~55/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом установлено, що відповідач порушив взяті за договором довічного утримання зобов`язання, зокрема, у частині надання медичного та матеріального (одяг, продукти харчування) забезпечення позивачки. Ураховуючи конкретні обставини справи, а також думку відповідача, який визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що наявні підстави для розірвання договору довічного утримання, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір \~50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову,\~та згідно зі\~ст. 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved