Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначила, що вона, [PERSON] , з 2001 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] . Від фактичних шлюбних відносин вони мають сина [PERSON] , [INFO] , відносно якого відповідач визнав своє батьківство у встановленому законом порядку. З 2004 року сімейно-шлюбні відносини між нею і відповідачем були припинені, вони стали проживати окремо один від одного, спільного господарства не вели та не мали загального бюджету. Син [PERSON] залишився проживати разом з нею і, оскільки відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку, вона вимушена була звертатись до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2004 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , згідно рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2004 року по справі №2-1019-2004 рік, збільшено з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною віку повноліття, на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною віку повноліття. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання у Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області, де було відкрито виконавче провадження №13456399. Рішення суду виконувалось боржником нерегулярно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на момент досягнення сином повноліття, склала 51182,82 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим Південним відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ніякої іншої допомоги у добровільному порядку відповідач на утримання дитини не надавав. Вона тривалий час чекала на добровільну виплату заборгованості по аліментам з боку відповідача, але її сподівання виявилися марними, борг відповідач так і не сплатив, тому захистити порушені права сина вона може тільки в судовому порядку. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Вважає, що пеня за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 11 квітня 2020 року по 10 грудня 2021 року повинна бути нарахована у розмірі 11954 грн. 19 коп. Відповідач є працездатним, несплата ним аліментів не була наслідком тяжкої хвороби або іншої незалежної від відповідача обставини, тому вважає, що з [PERSON] повинна бути стягнута як заборгованість по сплаті аліментів, так і неустойка (пеня) за невиплату аліментів на утримання дитини. Загальний розмір заборгованості та пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини складає 63137,01 грн. (заборгованість 51 182,82 + пеня 11 954,19) грн. На підставі зазначеного позивач просила стягнути з [PERSON] на її - [PERSON] користь, заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 51182,82 грн., та пеню, яка виникла у результаті заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , за період з 11 квітня 2020 року по 10 грудня 2021 року, в сумі 11954,19 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутністю, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна стор она повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 2001 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] . Від фактичних шлюбних відносин вони мають сина [PERSON] , [INFO] , відносно якого відповідач визнав своє батьківство у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства [NUMBER] від 17 грудня 2003 року (арк.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] (арк.с. 9). Відповідно до копії рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття (арк.с. 11). Відповідно до копії рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , згідно рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2004 року по справі №2-1019-2004 рік, збільшено з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною віку повноліття (арк.с.12-13). Виконавчий лист був пред`явлений до виконання у Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області, де було відкрито виконавче провадження №13456399. Рішення суду виконувалось боржником нерегулярно, до повноліття дитини відповідач усіляко ухилявся від сплати аліментів та їх не сплачував. Державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тоцькою А. відповідачу нараховано борг по сплаті аліментів, відповідно до якого заборгованість по аліментам [PERSON] станом на момент досягнення дитиною повноліття становить 51182 грн. 82 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (арк.с.19). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам суд зазначає наступне. Частинами 3, 4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вирішує питання стягнення заборгованості за аліментами лише в разі спору про її розмір, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц. Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідач не заперечує розмір заборгованості за аліментами, який визначений державним виконавцем. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність спору між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами, визначеної державним виконавцем, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, так як при відсутності спору щодо розміру заборгованості за аліментами, така заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Також, згідно п. 9, р. 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5): виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Тобто згідно законодавства виконавець не має право закінчити виконавче провадження. Аналогчіна правова позиція також висловлена в постанові Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року по справі № 208/265/16-ц. Таким чином суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, оскільки аліменти вже стягнуті за рішенням суду і державний виконавець повинен вживати заходів для виконання вже існуючого рішення суду та здійснювати виконавчі дії щодо сплати боржником заборгованості по аліментам до повного погашення боргу. Щодо позовних вимог про стягнення пені за несплату аліментів суд зазначає наступне. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачували щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ч. 1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам станом на момент досягнення дитиною повноліття, а саме на [INFO] становить 51182,82 гривень, яка утворилась через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання сина. Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів в період з 11 квітня 2020 року по 10 грудня 2021 року в сумі 11954,19 гривень. Даний розрахунок неустойки (пені) відповідачем не заперечується, оскільки останній на виклики суду, жодного разу в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подавав. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Окрім цього, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial