Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Герцун В.С., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 05 червня 2010 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2020 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ще до офіційного розірвання шлюбу з відповідачем позивач разом з дітьми перейшла жити до своєї матері за адресою: [ADDRESS] . З дати розірвання шлюбу і до теперішнього часу відповідач не цікавиться життям дітей, не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Позивач турбується про них, виховує їх, дбає про стан їх здоров`я, забезпечує усі їх матеріальні потреби. На теперішній час позивач з відповідачем так і не дійшли згоди щодо того, з ким будуть проживати діти. На думку позивача, відповідач в будь-який вигідний для нього час може прийти в сім`ю та забрати дітей нехтуючи їх інтересами та правами. Крім того, у позивача виникають проблеми у зв`язку з відсутністю відповідача, оскільки вона не може зняти з реєстрації дітей та зареєструвати за іншим місцем проживання без згоди відповідача, тощо. На теперішній час позивач працює, має достатній заробіток щоб піклуватися про дітей, має житло в якому створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Позивач знає інтереси дітей, їх потреби, разом вони проводять багато часу. У позивача з дітьми одне комфортне середовище, знадячись в якому останні почуваються захищеними. Посилаючись на викладене, позивачка просить визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та пояснив, що протягом тривалого часу місце знаходження відповідача не відоме, в утриманні та вихованні дітей не приймає участь. Позивач має намір змінити місце реєстрації дітей однак без відповідача вона цього зробити не може, в зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за останнім відомим місцем перебування та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що з 05 червня 2010 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими свідоцтвами про народження дітей з відповідними записами про батьків (а.с. 19-20). Згідно паспортних даних, позивачка значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] (а.с. 16-17). Діти сторін навчаються у Миколаївській гімназії № 64 Миколаївської міської ради Миколаївської області, [PERSON] учень 8-го класу навчається в гімназії з 2017 року, та Анна учениця 4-го класу навчається з 2021 року. Відповідно до характеристик з навчального закладу вбачається, що діти сторін проживають за однією адресою з позивачкою по [ADDRESS] , завжди мають охайний вигляд, забезпечені всім необхідним приладдям та речами, які необхідні для навчання. Усі питання щодо навчання, виховання, фінансового забезпечення дітей вирішує мати [PERSON] . Батько [PERSON] не здійснює контролю за навчанням та поведінкою дітей, батьківські збори жодного разу не відвідував та не цікавився успіхами дітей навіть у телефонному режимі (а.с. 22-23). Також, позивачкою укладено декларації про вибір лікаря-педіатра в КНП Миколаївської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №\~\~4" як законним представником неповнолітніх дітей, в яких також зазначена адреса проживання [ADDRESS] (а.с. 9-10). Позивачка проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 07 липня 2023 року, займає посаду старшого кухара. Сума її загального доходу за період з 01 лютого 2024 року по 31 липня 2024 року становить 148382,81 грн (а.с. 11). За місцем служби позивачка характеризується позитивно, за характером спокійна, професійна підготовка на високому рівні, свої службові обов`язки виконує охоче, в колективі користується авторитетом та повагою (а.с. 21). Відповідач також призваний на військову службу 11 липня 2023 року. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 27 грудня 2023 року № 370 має статус військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину з 27 грудня 2023 року (а.с. 118). Органом опіки та піклування в особі служби у справах дітей Миколаївської міської\~ради надано висновок від 17 грудня 2024 року, яким вважав за доцільне визначити місце проживання дітей разом з матір`ю (а.с. 73-74). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами неповнолітні діти дійсно проживають разом із матір`ю. Разом з тим доказів того, що батько дітей заперечує проти цього, матеріали справи не містять. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Звертаючись до суду із зазначеним позовом позивачкою не надано доказів порушення її прав, а саме не доведено вчинення відповідачем жодних дій зі зміни місця проживання дітей, в тому числі висловлювання погроз останнім забрати дітей у позивачки в будь-який час. Відомостей про те, що існували які-небуть суперечності або складності у спілкуванні дітей з батьком у період проживання дітей з матір`ю матеріали справи також не містять. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки та протягом останніх восьми років вона жодного разу не бачила відповідача, та відповідач не бере участі в утриманні дітей. Пояснення вказаного свідка також свідчать про відсутність між сторонами спору щодо місця проживання дітей. Щодо доводів позивачки з приводу виникнення проблем щодо зняття дітей з реєстрації та їх реєстрації за іншим місцем проживання у зв`язку з відсутністю відповідача, суд вважає їх такими що не ґрунтується на вимогах законодавства, та не свідчать, що між батьками виникає спір щодо місця проживання дітей. Окрім того, з матеріалів справи не вбачається, що у позивачки дійсно виникла необхідність у зміні місця реєстрації дітей та вказана обставина не є надуманою. Також суд звертає увагу на те, що [PERSON] , [INFO] , відповідно до вимог ч. 2 ст. 29 ЦК України, досяг віку в якому він самостійно обирає місце проживання. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачкою передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed