Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що 28.02.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір №491413-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 9000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 08.02.2025 утворилась заборгованість в розмірі 39087,22 грн., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 9000 грн, сума прострочених платежів по процентах 28737,22 грн., 1350,00 грн. сума прострочених платежів за комісією. Посилаючись на викладене, просять суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору. 24.02.2025 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відкрите спрощене позовне провадження по справі і призначено судове засідання на 14.03.2025. 26.03.2025 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. Представник позивача в письмовій заяві позов підтримав повністю. Просить суд слухати справу у його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що 28.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №491413-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 28.02.2024 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 491413-КС-001 про надання кредиту. 28.02.2024 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 491413-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON]., через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6568, на номер телефону [NUMBER] , котрий відповідачем було введено/відправлено. 28.02.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика та [PERSON] було укладено Договір № 491413-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір). ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 9 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 28.02.2025 утворилась заборгованість в розмірі 39087,22 грн., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 9000 грн, сума прострочених платежів по процентах 28737,22 грн., 1350,00 грн. сума прострочених платежів за комісією. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №491413-КС-001 про надання кредиту від 28.02.2024 яка станом на 08.02.2025 складає 39087,22 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10.02.2010). На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 549-551, 599, 624, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: approved