Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

13.02.2024 року позивачі звернулись до суду м. Одеси з вищевказаним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів, у якому просили суд: - скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича від 25.06.2020 року №52846508 про державну реєстрацію права власності на господарську будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS] за Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів»; - скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Бардакова Євгена Віталійовича від 02.09.2020 року №53866410 про державну реєстрацію права власності на автостоянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] за Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів»; - скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Васильківської сільської ради Болградського району Одеської області Каменська Олена Андріївна від 03 липня 2023 року №68288004 про виправлення технічної помилки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 09.03.2021 року, укладений між Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г., зареєстрований в реєстрі за №174. Разом з позовом позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якій просили: - накласти арешт на автостоянку, загальною площею 60, 1 кв.м., що в цілому складається з: літ. «А» - диспетчерська, літ. «Б» - основне, літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Є», «Ж», «З», «I», «К», «Л» - навіси, №1-3 - огорожа, №4 - водопровід, №№5,6 - естакада, І-мостіння, «М» - навіс, розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2109248351101, власником якої є товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО»; - заборонити Громадській організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (Код ЄДРПОУ 05508766, Місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іхака Рабіна, 28), Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО» (Код ЄДРПОУ 43768541, місцезнаходження: 65016, м. Одеса, пров. Ванний, буд. 1-А, кв. 75) та будь яким іншим фізичним та/або юридичним особам вчиняти дії щодо зміни існуючого порядку користування машиномісцями на автостоянці №20, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (адреса до зміни - [ADDRESS] ). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року заяву позивачів про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на автостоянку, загальною площею 60, 1 кв.м., що в цілому складається з: літ. «А» - диспетчерська, літ. «Б» - основне, літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Є», «Ж», «З», «I», «К», «Л» - навіси, №1-3 - огорожа, №4 - водопровід, №№5,6 - естакада, І-мостіння, «М» - навіс, розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2109248351101, власником якої є товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО»; заборонено Громадській організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (Код ЄДРПОУ 05508766, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іхака Рабіна, 28), Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО» (Код ЄДРПОУ 43768541, місцезнаходження: 65016, м. Одеса, пров. Ванний, буд. 1-А, кв. 75) та будь яким іншим фізичним та/або юридичним особам вчиняти дії щодо зміни існуючого порядку користування машиномісцями на автостоянці №20, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (адреса до зміни - [ADDRESS] ). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року позовну позивачів залишено без руху і надано 10-денний строк для усунення недоліків з дня отримання позивачем ухвали, у відповідності до ч. 2 ст. 185 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2024 року позовну заяву позивачів залишено без руху після відкриття провадження у справі у зв`язку із не усуненням усіх недоліків і надано 10-денний строк для усунення недоліків з дня отримання позивачем ухвали, у відповідності до ч. 2 ст. 185 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2024 року відстрочено сплату судового збору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] до ухвалення судового рішення по вищевказаній справі. 10.06.2024 року апеляційну скаргу Громадській організації «Одеська обласна організація автомобілістів» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року задоволено частково та Одеський апеляційний суд у задоволенні заяви в частині заборони Громадській організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (Код ЄДРПОУ 05508766, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іхака Рабіна, 28 вчиняти дії щодо зміни існуючого порядку користування машиномісцями на автостоянці №20, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (адреса до зміни - [ADDRESS] ), - відмовлено. 29.07.2024 року позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якій просили: забезпечити позов у справі №521/1895/24 шляхом заборони громадській організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (Код ЄДРПОУ 05508766, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) вчиняти перешкоди позивачам у користуванні закріпленими за ними стояночними місцями на автостоянці №20, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (адреса до зміни - [ADDRESS] ). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.08.2024 року забезпечено позов у справі №521/1895/24 шляхом заборони громадській організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (Код ЄДРПОУ: 05508766, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) вчиняти перешкоди позивачам у користуванні закріпленими за ними стояночними місцями на автостоянці №20, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (адреса до зміни - [ADDRESS] ).. 06.09.2024 року представник ГО «Одеська обласна організація автомобілістів» подав до суду відзив на позовну заяву, у якій просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 18.09.2024 року представник ТОВ «ЕКАТЕЛ АВТО» подав до суду, у якій просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року клопотання позивачів про витребування доказів задоволено частково. 05.11.2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у вищевказаній справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 року прийнято відмову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від позову до громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів», товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів та закрити провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів», товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів. У судове засідання представник позивачів [PERSON] з`явилася, також з`явилися позивачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позов підтримали, просили його задовольнити. Представник ГО «ООО ВСА» у судове засідання з`явився, позов не визнав просив відмовити у задоволенні позову. Представник ТОВ «ЕКОТЕЛ АВТО» в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, оцінивши доводи позову, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позову, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, суду першочергово під час розгляду позову слід встановити чи порушене право позивача. Позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги порушення їх прав як членів ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів». При цьому, жоден позивач не надав доказів свого членства в ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» станом на момент укладання оскаржуваного договору купівлі - продажу. Зміст договорів із зберігання транспортних засобів, на які позивачі посилаються як на підтвердження свого членства в ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» свідчить, що такі договори не надають автоматичного членства особі, яка зберігає транспортний засіб. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про об`єднання громадян» громадські об`єднання утворюються і діють в тому числі на принципі відсутності майнового інтересу їх членів (учасників). Частиною 6 ст. 3 Закону України «Про об`єднання громадян» встановлено, що відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) Таким чином, виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про об`єднання громадян» станом на момент укладання оскаржуваного договору купівлі - продажу члени ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» не мали права на частку об`єкта нерухомого майна майнового комплексу автостоянки за адресою : [ADDRESS] , зазначений об`єкт нерухомого майна не міг бути використаний для вимоги будь-якого окремого члена (учасника) ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів" 25 червня 2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким Олександром Сергійовичем прийнято рішення № 52846508 про державну реєстрацію прав, згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності за Громадською організацією "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів" на господарську будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв. м, яка складається з: літ. "А" - диспетчерська, літ. "Б" - основне, літ. "В", "Г", "Д", "Е", "С", "Ж", "З", "І", "К", "Л" - навіс, № 1-3 огорожа, № 4 - водопровід, № 5,6 - естакада, І - мостіння. 02 вересня 2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Бардаковим Євгеном Віталійовичем прийнято рішення N 53866410, згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на автостоянку за адресою: [ADDRESS] за Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів». Позивачі не навели жодного аргументу, яким чином прийняття державними реєстраторами вищевказаних рішень про державну реєстрацію прав вплинуло на їх права по зберіганню транспортних засобів на автостоянці за адресою : [ADDRESS] . Прийняття державними реєстраторами вищезазначених рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (автостоянку) за адресою : [ADDRESS] не вплинуло на права та інтереси членів Громадської організації "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів", які зберігали транспортні засоби на автостоянці за адресою : [ADDRESS]. Матеріали позовної заяви, усні пояснення позивачів та представника позивачів свідчать, що станом на момент звернення до суду всі позивачі зберігали транспортні засоби на зазначеній автостоянці, а відповідачі не здійснювали жодних дій по перешкоджанню в зберіганні транспортних засобів позивачів. 09 березня 2021 року між Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 174, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кот Д.Г. За умовами вказаного договору купівлі-продажу ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» продала, тобто передала у власність, а ТОВ «ЕКАТЕЛ АВТО» прийняло у власність автостоянку, загальною площею 60,1 кв. м, що в цілому складається з: літ. "А" - диспетчерська, літ. "Б" - основне, літ. "В", "Г", "Д", "Е", "Є", "Ж", "З", "І", "К", "Л" - навіс, № 1-3 огорожа, № 4 водопровід, № 5,6 естакада, І-мостіння, "М" - навіс, розташовані за адресою: [ADDRESS] . 03 липня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Васильківської сільської ради Болградського району Одеської області Каменською Оленою Андріївною прийнято рішення № 68288004 згідно якого виправлено технічну помилку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме змінено адресу об`єкту нерухомого майна з « [ADDRESS] » на « [ADDRESS] ». Помилковим є твердження позивачів про те, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації не є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (в редакцій на момент здійснення реєстраційної дії) для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у результаті реконструкції такого об`єкта подаються: - документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт зареєстровано в Державному реєстрі прав); - документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; - технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації є документом, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461. Факт правомірності державної реєстрації права власності Громадської організації "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів" на автостоянку за адресою : [ADDRESS] до укладання оскаржуваного договору купівлі - продажу встановлено рішенням Господарського суду м. Одеси від 27.10.2022 по справі 916/658/22, яке набуло законної сили. Судом встановлено, що технічна інвентаризація об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] була проведена, що підтверджується технічним паспортом від 21.07.2020 р., який складено ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» (ідентифікаційний код 3853100) на виконання вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року №186). Відповідно до підпункту 4 п. 1 розділу II Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186) господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі. Судом встановлено, що технічний паспорт від 21.07.2020 р., який складено ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» (ідентифікаційний код 3853100), свідчить, що об`єкт нерухомості автостоянка за адресою: [ADDRESS] в цілому складається з таких складових частин: основна будівля літера Б, диспетчерська літера А, допоміжні споруди, а саме: навіси літери В, Г, Д, Е, Є, Ж, З, І, К, Л, М, естакади № 5,6, мостіння І, огорожа № 1-3, водопровід № 4 та займає земельну ділянку площею 10095,00 кв. м Станом на дату прийняття державним реєстратором Молодіжненської сільської Ради Овідіопольського району Одеської області Бардаковим Є.В. рішення № 53866410 від 02.09.2020 р. технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна була проведена, а право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано. Таким чином, наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації є таким, що відповідає п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 1127 від 25.12.2015 (в редакцій на момент здійснення реєстраційної дії) та не повинно було викликати будь-які сумніви як у нотаріуса, який посвідчив договір купівлі-продажу, так і ТОВ "ЕКАТЕЛ АВТО" як покупця об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Додаткове посилання на лист ОД УДПЗ «УКРПОШТА» № 07-31/1434 від 21.04.2009 не можна розцінювати як порушення порядку державної реєстрації права власності оскільки основним документом, який підтверджує право власності станом на дату прийняття державним реєстратором Молодіжненської сільської Ради Овідіопольського району Одеської області Бардаковим Є.В. рішення № 53866410 від 02.09.2020 р., була декларація про готовність об`єкта до експлуатації. Суд не приймає до уваги посилання позивачів на те, що при присвоєнні адреси об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] слід керуватися Тимчасовим порядком реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №367 від 27.03.2019 р., з наступних підстав. Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 27.03.2019 р. регулював порядок присвоєння та зміни адреси об`єктам будівництва та порядок зміни адреси об`єктам нерухомого майна. Станом на дату прийняття вказаного Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та рішення об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] вже існував, що підтверджується Технічним паспортом від 14.01.2019, виготовленим ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ». Станом на дату прийняття державним реєстратором прав на нерухоме майно Великодолинської селищної ради Турецьким О.С. рішення № 52846508 від 25.06.2020 р. об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] не був об`єктом будівництва, зміна його адреси не здійснювалась. Отже жодні дії, які регулювалися Тимчасовим порядком реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 27.03.2019 р., не здійснювались. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для скасування рішень державних реєстраторів. Позивачі у справі на обгрунтування своєї позиції зазначають, що в період з 2004 року та до 2023 року вони уклали з ГО «ОООА» ряд договорів зберігання транспортних засобів на автостоянці № 20. Предметом цих договорів є задоволення інтересів «Автолюбителя» в організованому зберіганні належних їм автомобілів на колективній стоянці «Облради» № 20 на закріпленими за ними машиномісцях. Згідно п. 2.2.1. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2004-2017 роках, Автолюбитель зобов?язаний бути членом спілки автомобілістів, знати та суворо виконувати Правила зберігання транспортних засобів. Згідно п. 1.4. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2004-2017 роках вбачається, що підписанням цього договору Автолюбитель посвідчує факт свого членства в Організації, його ознайомлення із всіма нормативно-правовими актами та внутрішніми нормативними документами Організації, що регулюють зберігання транспортних засобів. Зміст пунктів 1.4. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2004-2017 роках означає лише волевиявлення автолюбителя щодо вступу до громадської організації та визнання автолюбителем відповідних документів громадської організації, але не є доказом автоматичного членства в громадській організації, оскільки статутом громадської організації не передбачений порядок набуття членства шляхом виключно укладання договорів на зберігання транспортних засобів. Згідно п. 2.2.1. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2017-2023 роках, Автолюбитель зобов?язаний бути членом Організації, знати та строго виконувати вимоги Постанови, Статуту, Положення, Правил, Інструкції, інших внутрішніх нормативних документів Організації, рішення органів управління Організації, правила техніки безпеки та пожарної, екологічної та санітарної безпеки на автостоянках Організації. Згідно п. 2.2.2. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2004-2017 роках, Автолюбитель зобов?язаний, не пізніше 31 січня наступного року, підтверджувати своє членство в ВСА сплатою щорічного членського внеску. Згідно п. 3.1. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2017-2023 роках (їх текст ідентичний), відповідно до Статуту, Положення та цього Договору Автолюбитель зобов?язаний вносити щомісячні членські внески в розмірі встановленому президією обласної ради Організації до 25 числа кожного поточного місяця не залежно від фактичного використання закріпленого за ним машиномісця протягом усього терміну дії цього Договору. У розділу V Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2004-2007 роках, зазначено, що даний договір набирає сили з дня його підписання і діє на протязі 1 року. Договір вважається автоматично пролонгованим ще на 1 рік, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку дії не заявить про його розірвання. При невиконанні Автолюбителем вказаного договору громадська організація має право його розірвати, попередивши про це Автолюбителя за два тижні. Відповідно до розділу V Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2007-2017 роках, даний договір набирає сили з дня його підписання і діє на протязі всього періоду зберігання, вказаного в договорі автомобіля. При невиконанні Автолюбителем вказаного договору громадська організація має право його розірвати, попередивши про це Автолюбителя за два тижні. За п. 7.1. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2017-2023 роках, договір укладається терміном на три місяці і вступає в силу із дня його підписання. За п. 7.2. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2017-2023 роках, у разі, якщо жодна із сторін до закінчення строку дії Договору в письмовому вигляді не повідомила іншу сторону про бажання припинити Договір, термін дії Договору вважається автоматично продовженим на такий же термін. За п. 7.3. Договорів зберігання транспортних засобів, укладених в 2017-2023 роках при дотриманні умов, передбачених п. 7.2. цього Договору, кількість автоматичних пролонгацій Договору не обмежена. Позивачі з дати підписання договорів та до звернення з позовом до суду користувалися виділеними їм машиномісцями та продовжують ними користуватись, відповідно до умов договорів зберігання транспортного засобу, що означає відсутність фактів порушення їх прав. Не приймаються до уваги твердження позивачів, що Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» без погодження з членами організації відчужила іншій юридичній особі автостоянку, на якій зберігаються транспортні засоби позивачів, та що Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» не попередила про наміри продати автостоянку, та про можливе її знесення та що за припущеннями позивачів може призвести до позбавлення права позивачів на зберігання транспортних засобів. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про громадські об`єднання» право власності громадського об`єднання зі статусом юридичної особи реалізовує його вищий орган управління в порядку, передбаченому законом та статутом громадського об`єднання. Згідно з положеннями п 5.4.1. статуту Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» в редакції від 2016 року, що була чинна на момент купівлі-продажу спірного майна 09 березня 2021 року, вищим органом управління Обласної організації є Конференція. Відповідно до положень п. 5.4.6. Статуту, Конференція поміж іншого реалізує право власності на майно громадської організації. Відповідно до положень вищезазначеної ст. 24 Закону України «Про громадські об`єднання», окремі функції щодо управління майном за рішенням вищого органу управління громадського об`єднання можуть бути покладені на створені ним відповідно до статуту керівні органи, юридичні особи (товариства, підприємства), відокремлені підрозділи таких об`єднань або передані громадським спілкам, утвореним цими громадськими об`єднаннями. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положення ст. 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі зазначених норм законодавства, відповідно до п. 5.7.4. Статуту, Голова Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» одноосібно без додаткового погодження з іншими органами управління Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» розпоряджається належним їй на праві приватної власності майном. Норма п. 5.7.4. статуту громадської організації щодо повноважень голови громадської організації означає покладання на голову громадської організації повноважень по розпорядженню майном громадської організації відповідно до ст. 24 Закону України «Про громадські об`єднання» без отримання погодження вищого органу управління громадської організації. В свою чергу норми п. 5.4.6. Статуту про реалізацією Конференцією як вищим органом управління права власності на майно громадської організації означає, що конференція як вищий орган управління не позбавлена права приймати рішення щодо майна громадської організації, але це не означає виключне право конференції на прийняття рішень по розпорядженню майном громадської організації. Судом встановлено, що зміст статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» свідчить, що будь-яке погодження членів Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та/або осіб, які зберігають на автостоянці транспортні засоби, на розпорядження Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» майном непотрібне. Право розпорядження майном означає можливість особи визначати фактичну і юридичну долю речу (включаючи і право на відчуження, продаж речі). 21.05.2021 року відбулась XX позачергова Конференція Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», на порядок денної якої було виставлено питання про «Заслуховування та схвалення звіту Голови Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» про роботу за період з 22 травня 2009 року по 23 квітня 2021 року». В такому звіті Голова Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» поміж іншого доповів про продаж 09.03.2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКАТЕЛ АВТО» автомобільної стоянки № 20, яка знаходиться на [ADDRESS]. За результатами заслуховування даного звіту та голосування, делегати Конференції схвалили звіт Голови Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» про роботу за період з 22 травня 2009 року по 23 квітня 2021 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути одностороннім та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини 2 статті 16 ЦК). Відповідно до статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК). Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Зазначені висновки сформовані, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16. Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права, закріпленими у статтях 3, 627 ЦК,. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації (такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20). Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18. Водночас, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 викладено правову позицію, відповідно до якої особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). За таких обставин суд не вбачає порушень з боку Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» при укладанні оскаржуваного договору купівлі-продажу № 174 від 09 березня 2021 року та не вбачає порушень прав позивачів укладанням такого договору. Добросовісність набуття ТОВ «ЕКАТЕЛ АВТО» на підставі оскаржуваного договору купівлі - продажу права власності на майновий комплекс автостоянки за адресою: [ADDRESS] встановлена рішенням Господарського суду Одеської області від 27.10.2022 по справі № 916/658/22. Щодо порядку проведення Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» 21.05.2021 року XX позачергової Конференції ГО «ОООА» суд зазначає наступне. В п. 5.4.4. Статуту ГО «ОООА» зазначено, що Члени організації, бажаючі брати участь у Конференції подають заяви-анкети до Президії громадської організації ради не пізніше ніж за один місяць до дня проведення Конференції. На підставі одержаних заяв-анкет Президія Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» не пізніше ніж за десять днів до дня проведення Конференції затверджує список делегатів на Конференцію за квотою, встановленою Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів». Делегатами на позачергову Конференцію вважаються делегати попередньої Конференції. Заміна делегата Конференції, який вибув і не може брати участь у її роботі здійснюється Президією Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (п. 5.4.5 Статуту). На підставі зазначеного вбачається, що участь в Конференції є правом, а не обов`язком членів Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів», що вбачається з норм її статуту. У зв`язку з чим, сам по собі факт, що позивачі не приймали участь в конференції Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» не говорить про порушення їх прав без доведення обставин, що неможливість взяти участь у такій конференції виникла з вини інших осіб, а не у зв`язку із небажанням позивачів скористатись своїм правом на участь в такій конференції. Суд встановив, що оскаржуваний договір купівлі-продажу № 174 від 09 березня 2021 року з боку продавця Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» був підписаний його головою - Каневським Дмитром Олександровичем у відповідності до умов чинного на той момент Статуту Відповідача. Також, питання про вчинення даного правочину було розглянуте та схвалене на Конференції Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», вищому керівному органі Відповідача, що проходила 21.05.2021 року. На підставі вищевикладеного, у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу слід відмовити. Далі, суд погоджується з позицією відповідачів про те, що позов не містить жодних обставин про те, що відповідачі чи інші особи порушували права позивачів в рамках дії договорів на зберігання їх транспортних засобів. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК). Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. З огляду на положення статті 4 ЦПК, статей 15, 16 ЦК підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (правові висновки наведено у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). У самому ж позові зазначено про те, що на даний час склалась ситуація, за якої позивачі маючи право на зберігання транспортних засобів на закріплених за ними машиномісцями можуть бути позбавлені такого права у зв`язку із неправомірним відчуженням автостоянки. З зазначеного вбачається, що у позовній заяві позивачі підтверджують той факт, що в рамках правовідносин, що виникли між ними і Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» щодо зберігання їх транспортних засобів на автостоянці № 20, їх права станом на момент звернення із позовом до суду не були порушені, а позивачі лише мають припущення щодо того, що такі їх права із зберігання їх транспортних засобів будуть порушені в майбутньому. За таких обставин суд вбачає відсутність порушених прав позивачів у правовідносинах із зберігання їх транспортних засобів з боку Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» чи інших осіб. Разом з тим суд зазначає, що правовий режим зберігання транспортних засобів встановлений Цивільним кодексом України, іншими актами законодавства та зокрема вищезазначеними договорами зберігання, укладеними між позивачами та Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів». З аналізу положень договорів суд погоджується з твердженнями відповідача Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» про те, що позивачі не мають права користування автостоянкою № 20, її складовими частинами чи земельною ділянкою на якій така автостоянка розташована, в супереч тому, що позивачі зазначають у своєму позові, що вони мають право користування машиномісцями. Суд доходить до висновку, що предметом договорів на зберігання транспортних засобів , укладених між Позивачами та Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є надання послуг із зберігання їх транспортних засобів з боку Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» коли такий транспортний засіб поставлений на машиномісце на автостоянці. І відповідно, якщо виникає судовий спір з приводу такого зберігання, то предметом позову мають бути саме правовідносини між сторонами щодо такого зберігання, вирішення права Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на розпорядження своєю власністю без отримання попереднього погодження з боку позивачів на таке розпорядження. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (частина перша статті 317, частина перша статті 319 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, оскільки між сторонами спору існують правовідносини із зберігання майна, то підстави задоволення позовних вимог, що полягають у втручанні у право власності особи, відсутні, оскільки поклажодавець не має відношення до права власності зберігача на своє майно та його права на розпорядження цим майном. Щодо питання добросовісності набувача майна, суд зазначає наступне. Законодавство України не покладає на покупця нерухомого майна обов`язок вивчення всіх історій попередніх реєстрацій нерухомого майна, яке купується за договором купівлі-продажу. Достатньою умовою для укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна є наявність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності продавця на об`єкт нерухомого майна, що продається, відсутність зареєстрованих обтяжень та наявність діючої державної реєстрації юридичної особи продавця. Варто також звернути увагу, що предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) Велика Палата Верховного Суду в п. п. 6.45, 6.46 постанови від 02 листопада 2021 року по справі № 925/1351/19 зазначила, що якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16). Матеріали справи свідчать, що станом на дату укладання оскаржуваного позивачами договору купівлі-продажу об`єкта за адресою: [ADDRESS] право власності на зазначений об`єкт нерухомості було належним чином зареєстровано за продавцем, яким була Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» та у відношенні вказаного об`єкта нерухомого майна були відсутні будь-які зареєстровані обтяження, що в свою чергу не могло викликати у ТОВ «ЕКАТЕЛ АВТО» жодних сумнівів стосовно правомірності реєстрації права власності продавця та свідчить про добросовісність набуття ТОВ «ЕКАТЕЛ АВТО» права власності. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів, у зв`язку з чим у задоволені позову в слід відмовити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2024 року відстрочено сплату судового збору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] до ухвалення судового рішення по вищевказаній справі, а у задоволені їм позову було відмовлено, суд стягує з кожного судовий збір у розмірі 3633,60 гривень, який було відстрочено до ухвалення рішення. Також відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд скасовує заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від в 26.08.2024 року, у вигляді: заборони громадській організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (Код ЄДРПОУ: 05508766, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) вчиняти перешкоди позивачам у користуванні закріпленими за ними стояночними місцями на автостоянці №20, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ).

Outcome: approved