Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

11.12.2024\~до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся представник ТОВ «Іннова Фінанс» - Лукашов Р.Є., який діє на підставі довіреності №15 від 04.11.2024,\~з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій він просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова Фінанс» загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 16\~800,00 грн. та судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Позовна заява сформована в системі «Електронний суд». Позов обґрунтовано тим, що 02.05.2024\~між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику №3872250524, відповідно до якого позикодавець зобов`язався надати [PERSON] позику на суму 5 000 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську карту\~ [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: тип кредиту - кредит, мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби, строк дії договору - 360 днів, процента ставка - фіксована, дата надання кредиту: 02.05.2024, стандартна процентна ставка становить\~ 1,5 % в день. Позивач ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі\~5000\~грн. Однак, відповідач [PERSON] умови договору позики №3872250524 від 02.05.2024\~не виконала, у зв`язку з чим, станом на дату підготовки позовної заяви поточна сума заборгованості складає 16 800 грн. Вказані обставини змусили представника позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Ленінського районного суду від 12.12.2024\~позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.45). Представник позивача ТОВ «Іннова Фінанс» - Лукашов Р.Є., який діє на підставі довіреності №15 від 04.11.2024, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, \~надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував (зворот. а.с.5). Частиною 3\~ст. 211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки на її зареєстроване місце проживання, яка відповідно до трекінгу статусу відстеження Укрпошти була повернута працівниками пошти у зв`язку з закінченням терміну зберігання. На адресу суду [PERSON] надала заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.53), 21.01.2025 на електронну адресу відповідача було надісланао позовну заяву з додатками, проте своїм правом на поданням відзиву на позовну заяву не скористалась, будь-яких інших заяв або клопотань від неї на адресу суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1\~ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня\~1985\~року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня\~2013\~року у справі №1-12/2013\~з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 02.05.2024\~між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено Договір надання грошових коштів у позику №3872250524, який [PERSON] підписала електронним підписом з одноразовим ідентифікатором h7eaog8xp (а.с. 7-18). Відповідно до п.п.2.3, 3.1 Договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику (кредит) в розмірі 5 000 грн. в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок (банківську картку) позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. Дата надання кредиту - 02.05.2024\~(п.3.2 Договору). Тип кредиту - кредит (п.2.4), строк кредиту (строк дії Договору) - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 16 днів, останній платіж з періодом внесення 8 днів (п.2.5 Договору). Тип процентної ставки - фіксована (п.2.6 Договору). Стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 цього договору (п.2.6.1 Договору). Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (п.2.7 Договору), орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 13429,47% річних (п.2.8.1 Договору), орієнтовна загальна вартість кредиту на дату\~ укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредиту - 32 000 грн. (п.2.9.1 Договору). За стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 27 000 грн (п.2.10.2.1 Договору). Денна процента ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 1,50% (п. 2.10.3., 2.10.3.1 Договору)\~ (а.с.8-18). До того ж, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] 02.05.2024\~за допомогою одноразового ідентифікатора «rjscja1co» підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів відповідачу та за допомогою одноразового ідентифікатора «h7eaog8xp» підписано Додаток № 1 до Договору №3872250524 від 02.05.2024, яким є Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику (зворот. а.с.18-22). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ч. 1,3\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня\~2020\~року у справі № 732/670/19, від 23 березня\~2020\~року у справі №404/502/18, від 07 жовтня\~2020\~року № 127/33824/19. Відповідно до ч.3\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»(далі - Договір) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст. 12 цього Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, відповідач [PERSON] , за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором h7eaog8xp, 02.05.2024\~уклала Договір про надання грошових коштів у позику №3872250524 з ТОВ «Іннова Фінанс». Відповідно до\~статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1\~статті 639 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2\~статті 639 ЦК України,\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтями\~526,527,530\~ЦК України закріплено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику №3872250524 від 02.05.2024,\~ [PERSON] порушує взяті на себе зобов`язання за цим Договором. Як вбачається з положень\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього кодексу. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Однак слід звернути увагу, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідачем з вказаними банківськими документами та погодження із ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги суду, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта. При цьому, відсутність вказаних доказів, позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойкою, комісією, та які у зв`язку із відсутністю вказаних доказів до стягнення не підлягають. Крім договору про надання грошових коштів у позику №3872250524 від 02.05.2024, Додатку №1 до Договору №3872250524 від 02.05.2024, паспорту споживчого кредиту, представником позивача до матеріалів справи долучено Правила надання коштів у кредит ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (а.с.28-34). Проте, жодних підписів дані правила не містять та встановити, що саме ці правила діяли під час укладення договору та з ними була ознайомлена відповідач [PERSON] неможливо. Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня\~2013\~року у справі №1-12/2013\~зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Надані позивачем Правила з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в договорі позичальника, який безпосередньо підписаний нею і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня\~2019\~року у справі № 342/180/17. Таким чином, наданий позивачем примірник Правил належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Щодо паспорту споживчого кредиту, суд не бере його до уваги, оскільки зі змісту цього паспорту вбачається, що наведені обчислення є репрезентативними, та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від багатьох факторів. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. До вказаних висновків також дійшла колегія Харківського апеляційного суду у постанові від 08.08.2024\~у справі №642/5371/23. Згідно договору про надання послуг з приймання та переказу платежів №160523/1, укладеного між ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків (а.с.23-27). Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції №19845-1354-105270277 від 02.05.2024, 02.05.2024\~ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» проведено успішну операцію на суму 5 000 грн. на банківську картку за наступними реквізитами\~ [NUMBER] \~\~(зворот. а.с.27). Проте, суд не бере до уваги платіжну інструкцію №19845-1354-105270277 від 02.05.2024, оскільки в ній не зазначено, кому належить вищевказана банківська картка та в межах якого договору було здійснено переказ. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня\~2020\~року у справі №200/5647/18, від 25 травня\~2021\~року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня\~2021\~року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня\~2021\~року у справі №209/3046/20. Оскільки виписку позивачем не надано, суд не може встановити дійсні обставини справи, а саме чи здійснювалась оплата боргу відповідачем [PERSON] , якими сумами та чи була пролонгація договору. У відповідності до положень ч. 3 ст.12\~та ч.1 ст.82 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч.2\~ст.78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня2006р.). Оскільки долучені до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують надання коштів відповідачу [PERSON] , суд вважає позовні вимоги недоведеними. З урахуванням вище викладеного, дослідивши всі докази в їх сукупності, вивчивши викладене в заявах по суті, беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів наявності боргу та його розміру, а також неможливість встановлення дійсних обставин справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В частині другій\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» задоволенню не підлягають, тому судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору відповідно до платіжної інструкції №55 від 26.11.2024\~у сумі\~2422,40 грн. (а.с.1), слід залишити за останнім. На підставі ст.\~3,\~5,\~12,\~76,\~81,\~89,\~259,\~263-265,\~268,\~274-279 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed