Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач у вересні 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів.Просить суд припинити стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] на підставі судового наказу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2024 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.03.2024 стягнуто з нього на користь відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу заробітку, щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачем, старший син [PERSON] виявив бажання проживати разом з матір`ю, молодший син [PERSON] останні 4 роки проживає з ним окремо. На час подання позову до суду відповідач знята з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] та проживає разом зі старшим сином за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що він постійно в добровільному порядку надавав кошти на утримання старшого сина [PERSON] , а також за власний кошт утримує малолітнього сина [PERSON] . Натомість Відповідач по справі на підставі судового наказу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.03.2024 отримує аліменти на двох дітей, при цьому кошти на утримання сина [PERSON] витрачає не за цільовим призначенням, оскільки саме він утримує молодшого сина, купляє продукти харчування, одяг, надає йому необхідну допомогу. З огляду на викладене, він звернувся до суду з указаною позовною заявою. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2024 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 30.12.2024 відповідач скерувала відзив на позову заяву, в якому повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем не підтверджено того факту, що дитина (син [PERSON] ) перебуває у батька постійно, законно та він повністю його утримує, так як в провадженні Соснівського районного суду м.Черкаси перебуває її позов про визначення місця проживання дітей (справа № 712/11563/24 суддя Пересунько Я.В.). На виконання ухвали Соснівського районного суду в рамках розгляду даної цивільної справи є Висновок органу опіки та піклування м.Черкаси від 25.11.2024, в якому зазначено, що орган опіки вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Крім цього, Рішенням Служби у справах дітей № 574 від 14.11.2024 року встановлено їй спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , який народився [INFO] , а саме:-щовівторка та щочетверга з 15.00 до 8.00 наступного дня, перші та треті вихідні дні місяці по суботах та неділях з 09.00 суботи до 18.00 неділі. З даного часу, неповнолітній син [PERSON] перебуває з нею та старшим братом по місцю проживання останніх. Щодо посилання позивача про те, що вона витрачає аліменти не за цільовим призначенням не відповідає дійсності. Просила суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов, з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, приходить до наступного. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Судом установлено, що 23 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції складено актовий запис № 140. За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 20\~лютого 2024\~року, що набрало законної сили 26 березня 2024 року, шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2024 року за заявою [PERSON] стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06.02.2024 і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом про припинення стягнення аліментів на малолітнього сина [PERSON] , Позивач посилається на те, що Відповідач використовує стягнуті з нього аліменти не за цільовим призначенням, оскільки малолітній син [PERSON] проживає разом з ним та повністю перебуває на його утриманні. Слід зазначити, що дійсно згідно з повідомленням Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 06.08.2024, [PERSON] була зареєстрована у будинку по [ADDRESS] з 03.05.2012 року і знята з реєстрації 07.06.2024 за заявою співвласника житла. Станом на 07.06.2024 та на 02.09.2024 року у вказаному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Водночас, по факту вселення [PERSON] у спірне приміщення у провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває цивільна справа № 712/9241/24. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Черкаської міської ради від 25 листопада 2024 року № 17655/26825-01-21 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2017 р.н., разом з матір`ю [PERSON] та у зв`язку з відсутністю спору між батьками вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітнього [PERSON] , 2012 року народження. Такий висновок органу опіки та піклування обґрунтовано тим, що обоє з батьків офіційно працюють, мають стабільний дохід, позитивно характеризуються за місцем роботи, мають задовільні умови проживання; шлюб між сторонами розірвано та між ними склались напружені відносини. Відповідно до характеристик Черкаського дошкільного навчального закладу № 37, який відвідував малолітній [PERSON] , 2017 р.н., мама і тато достатньо уваги приділяють розвитку та вихованню сина, цікавляться його успіхами та проблемами, консультуються з педагогами щодо виховання та навчання дитини; в більшій мірі участь у навчально-виховному процесі бере батько. [PERSON] , 2017 р.н., відгукується про тата і маму з любов`ю та ніжністю. Відповідно до характеристики Черкаської спеціалізованої школи № 20, яку відвідує малолітній [PERSON] , 2012 р.н., батьки виконуються свої батьківські обов`язки, приділяють належну увагу вихованню дитини; цікавляться шкільним життям сина; мама реагує на зауваження вчителів, відвідує батьківські збори, супроводжує під час екскурсій. Відповідно до характеристики Черкаської спеціалізованої школи № 20, яку відвідує малолітній [PERSON] , 2017 р.н., контакт з класним керівником налагоджений у батька, мати відвідує дитину у школі. Під час розмов на сімейні теми [PERSON] , 2017 р.н., виявляє відстороненість та прагне змінити тему. [PERSON] та [PERSON] неодноразово звертались до служби у справах дітей Черкаської міської ради щодо перешкод один одному у спілкуванні з малолітнім сином та вирішення непорозумінь стосовно користування будинком. Відповідно до інформації Черкаського міського центру соціальних служб від 28.10.2024 № 1151, випадок кваліфікований як випадок середньої складності; основними ознаками є конфлікти між колишнім подружжям щодо участі у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини. Під час засідання малолітній [PERSON] , 2012 р.н., висловив своє бажання проживати разом з матір`ю, а малолітній [PERSON] , 2017 р.н., пояснив, що найріднішою людиною для нього є мати, але проживати він бажає з батьком. Орган опіки та піклування, виходячи з рівності прав та обов`язків матері й батька відносно дитини, дійшов висновків про наявність достатніх підстав для задоволення вимог матері у визначенні місця проживання малолітнього [PERSON] , 2017 р.н., разом з нею, оскільки матір`ю створені належні умови для проживання дитини та її розвитку, вона має належний виховний потенціал та виховні можливості, крім цього з нею проживає старший син [PERSON] , 2012 р.н. Орган опіки та піклування також вважає, що недоцільно визначати місце проживання малолітнього [PERSON] , 2012 р.н., у зв`язку з тим, що батько дитини не заперечує проти проживання дитини з матір`ю. Також, при винесенні рішення суд враховує, що згідно з рішенням служби у справах дітей від 14.11.2024 № 574, до набрання законної сили рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси про визначення місця проживання дітей, встановлено матері [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , 2017 року народження, щовівторка та щочетверга з 15.00 год. до 8.00 год. наступного дня; перші та треті вихідні місяця по суботах та неділях з 09.00 год. суботи до 18.00 год. неділі, без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. З урахуванням усіх обставин справи, твердження позивача про нецільове використання Відповідачем аліментів, які стягуються на утримання дітей, та проживання малолітнього [PERSON] разом з ним не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, судом встановлено, що між сторонами наразі існує спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей (справа № 712/11173/24), рішення суду по справі не постановлено. При цьому суд наголошує, що незалежно від місця проживання дітей обоє з батьків мають рівний обов`язок щодо їх утримання. Сам по собі факт періодичного проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2017 року народження, почергово в батька і в матері не є підставою для припинення стягнення аліментів з платника. Відповідно до ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed