Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

23 січня 2025 року в провадження суду надійшла позовна заява ПАТ Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між АБ "УКРГАЗБАНК" та відповідачем- [PERSON] був укладений кредитний договір № 168/2011-Р від 18 жовтня 2011 року, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту 150 000 гривень (п. 1.1 Кредитного договору), процентна ставка за користування кредитом 15,3 % річних. (п. 1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 20,3 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів, до 17 квітня 2029 року. (п. 1.3.1 Кредитного договору). В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором укладено наступні договору поруки: - договір поруки №168/2011-Р/П 1 від 18 жовтня 2011 року, укладений між Банком та [PERSON] ; - договір поруки №168/2011-Р/П 2 від 18 жовтня 2011 року, укладений між Банком та [PERSON] . За умовами пунктів 1.1. Договорів поруки відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися в повному обсязі нести солідарну з [PERSON] відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору. У зв`язку з порушенням Позичальником умов кредитного договору, АБ "УКРГАЗБАНК" звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року у справі №409/124/20 позовні вимоги АБ "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість згідно укладеного договору № 168/2011-Р від 18 жовтня 2011 року у розмірі 143 222,08 гривень та сплачений судовий збір у сумі 2 148,33 гривень, всього - 145 370,41 гривень. На виконання вказаного рішення суду від 07 вересня 2020 року у справі № 409/124/20 банком були отримані та пред`явленні до примусового виконання виконавчі листи, за яким: (ВП № 66006905) 06 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 409/124/20, виданим 08 жовтня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 145 370,41 гривень; - (ВП №66009534) 07 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 409/124/20, виданим 08 жовтня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 145 370,41 гривень; - (ВП №66009050) 07 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 409/124/20, виданим 08 жовтня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 145 370,41 гривень. 29 листопада 2024 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лиманського В.Ю. на рахунок 2909030 надійшли грошові кошти, стягнуті з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в межах виконавчого провадження № 66006905 на виконання рішення Білокуракінського районного суду Луганської області по справі № 409/124/20 і в повному обсязі було виконано вищевказане рішення. Станом на дату подачі позовної заяви, роботу автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП), до якої виконавцями вносяться відомості про всі прийняті рішення у виконавчому провадженні, тимчасово призупинено внаслідок цілеспрямованої кібератаки на державні реєстри, держателем яких є Міністерство юстиції, тому ПАТ АБ "Укргазбанк" не в змозі надати постанови про закінчення виконавчих проваджень які було відкрито на підставі рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року у справі № 409/124/20. Враховуючи, що зазначене рішення суду протягом тривалого часу в повній мірі не виконувалося, Банк змушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення заборгованості, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України за несвоєчасне виконання відповідачами рішення суду. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 168/2011-Р від 18 жовтня 2011 року на суму несплаченої відповідачем заборгованості за цим кредитним договором, що включає кредит та проценти, позивачем нараховано три проценти річних за період з 07 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) 5 628,42 гривень, а також заборгованість з урахуванням індексу інфляції за період з 07 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) 19 848,45 гривень. \~ \~ \~ \~Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) в сумі 5 628,42 гривень та заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 19 848,45 гривень, за період з 07 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року, а також судові витрати по справі. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу в його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також, зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідачів, на підставі ст.280 ЦПК України, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надалі. У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області №409/124/20 (провадження №2/409/360/20) від 07 вересня 2020 року було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість згідно укладеного договору № 168/2011-Р від 18 жовтня 2011 року у розмірі 143 222,08 гривень та сплачений судовий збір у сумі 2 148,33 гривень, всього 145 370,41 гривень. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 08 жовтня 2020 року. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання вказаного заочного рішення, судом були видані виконавчі листи по справі 08 жовтня 2020 року. Постановами приватного виконавця виконавчого округу Луганської області - Лиманського В.Ю. від 06 липня 2021 року відкрито ВП №66006905, від 07 липня 2021 року - ВП №66009534, та від 07 липня 2021 року - ВП №66009050 з примусового виконання вказаних виконавчих листів відносно боржників - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Інформацією про виконавче провадження №66006905 з виконання рішення суду №409/124/20 стосовно боржника - [PERSON] , вбачається, що виконавче провадження відкрите та перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва - Лиманського В.Ю. Випискою по рахунку позичальника та інформаційною довідкою АБ "Укргазбанк" №132/4621/2025 від 15 січня 2025 року підтверджується, що 29 листопада 2024 року від приватного виконавця виконавчого округу м.Києва - Лиманського В.Ю. на рахунок банку №2909030 надійшли грошові кошти, стягнуті з [PERSON] в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду №409/124/20 і вказане рішення виконане в повному обсязі; станом на 15 січня 2025 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області №409/124/20 виконане в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти та індекс інфляції, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та індексу інфляції не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Що стосується періоду розрахунку, суд зазначає що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. На підставі вищезазначеного, АТ "Укргазбанк" має право на стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачами грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2020 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до 29 листопада 2024 року (дата виконання рішення суду боржником). Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до дати введення в Україні воєнного стану, в даному випадку за період з 07 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог). Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а оскільки відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором до 29 листопада 2024 року не виконували, мали заборгованість, то їх зобов`язання перед банком за кредитним договором не припинялося до 29 листопада 2024 року. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц). Суд вважає, що невиконання боржниками грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. В даному випадку, оскільки грошове зобов`язання відповідачів перед позивачем за кредитним договором не припинилося, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникло у позивача за вказаний ним у позові період (в межах заявлених позовних вимог). Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, та вважає їх обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволений повністю судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі з відповідачів по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved