Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

07 січня 2025 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Будучи спадкоємцями батька за законом, вони вчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їм було відмовлено у зв`язку з тим, що будинок не зареєстрований в жодному з реєстрів та на нього відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до технічного паспорта будинок збудований у 1970 році. Головою двору у погосподарських книгах вказаний [PERSON] . Оскільки житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав спадкодавцю [PERSON] , але через відсутність правовстановлюючих документів вони не можуть у позасудовому порядку оформити спадщину на вказане майно, просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок, з господарськими будівлями та спорудами, по 1/2 частці за кожною, після смерті батька [PERSON] . Ухвалою суду від 05\~березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 25\~березня 2025 року, витребувано з Варвинської державної нотаріальної контори докази по справі. У зв`язку з неотриманням доказів підготовче засідання відкладалось до 05\~березня 2025 року. Ухвалою від 05\~березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 25\~березня 2025 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] \~у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи без їх участі, у якому підтримали позовні вимоги в повному обсязі (а.с.\~45, 46). Представник відповідача Варвинської селищної ради подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника селищної ради за наявними матеріалами справи, у якому щодо задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.\~41). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Варвинської державної нотаріальної контори Домашенко\~Л.А., у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином (а.с.\~75). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.\~27). З матеріалів спадкової справи (а.с.\~54-61) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулися його дочки [PERSON] (а.с.\~55) та [PERSON] (а.с.\~55, зворот). Заповітів [PERSON] за життя не складав (а.с.\~57, зворот). Довідкою виконкому Озерянської сільської ради №\~262 від 02 травня 2015 року підтверджується, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Інших осіб в будинку зареєстровано не було (а.с.\~58). Відповідно до довідки №\~261 від 24 грудня 2024 року, виданої Озерянським старостинським округом Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (а.с.\~25-26), за адресою: [ADDRESS] , у погосподарських книгах за 1977-2015 роки числились: -за 1977-1979 роки (погосподарський номер 135): голова двору [PERSON] , [INFO] ; дружина - [PERSON] , 1925 року народження; дочка [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; -за 1982-1982 роки (погосподарський номер 595): голова двору [PERSON] , [INFO] ; дружина - [PERSON] , 1925 року народження; дочка [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; -за 1986-1990 роки (погосподарський номер 595): голова двору [PERSON] , [INFO] ; дружина - [PERSON] , 1925 року народження; -за 1991-1993 роки (погосподарський номер 575): голова двору [PERSON] , [INFO] ; дружина - [PERSON] , 1925 року народження; -за 1996-2000 роки (погосподарський номер 479): голова двору [PERSON] , [INFO] ; -за 2001-2005 роки (погосподарський номер 514): голова двору [PERSON] , [INFO] ; -за 2006-2010 роки (погосподарський номер 456): голова двору [PERSON] , [INFO] ; -за 2011-2015 роки (погосподарський номер 4790513-1): голова двору [PERSON] , [INFO] ; помер [INFO] . 07 жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 4,0269 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Озерянської сільської ради, на 1/2 частку ділянки кожна (а.с.\~60, 61). 07 листопада 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , проте отримали відмову на тій підставі, що будинок не зареєстрований в жодному з реєстрів та на нього відсутні правовстановлюючі документи (а.с.\~18). Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.\~24). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 28\~березня 2024 року, житловий будинок, як і господарські будівлі та споруди, збудовано в 1970 році (а.с.\~21-23). У 1948-1988 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), який був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт побудови його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, а також Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Наявність у погосподарських книгах записів про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя він набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок не може бути визнано та зареєстровано за [PERSON] , оскільки згідно з п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Статтями 15, 16, 20 \~ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. За змістом ст.ст. 1217-1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачі [PERSON] та [PERSON] виявили свою волю на прийняття спадщини шляхом подання нотаріусу заяв від 22\~червня 2015 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та шляхом подання позовної заяви про визнання за ними права власності на житловий будинок в [ADDRESS] , по 1/2 частці за кожною. Інших спадкоємців на житловий будинок, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Варвинська селищна\~рада Прилуцького\~району Чернігівської\~області не\~оспорює право\~власності на\~будинок з господарськими будівлями та спорудами, не заперечує проти визнання права власності за позивачами. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити. \~\~

Outcome: approved