Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 6044, 91 грн та моральну шкоду у розмірі 100\~000, 00 грн. На обґрунтування позову покликається на те, що постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2024 року у справі № 944/7623/23, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що він 05 листопада 2024 року, о 17 год 38 хв, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї тітки [PERSON] , яке полягало в умисних діях фізичного характеру, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої. Крім того, постановою Яворівського районного суду Львівської області від 23 березня 2024 року у справі № 944/981/24 [PERSON] повторно визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за те, що він 10 лютого 2024 року, приблизно о 00 год 44 хв, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , повторно протягом року, вчинив домашнє психологічне насильство відносно своєї тітки [PERSON] , яке полягало у висловлюванні в її сторону нецензурними словами, а також у знищенні її майна, а саме [PERSON] розбив вікно та видавив віконну раму. Вважає, що у зв`язку з отриманими душевними травмами, моральними стражданнями має право на відшкодування моральної шкоди, а також зважаючи на заподіяння матеріальної шкоди, шляхом пошкодження її майна (вікна), має право на відшкодування матеріальної шкоди. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Яворівського районного суду Львівської області. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у підготовче судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17 березня 2025 року є дата складення повного судового рішення 24 березня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Суд встановив, що постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2024 року у справі № 944/7623/23 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до змісту даної постанови, [PERSON] , 05 листопада 2024 року, о 17 год 38 хв, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї тітки [PERSON] , а саме умисні дії фізичного характеру, що полягали у погрозах фізичною розправою, завданні фізичних ушкоджень, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої. Також постановою Яворівського районного суду Львівської області від 22 березня 2024 року у справі № 944/981/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до змісту даної постанови, [PERSON] 10 лютого 2024 року, приблизно о 00 год 44 хв, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , повторно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тітки [PERSON] , яке полягало у висловлюванні в її сторону нецензурними словами. Також [PERSON] 10 лютого 2024 року, приблизно о 17 год 54 хв, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , повторно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тітки [PERSON] , яке полягало у висловлюванні в її сторону нецензурними словами та погрозами фізичною розправою. Частиною четвертою та частиною шостою статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановами суду було встановлено, що [PERSON] вчинив відносно [PERSON] домашнє насильства, тобто умисне вчинення діянь фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої. Так, згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 29 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству відповідальність за вчинення домашнього насильства несе кривдник відповідальність відповідно до закону. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особі, яка має право на відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих внаслідок домашнього насильства, моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню, та не пов`язана з їх розміром. Порядок відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих унаслідок домашнього насильства, визначається Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами. У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 7 від 08.07.1994 зазначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявної вини. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача 6044, 91 грн матеріальної шкоди на придбання вікна, яке було пошкоджено, як вона зазначає, відповідачем. На підтвердження таких витрат позивач долучили роздруківку із магазину « [INFO] », яка містить інформацію російською мовою щодо розміру вікна та його параметрів, із зазначенням ціни 6044, 91 грн, однак позивач не надала жодних доказів на підтвердження придбання саме цього вікна, саме в цьому магазині, також відсутні чеки про оплату його вартості, а також що дане вікно було пошкоджене внаслідок протиправних дій [PERSON] . Крім того, суд враховує, що досліджені постанови про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] не містять жодного посилання на те, що останній спричинив [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді пошкодженого/розбитого вікна. Таким чином, позивачкою не було доведено розмір матеріальної шкоди на суму 6044,91 грн та не підтверджено належними і допустимими доказами. Щодо моральної шкоди у розмірі 100\~000, 00 грн, суд зазначає таке. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 23 ЦК України\~\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 цієї постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Виходячи зі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди позивачу, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї відповідача (що встановлено в описаних вище постановах суду). При цьому, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений у позовній заяві розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] , суд враховує обставини вчинення протиправної поведінки щодо потерпілої, заподіяння їй фізичних та психологічних страждань, вчинення відповідачем щодо неї трьох епізодів домашнього насильства, які описано в постановах про притягнення до адміністративної відповідальності, тому, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди частково в розмірі 15 000, 00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої домашнім насиллям підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в загальному розмірі 3028,00 грн підтверджується квитанцією від 13 серпня 2024 року. Враховуючи те, що судом задоволено 21 % позовних вимог (106\~000, 91 грн х 100% / 50 00 грн), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 635, 88 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3028,00 грн х 21 % ). На підставі викладеного,

Outcome: partial