Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

05.05.2021 року адвокат Сергєєв Є.Г., від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яким позивався до ТОВ «Альянс «Фін-Інвест», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В.. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Сергєєв Є.Г. послався на те, що 18.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. було відкрито виконавче провадження №64574041 з примусового виконання виконавчого напису №1156 від 15.02.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Т.В. Виконавчим написом запропоновано стягнути на користь ТОВ «Альянс «Фін-Інвест» заборгованість на загальну суму 282 145 доларів США 29 центів, що виникла за договором про надання споживчого кредиту №11349199000 від 28.05.2008 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Карточка плюс», та [PERSON] . Відповідач ТОВ «Альянс «Фін-Інвест» є правонаступником ТОВ «ФК «Карточка Плюс» на підставі договору про відступлення права вимоги №04022021-1/К від 04.02.2021 року. У виконавчому написі зазначено, позивачем пропущено строк платежу по кредитному договору, заборгованість стягується за період з 17 червня 2020 року по 09 лютого 2021 року. Сума заборгованості складається з простроченої заборгованості за кредитом 93 329 доларів США 32 центи, заборгованості по відсоткам - 188 905 доларів США 97 центів. Представник позивача також послався на те, що 28.05.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» , правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір №11349199000, згідно якого банк надав позивачу кредитні кошти в розмірі 135 035 доларів США на строк до 28 травня 2038 року. В забезпечення виконання кредитного договору 28.05.2008 року були також укладені: іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; договір поруки № 205433 згідно якого батько позивача [PERSON] - [PERSON] взяв не себе зобов`язання нести відповідальність по зобов`язанням [PERSON] 08.12.2011 року на підставі договору купівлі-продажу ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги від боржників повного та належного виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 30.09.2013 року Солом`янським районним судом міста .Києва було ухвалено заочне рішення у справі №2-1166/13 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 430 411, 69 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3 219, 00 грн. Рішення набрало законної сили 03.12.2013 року. 25.02.2014 року були видані виконавчі листи, 26.09.2019 року приватним виконавцем Ляпіним Д.В було відкрито виконавче провадження, 28.12.2019 року прийнято постанову про опис та арешт майна боржника, на підставі якої було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та передано на реалізацію. 27.03.2020 року квартира позивача була реалізована з прилюдних торгів, переможцем торгів став [PERSON] , квартира реалізована за 2 600 000, 00 гривень. 10.04.2020 року приватним виконавцем Ляпіним Д.В. був складений акт про реалізацію предмета іпотеки , прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] у зв`язку зі стягненням з боржника [PERSON] повної суми за виконавчим документом. Вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню оскільки вчинений всупереч вимогам законодавства, так як вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений та за відсутності безспірності стягнення заборгованості, оскільки заборгованість за кредитним договором з позивача була стягнута у повному обсязі в судовому порядку та повністю погашена шляхом примусового виконання рішення суду. Крім того, представник позивача [PERSON] повідомив суду, що за заявою останнього заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30.09.2013 року у справі №2-1166/13 скасоване, розгляд справи не завершено. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. 15 лютого 2021 року за реєстровим №1156, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Альянс «Фін-інвест» заборгованості на загальну суму 282 145 доларів США 29 центів, що виникла за договором про надання споживчого кредиту №11349199000 від 28 травня 2008 року, стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 , 00 гривень. 07 травня 2021 року ухвалою судді від 07.05.2021 року відкрито провадження у справі, з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07травня 2021 року забезпечено позов [PERSON] до ТОВ «Альянс «Фін-Інвест» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у спосіб зупинення стягнення у межах виконавчого провадження №64574041 на підставі виконавчого напису, вчиненного 15.02.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за реєстраційним номером №1156, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Альянс «Фін-Інвест» заборгованості на загальну суму 282 145 доларів США 29 центів, що виникла за договором про надання споживчого кредиту №11349100000 від 28.05.2008 року. 24 березня 2022 року підготовче провадження у справі закрито. [INFO] позивач [PERSON] помер (а.с.149). Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року замінено у справі №752/11280/21 за позовом [PERSON] до ТОВ «Альянс «Фін-Інвест», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивача [PERSON] на його процесуального правонаступника [PERSON] (а.с.153 ). У судовому засіданні учасники справи відсутні. Про дату, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Позивачка судову повістку отримала 18.01.2025 року до суду з будь-якими клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталася. Судові повістки надіслані судом за вказаною адресою на ім`я представника позивачки та відповідачу ТОВ «Альянс «Фін-Інвест» за місцем реєстрації повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення учасників справи про її розгляд, та неповідомлення останніми суд про причини неявки, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, відсутність письмового відзиву на позов від відповідача, а також пояснень третіх осіб, можливість розгляду справи за відсутності позивачки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб, ухвалити рішення на підставі наявних у справі даних. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 28 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11349199000 (а.с. 13-19). Відповідно до п. 1.1. Договору, банк зобов`язується надавати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США в сумі 135 035, 00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 654 919, 75 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит), сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 28 травня 2038 року. Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору про надання споживчого кредиту, виконання зобов`язань позичальника банком приймається застава нерухомості, а саме нерухомого майна, право власності на яке виникає у позичальника в майбутньому, що складається з однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . 30.09.2013 року Солом`янським районним судом м.Києва було ухвалено заочне рішення у справі №2-1166/13 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 430 411, 69 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3 219, 00 грн. (а.с.21-23). Зі змісту зазначеного рішення суду встановлено, що 08.12.2011 року на підставі договору купівлі-продажу ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги від боржників повного та належного виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту №11349199000, укладеним 28.05.2008 року з позичальником [PERSON] . На виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 1 433 630, 69 грн. були видані виконавчі листи, котрі перебували на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу М.Києва Ляпіна Д.В. (а.с.24-25). За результатами примусового виконання виконавчих листів виданих на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30.09.2013 року приватним виконавцем Ляпіним Д.В. звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , 27.03.2020 року квартира позивача була реалізована з прилюдних торгів, переможцем торгів став [PERSON] , квартира реалізована за 2 600 000, 00 гривень. 10.04.2020 року приватним виконавцем Ляпіним Д.В. був складений акт про реалізацію предмета іпотеки , прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] у зв`язку зі стягненням з боржника [PERSON] повної суми за виконавчим документом. (а.с.26-31). 15 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис , зареєстрований в реєстрі за №1156 , яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Альянс «Фін-Інвест» заборгованість на загальну суму 282 145 доларів США 29 центів, що виникла за договором про надання споживчого кредиту №11349199000 від 28.05.2008 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Карточка плюс», та [PERSON] . Зі змісту зазначеного вище виконавчого напису також встановлено, що ТОВ «Альянс «Фін-Інвест» набуло право вимоги за кредитним договором №11349199000 від 28.05.2008 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанком», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Точка Плюс», та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «ФК «Точка Плюс» на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги №04022021-1/К від 04.02.2021 року є ТОВ «Альянс «Фін-Інвест». Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 17 червня 2020 року по 09 лютого 2021 року. Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 93 239, 32 долари США; заборгованості за відсотками - 188 905, 97 доларів США. Позивачі ствержують, що зазначений виконавчий напис було вчинено із порушенням вимог закону та наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. 18.02.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. було відкрито виконавче провадження № 64574041 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. вчиненого 18.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №1156 Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. У даній справі позивач стверджує, що виконавчий напис вчинено з порушенням порядку повідомлення боржника про усунення порушення. За викладених обставин, позивач зазначає, що нотаріус повинен був відмовити у здійсненні нотаріальної дії, а тому вчинений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд зазначає, що відповідач ТОВ «Альянс «Фін-Інвест» не надіславши суду відзив на позовну заяву, не надав суду належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76-81 ЦПК України, які би спростували викладені доводи позивачів щодо дотримання нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, повідомлення банком боржника про вчинення виконавчого напису, за 30 днів до його вчинення, а тому твердження позивачів в цій частині ним не спростовані. Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Крім того, про відсутність безспірності вимоги заявленої ТОВ «Альянс «Фін-Інвест», для стягнення з [PERSON] у спосіб вчинення виконавчого напису свідчать і надані суду докази позивачем, а саме заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва яким вже було стягнуто з позичальника [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11349199000, укладеним із АКІБ «УкрСиббанк» 28.05.2008 року, що мала місце станом на 07.12.2012 року загальний розмір якої складав 1 430 411, 69 грн. , на погашення якого 10.04.2020 року у порядку примусового виконання було реалізовано нерухоме майно відповідача вартістю 2 600 000, 00 гривень. Позивачем також надано суду інформацію, що зазначене заочне рішення скасоване 19 серпня 2020 року, справа перебуває на стадії розгляду, Як зазначено судом вище, за оспорюваним виконавчим написом на підставі договору про надання споживчого кредиту №11349199000 від 28.05.2008 року, стягується борг за період з 17 червня 2020 року і по 09 лютого 2021 рік визначений в національній валюті відносно до курсу долара США. Наразі судом встановлено, що на час вчинення виконавчого напису рішення Солом`янського районного суду міста Києва про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11349199000 від 28.05.2008 року вже було скасоване, справа призначена до судового розгляду. Зі змісту заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30.09.2013 року у справі №2-1166/13 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що правонаступником кредитора АКІБ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11349199000 від 28 травня 2008 року є ПАТ «Дельта Банк», а зі змісту виконавчого напису вчиненого 15.02.2021 року , зареєстрованим у реєстрі за №1156 встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» за цим же договором _ ТОВ «ФК «Точка Плюс». З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення. Яким чином та виходячи з чого відповідачем нарахована заборгованість, з матеріалів справи не вбачається і таких доказів відповідач суду не надав. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, а відтак задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з АТ «Сенс-Банк» необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved