Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 07.12.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4198987, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «80036», за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало свої зобов`язання перед відповідачем та надало кредит у сумі 11200 гривень, строком на 350 днів (з 07.12.2023 по 21.11.2024) шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 4198987 від 07.12.2023 на суму 63392 грн. Станом на дату укладення договору факторингу 26 липня 2024 року строк дії договору № 4198987 від 07.12.2023 не закінчився, а тому позивачем в межах строку дії договору, за період з 26 липня 2024 року по 21 листопада 2024 року було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 26432 грн. В результаті невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 4198987 від 07.12.2023 утворилась заборгованість на загальну суму 89824 грн. (11200 грн. сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 52192 грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 26432 грн. заборгованість за відсотками нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 118 календарних днів). На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 89824 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 23 січня 2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, позивачем на адресу відповідача була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 24 січня 2025 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. 17 лютого 2025 року від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи для досягнення сторонами домовленості та напрацювання мирової угоди з метою врегулювання спору. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 07.12.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4198987, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «80036», за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ \~ \~ \~ Однак, судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало свої зобов`язання перед відповідачем та надало кредит у сумі 11200 гривень, строком на 350 днів (з 07.12.2023 по 21.11.2024) шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 4198987 від 07.12.2023 на суму 63392 грн. Станом на дату укладення договору факторингу 26 липня 2024 року строк дії договору № 4198987 від 07.12.2023 не закінчився, а тому позивачем в межах строку дії договору, за період з 26 липня 2024 року по 21 листопада 2024 року було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 26432 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1088 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Також судом встановлено, що в результаті невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 4198987 від 07.12.2023 утворилась заборгованість на загальну суму 89824 грн. (11200 грн. сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 52192 грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 26432 грн. заборгованість за відсотками нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 118 календарних днів). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А згідно приписів ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Крім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи із вимог вищевказаних Законів, а також зважаючи на те, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позов та заперечити проти нього, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в загальній сумі 89824 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат, то суд виходить із наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Так, частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності\~до положень\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. \~ \~ \~ \~ Тобто, закон вимагає від суду дослідження питань розумності і справедливості цього виду судових витрат. Так, у справі № 755/9215/15 Верховний Суд вказав: «Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню». Тобто, суд вправі зменшити розмір відшкодування правничої допомоги у разі несправедливості (необґрунтованості) такої вимоги або і взагалі відмовити у такому відшкодуванні (якщо у таких витратах відсутня необхідність). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Тому, враховуючи складність вказаної справи, - а саме, що це справа про стягнення заборгованості за кредитними договором, а тому не є складною, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого ним на виконання таких робіт, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження і адвокат не приймав безпосередню участь в судових засіданнях, а його участь фактично звелась лише до складання позовної заяви, а також, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. з урахуванням співмірності виконаних адвокатом робіт та заявленої суми до стягнення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved