Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

25.09.2024 представник позивачки, адвокат Могилян Людмила Василівна, звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 03.10.2024, мотивуючи тим, що 16 квітня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики № 16/04/24-2, згідно якого, позивачка передала, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 430080,00 грн, що на день укладення договору становило еквівалент суми 10752,00 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повертати кошти рівними платежами, а саме: 16 числа кожного місця по 17920,00 грн, що становить 448,00 доларів США, по 16.04.2026. Однак, відповідач порушив умови договору, тому йому була направлена досудова вимога щодо виконання зобов`язання, яку він не виконав. Тому, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики\~ № 16/04/24 від 16.04.2024 у розмірі 9372,00 доларів США, що за курсом\~ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день проведення розрахунку становить 390343,80\~ грн; згідно п. 6 Договором позики\~ № 16/04/24 від 16.04.2024 пеню у розмірі 15279,79 грн, а також, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5424,22 грн. 07.10.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального\~ позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 06.11.2024 - 09:30 год, та витребувано у [PERSON] оригінал Договору позики № 16/04/2024 від 16.04.2024. 10.10.2024 представник позивачки, адвокат Могилян Людмила Василівна, подала до суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000,00 грн. 18.10.2024 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні представника позивачки - адвоката Могилян Людмили Василівни в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». 06.11.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 05.12.2024 12:00 год, за клопотанням представника позивачки для вирішення спору у добровільному порядку. 05.12.2024 судом постановлено ухвалу, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 29.01.2025 10:30 год. 29.01.2025 справу було знято з розгляду, а судове засідання перенесено на 04.03.2025 10:30- год, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі. 21.02.2025 судом постановлено ухвалу, якою внесено виправлення до ухвали від 07.10.2024, до ухвали від 18.10.2024 та до ухвали від 05.12.2024 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики, із зазначенням в описовій частині ухвал суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача «152079,79 грн». 27.02.2025 представник позивачки, адвокат Могилян Людмила Василівна, на виконання ухвали суду від 07.10.2024, подала оригінал Договору позики № 16/04/2024 від 16.04.2024. 04.03.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 27.03.2025 10:00 год, згідно ч.2 ст. 223 ЦПК України. 04.03.2025 представник позивачки, адвокат Могилян Людмила Василівна, направила до суду клопотання, про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просила вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. 27.03.2025 представник позивачки, адвокат Могилян Людмила Василівна, направила до суду докази щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. Позивачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). З матеріалів справи (а.с. 1, 102-104), вбачається, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 28) та витягу з реєстру територіальної громади (а.с.12), відповідач - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що 16 квітня 2024 року між [PERSON] , від імені якої, на підставі довіреності від 10.04.2024, діє [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] було укладено Договір позики № 16/04/24-2, згідно якого позивачка передала, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 430080,00 грн, що на день укладення договору становило еквівалент суми 10752,00 доларів США, та відповідно до п.2 Договору повернення позиченої суми грошей повинно відбуватися рівними платежами, а саме: 16 числа кожного місця по 17920,00 грн, що становить 448,00 доларів США, по 16.04.2026 (а.с.5-6,7,90). Також, з матеріалів справи (а.с.8-12), вбачається, що 16 квітня 2024 року між [PERSON] , від імені якої діє, на підставі довіреності від 10.04.2024, [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, який нотаріально посвідчений, у порядку забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за Договором позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024, за умовами якого заставодавець, зокрема, зобов`язаний повернути заставодержателю позику в розмірі\~ 430080,00 грн, що на день укладення договору становило еквівалент суми 10752,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості за Договором позики 16.04.2026. З матеріалів справи ( а.с.15-17) вбачається, що адвокат Могилян Людмила Василівна 17.09.2024 направила відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості за Договором позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024 протягом 7 днів, однак останній зобов`язання не виконав, тому вона звернулася до суду з даним позовом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути\~ позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст.1047 ЦК України\~ договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригінала договору у позивача (позикодавця), згідно зі ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Судом враховується, що борговий документ (Договір позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024) був наданий представником позивачки до суду, отже, відповідач - [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором позики не виконав. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 цього Кодексу). Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а\~ прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, тому позовні вимоги щодо повернення вказаних коштів підлягають до задоволення. Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Представник позивачки просила стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024 у розмірі 9372,00 доларів США, що за курсом\~ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день проведення розрахунку (24.09.2024) становить 390343,80\~ грн. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до положень п.1 та п. 2 Договором позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024, позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику гроші в сумі 430080,00 грн, що на день укладення договору становило еквівалент суми 10752,00 доларів США, та вказану грошову суму відповідач зобов`язувався повернути частинами за встановленим графіком, рівними платежами у розмірі 17920,00 грн, що становить еквівалент 448,00 доларів США, у порядку та згідно з умовами, передбаченими цим договором. Таким чином, позика та періодичні платежі, які мав сплачувати позичальник, визначені сторонами договору у гривнях, з доларовим еквівалентом станом на день укладення договору. Відповідно до п.4 Договору позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024, сторони договору погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення або зменшення курсу гривні по відношення до долару США від визначеного курсу у п.1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційний курсом продажу долару США, встановленому в ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором (в тому числі у випадку дострокового повернення, або погашення заборгованості в порядку звернення стягнення на предмет застави, та/або примусового стягнення заборгованості, та/або погашення заборгованості будь яким іншим шляхом передбаченим Договором та законодавством України). Таким чином, сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення або зменшення курсу гривні по відношення до долару США від визначеного курсу у п.1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційний курсом продажу долару США, встановленому в ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Разом з тим, представником позивачки не надано доказів щодо зміни курсу гривні по відношення до долару США від визначеного курсу у п.1 Договору станом на день здійснення кожного платежу, який визначено п.2\~ Договору. З огляду на положення ч.1\~ ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України, тому, у межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за Договором позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024 у розмірі 390343,80 грн, а не в доларовому еквіваленті станом на 24.09.2024, оскільки це суперечить умовам вказаного договору. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання зобов`язання суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно п.6 Договору позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024, у разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення пеню у розмірі 1% від позиченої суми. З наданого представником позивачки розрахунку (а.с.13), вбачається, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за вказаним договором, зокрема, у частині сплати щомісячних платежів, починаючи з 16.08.2024, тому позивачка має право на стягнення з відповідача на її користь пені, за період з 16.08.2024 по 24.09.2024, виходячи з розміру заборгованості позики 9372,00 доларів США. При розрахунку пені суд виходить з умов Договору позики № 16/04/24-2 від 16.04.2024, яким визначено сплату коштів у гривневому еквіваленті, тому відповідно до умов п. 6 Договору, пеня за період з 16.08.2024 по 24.09.2024 становить 163430,40 грн (4300,80 грн (1% від 430080,00 грн) *38 днів прострочення зобов`язання). Однак, до стягнення підлягає сума пені у розмірі 148330,64 грн (3903,44 грн (1% від 390343,80 грн) * 38 днів прострочення зобов`язання), у межах заявлених позовних вимог, адже представником позивачки зазначено суму коштів -\~ 9372,00 доларів США, що становить в еквіваленті до гривні 390343,80 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково, судовий збір стягується з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 5386,74 грн. Згідно із п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Згідно із ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивачки просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000,00 грн, у підтвердження чого подала докази (а.с. 18-20,44,45,82,110-112,115-117), а саме: Договір про надання правової допомоги від 22.12.2022, укладений між адвокатом Могилян Людмилою Василівною та [PERSON] ; додатковий договір № 1 від 10.10.2024; акт № б/н приймання виконання робіт за Договором про надання правової допомоги від 22.12.2022; квитанції\~ від 10.10.2024 та від 24.09.2024 про сплату коштів за вказаним договором у сумі 24000,00 грн; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Могилян Людмили Василівни та копію посвідчення адвоката, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 24.09.2024. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання, однак, від відповідача у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Встановлено, що сторони Договору про надання правової допомоги від 22.12.2022 та Додаткового договору № 1 від 10.10.2024, що укладені між адвокатом Могилян Людмилою Василівною та позивачкою - [PERSON] , належним чином узгодили, порядок та умови надання правової допомоги, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: partial