Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 25.01.2027 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено Угоду С03.195.72835 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно якої відповідач отримав у кредит грошові кошти із доступним кредитним лімітом у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами кредитної лінії у розмірі 48,00 % річних строком на термін дії платіжної картки. 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» було укладено Договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором, Права Вимоги, які відступає Клієнт Фактору відступаються в розмірі заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 року, ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12522,97 грн., з яких: 4405,31 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8117,66 грн. сума заборгованості несплаченими відсотками. 29.12.2023 року між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено Договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором, Права Вимоги, які відступає Клієнт Фактору відступаються в розмірі заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 року, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12522,97 грн., з яких: 4405,31 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8117,66 грн. сума заборгованості несплаченими відсотками. Оскільки, відповідач [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, ТОВ «Санфорд Капітал» до суми основної заборгованості та відсотків здійснило нарахування по ст. 625 ЦК України за період з 26.01.2020 року по 23.02.2022 року, а саме 3% річних на суму 781,30 грн. та 2334,80 грн. інфляційних втрат. Таким чином заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Санфорд Капітал» за порушення кредитного зобов`язання складає 15639,07 грн., з яких: 4405,31 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8117,66 грн. сума заборгованості несплаченими відсотками; 2334,80 грн. інфляційні втрати; 781,30 грн. 3 % річних. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором С03.195.72835 від 25.01.2017 року у розмірі 15639,07 грн., а також здійснити розподіл судових витрат. Суд констатує, що представником відповідача [PERSON] було подано до суду заперечення на позовну заяву, у яких представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача вказує на те, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Надані позивачем довідка розрахунок заборгованості є документом, що складений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, є неналежним і недопустимим доказом отримання кредитних коштів, та користування ними. Довідка-розрахунок заборгованості, яку долучено позивачем, не містить арифметичний розрахунок суми боргу не є розрахунком за змістом, а лише фіксує підсумкову суму заборгованості за складовими (основним боргом і нарахованими та несплаченими відсотками). В матеріалах справи відсутній жодний доказ на підтвердження порядку утворення заборгованості по нарахованим та несплаченим відсотками. У виписці по рахунку, складеної АТ «Ідея Банк» станом на 16.11.2023 року та на яку посилається відповідач, не відображено нарахованих відсотків. Також, неможливо визначити, чи сума заборгованості за відсотками нарахована в межах користування кредитом у відповідності до вимог ст. ст. 1048, 1050 ЦК України, чи ні. Із вищевказаної банківської виписки вбачається існування Додаткової угоди до Кредитного договору. Вперше про неї зазначено на шостій сторінці виписки в операції від 30.11.2017 року. Матеріали справи не містять жодних додаткових угод до Кредитного договору, відповідачу також нічого про це не відомо. Як слідує з договорів факторингу, наданих позивачем, Клієнт відступив, а Фактор прийняв права вимоги та зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених договорами. В договорах факторингу відсутнє посилання на боржників, тому неможливо переконатись, що перехід прав вимог за Угодою про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної лінії №С03.195.72835 від 25.01.2017 року (надалі Угода) дійсно відбувся. Окрім того, позивачем не надано актів приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Також, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги та про порушення зобов`язань за кредитним договором. Відсутність переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача унеможливлює порушення права позивача, оскільки в такому випадку він не є кредитором за Кредитним договором. З приводу позовних вимог в частині нарахування сум за ст. 625 ЦК України, представник відповідача зазначила про те, що з огляду на те, що ні за договором факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті», ні за договором факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року, укладеним між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» не передбачалось передання боргу за інфляційними втратами та 3% річних, сторона відповідача вважає вимогу про стягнення інфляційних витрат та 3% річних необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Також вважає необґрунтованими розподіл судових витрат. Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 22.10.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомленням та участю сторін. Представник позивача Маслюженко М.П. в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити даний позов та провести розгляд справи за відсутності представника позивача.. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Однак, представник відповідача подала до суду заяву, в якій проти позову заперечила в повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні даного позову та провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, одним із різновидів договорів є кредитний договір. Згідно приписів ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. По справі встановлено, що 25.01.2027 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено Угоду С03.195.72835 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (надалі Угода), відповідно якої відповідач отримав у кредит грошові кошти із доступним кредитним лімітом у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами кредитної лінії у розмірі 48,00 % річних строком на термін дії платіжної картки, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаної угоди. Суд зазначає, що така Угода була підписана відповідачем [PERSON] власноручним підписом 27.01.2017 року. Згідно п. 3.4 Угоди розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за Кредитною лінією за попередній розрахунковий період до останнього операційного дня Платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього Розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, Банк щомісячно інформуватиме Клієнта за допомогою смс повідомлення, що надсилається на абонентський номер Клієнта, вказаний ним у заяві на приєднання. Згідно п. 4 Угоди повернення заборгованості та сплата відсотків за користування Кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та Договором здійснюватимуться згідно умов Договору, Типового графіку та Розрахунку сукупної вартості кредиту, а також Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою www.ideabank.ua. Підписанням цієї Угоди Клієнт підтверджує, що ознайомлений з Типовим графіком і розрахунком сукупної вартості кредиту. Окрім того, відповідно до п. 5.1 та п. 5.3 підписанням цієї Угоди відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому зрозумілі та з якими він цілком згоден; уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній Угоді та кредитній справі Клієнта у Банку), є достовірними та відповідають дійсності. Окрім того, у матеріалах справи наявна копія Тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток, підписаних відповідачем [PERSON] власноручним підписом, з який вбачається, що у таких тарифах чітко визначено умови кредитного ліміту; відкриття та обслуговування пакету послуг; здійснення платежів; загальні тарифи по картках; сплата відсотків, пені та штрафів; сукупна вартість кредиту. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що відповідач [PERSON] був належним чином ознайомлений із умовами вказаної Угоди С03.195.72835 від 25.01.2017 року. Таким чином, скріпивши Договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги, що виникають в результаті використання кредитних коштів, згідно умов Договору, і відсотки у складі щомісячних платежів. 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» було укладено Договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором, Права Вимоги, які відступає Клієнт Фактору відступаються в розмірі заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 року, ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12522,97 грн., з яких: 4405,31 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8117,66 грн. сума заборгованості несплаченими відсотками. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 року та додатками до нього. 29.12.2023 року між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено Договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором, Права Вимоги, які відступає Клієнт Фактору відступаються в розмірі заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 року, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12522,97 грн., з яких: 4405,31 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8117,66 грн. сума заборгованості несплаченими відсотками. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 року та додатками до нього. Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Вказаний висновок зроблено у постанові КЦС/ВС від 27.01.2021 року за результатами розгляду справи № 367/4004/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Таким чином, ТОВ «Санфорд Капітал» набувши статусу нового кредитора у Договорі С03.195.72835 від 25.01.2017 року, отримало право пред`явлення грошової вимоги до [PERSON] про погашення наявної в нього заборгованості за вказаним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються кредитодавцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, якій суд повинен надати належну оцінку. Вказаний висновок висвітлений у Постанові КЦС Верховного суду від 16.09.2020 року за результатами розгляду справи № 200/5647/18, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі. ТОВ «Санфорд Капітал» до позовної заяви було надано Виписку по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 27.01.2017 року по 03.01.2020 року, з якої вбачається факт користування [PERSON] грошовими коштами в розмірі кредитного ліміту, в тому числі отримував транш по вказаному договору, здійснювалося простроченого основного боргу та прострочених відсотків. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за несплаченими відсотками, а також нарахування по ст. 625 ЦК України за період з 26.01.2020 року по 23.02.2022 року, а саме 3% річних на суму 781,30 грн. та 2334,80 грн. інфляційних втрат. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати та три проценти річних від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за користування боржником утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові за весь час прострочення, у тому числі і за час розгляду справи про стягнення основного боргу у судах та примусового виконання судового рішення. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16. Як було вище зазначено, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що оскільки ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № С03.195.72835 від 25.01.2017 року, то відповідно разом з цим набуло право на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Так, із наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості, наданих позивачем вбачається, що [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим перед новим кредитором ТОВ «Санфорд Капітал» у розмірі 15639,07 грн., з яких: 4405,31 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8117,66 грн. сума заборгованості несплаченими відсотками; 2334,80 грн. інфляційні втрати; 781,30 грн. 3 % річних. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем спростовано не було. Також стороною відповідача не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував факт виконання [PERSON] кредитних зобов`язань в повному обсязі. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За відсутності доказів, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву. Так як своїх зобов`язань за договором [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення коштів отриманих у кредит, відсотків за користування кредитом, а також відповідно до ст. 625 ЦК України матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання у виді 3% річних. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 10.11.2021 року за результатами розгляду справи № 329/766/18. Суд констатує, що в матеріалах справи наявний Договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» та АБ «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженко М. щодо надання послуг з метою стягнення заборгованості з боржників та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості згідно Реєстру боржників, що передбачений Додатком № 1 до цього Договору. Згідно Акту приймання передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 12.08.2024 року вартість послуг з надання правової допомоги складають 5200,00 грн., що включає проведення юридичного та фінансового аналізу Боржника, а також складання, підписання та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості з Боржника. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягає стягненню сума кредитної заборгованості в розмірі 15639,07 грн., витрати на правову допомогу, а також сплачений позивачем судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved