Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

11.02.2025 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 26 квітня 1996 року вона стала власником житлового будинку з відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS] . Право власності набуто на підставі Свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, видане 2-ю Первомайською державною нотаріальною конторою від 26.04.1996 року, реєстр № 2-1331 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 2-ю Первомайською державною нотаріальною конторою від 26.04.1996 року, реєстр № 2-1333. 06.05.1996 [PERSON] здійснила державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок в Первомайському МБТІ за реєстровим номером 220, що підтверджується випискою підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності № 159/4/04-02-03 від 29.01.2025 року. Проте позивачка право власності на земельну ділянку площею 0,0952 га під будинком належним чином не оформила в зв`язку з тим, що померлий чоловік позивачки за життя право власності не оформив, так як у договорі купівлі-продажу не було зазначено про перехід права власності на земельну ділянку. Позивач наразі не може оформити земельну ділянку на своє ім`я, власниками вказаної земельної ділянки залишилися продавці будинку. Згідно Державного акту від 19.11.1993 р. земельна ділянка під житловим будинком та відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS] належить продавцям будинку, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5300109492025 від 16.01.2025 року зазначено, що власниками залишаються продавці будинку, за життя чоловік позивачки земельну ділянку під житловим будинком та відповідними надвірними спорудами належним чином не оформив та права власності не набув. В зв`язку з цими обставинами [PERSON] не має можливості вирішити даний спір мирним шляхом та вимушена звернутись з даною позовною заявою до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в розмірах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухому речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У Постанові від 11.02.2015 року у справі № 6-2цс15 Верховний Суд України зробив висновок щодо застосування частини першої статті 120 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - 22 березня 2003 року, та зокрема зазначив, що аналіз змісту норм статей 120 та 125 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, які на ній розміщені. Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. При цьому передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладанні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Таким чином, померлий чоловік позивачки [PERSON] , ставши власником житлового будинку, належним чином не оформив земельну ділянку при оформлені зазначеного будинку. Тому позивачка опинилася в ситуації, в якій не може повноцінно здійснювати право власності (гарантоване ст. 13 Конституції України) на належний їй будинок через пов`язаність між собою обох об`єктів нерухомості. Крім того, за таких обставин неможливою є і реєстрація права власності на земельну ділянку. Представник позивачки надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від представника Первомайської міської ради Миколаївської області надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, видане 2-ю Первомайською державною нотаріальною конторою від 26.04.1996 року, реєстр № 2-1331 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 2-ю Первомайською державною нотаріальною конторою від 26.04.1996 року, реєстр № 2-1333. 06.05.1996 [PERSON] здійснила державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок в Первомайському МБТІ за реєстровим номером 220, що підтверджується випискою підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності № 159/4/04-02-03 від 29.01.2025 року. Згідно Державного акту від 19.11.1993 р. земельна ділянка під житловим будинком та відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS] належить продавцям будинку, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого на підставі рішення виконкому № 260 від 19.10.1993 року Первомайської міської Ради народних депутатів. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5300109492025 від 16.01.2025 року зазначено, що власниками земельної ділянки площею 0,0952 га, з кадастровим номером № 4810400000:08:044:0021 за адресою: [ADDRESS] зазначені колишні власники будинку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved