Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Представник позивача Лазепка В.І., який діє в порядку самопредставництва юридичної особи, як керівник ТОВ «ВЕЛЛФІН», звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит №1698822 від 07.10.2021р. в розмірі 21\~000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 07.10.2021р. між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №1698822, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 7\~000 грн, які зобов`язувався повернути через 15 днів разом з нарахованими процентами в розмірі. Натомість всупереч умов договору відповідач не виконав своєчасно та належним чином своїх зобов`язань з повернення позики, внаслідок чого станом на 21.01.2025р. розмір заборгованості відповідача складає 21\~000 грн., з яких: 7 000 грн. заборгованість за основним боргом; 14\~000 грн. заборгованість за процентами. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду. Відповідач не надав письмового відзиву проти позовних вимог. 26.02.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представник позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «ВЕЛЛФІН», в якому також зазначено, що представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, що підтверджується повідомленням про отримання судової повістки, яка доставлена до електтроної скриньки 26.02.2025р. /а.с. 67/, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно договору про споживчий кредит №1698822 від 07.10.2021р. (далі Договір позики), укладеного в електронній формі між ТОВ «ВЕЛЛФІН» (кредитор) та [PERSON] (позичальник), кредитор зобов`язувався надати позичальнику позику в сумі 7 000 грн. строком на 15 днів, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити та проценти за користування позикою у строк до 22.10.2021р. /а.с. 29-34/. Умовами договору передбачено, що позика надається на споживчі цілі, строком на 15днів з 07.10.2021р. зі сплатою відсотків в розмірі 0,72% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування позикою, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою (п. 1.5.1 Договору позики). Відповідно до п. 1.3 Договору позики строк позики складає 15 днів і вона підлягає повернення позичальником до 22.10.2021р. Згідно п. 1.5.2 Договору позики сторони домовились, що у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений п. 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими коштами (понадстрокове користування коштами), в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою). Додатком №1 до Договору позики передбачений графік платежів, відповідно до якого 22.10.2021р. позичальник зобов`язувався повернути позику в розмірі 7\~000 грн. та нараховані проценти в розмірі 756 грн. /а.с. 34/. Відповідно до п. 1.2 Договору позики позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту кредитора (https://creditup.com.ua) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з п. 7.5 Договору позики до укладення цього договору позичальник надав безвідкличну та безумовну згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, який надається позикодавцем. За змістом відомостей про позичальника Договір позики підписаний від імені позивальника електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором «fv1039» /а.с. 34/. Відповідно до інформаційної довідки від 23.01. 2025р., виданої ТОВ «Платежі онлайн», на сайті creditup.com.ua 07.10.2021 о 11год 19хв відбулася транзакція з видачі грошових коштів за номером замовлення «а_47335215_1698822» в сумі 7\~000 грн. на банківську картку [NUMBER] /а.с. 48/. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, розмір заборгованості позичальника за Договором кредиту складає 21\~000 грн., що утворилась та обчислена за період з 07.10.2021р. по 21.01.2025р. і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 7\~000 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 14\~000 грн. /а.с. 35-47/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, укладаючи Кредитний договір в електронній формі сторони погодили умови та порядок повернення відповідачем кредиту шляхом здійснення платежів з оплати процентів та обов`язком позичальника повернути суму кредиту разом з нарахованими процентами у строк до 22.10.2021р. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору не виконував належним чином свого зобов`язання із здійснення платежів, чим допустив порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому допустив порушення виконання своїх зобов`язань. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ВЕЛЛФІН» станом на 21.01.2025р., розмір заборгованості позичальника за кредитним договором №1698822 складає 21\~000 грн., яка утворилась та обчислена за період з 07.10.2021р. по 21.01.2025р. і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 7\~000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 14\~000 грн. /а.с. 35-47/. Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам Договору позики, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 3.2, 3.4 Договору позики. При цьому суд бере до уваги, що відповідний розрахунок ґрунтується на обчисленні розміру процентів, які нараховані за фактичний період користування кредитними коштами з 07.10.2021р. по 12.07.2022р. В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 1.5.2 Договору позики сторони домовились, що передбачена п. 1.5.1 процентна ставка застосовується у випадку понадстрокового користування позикою в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, а нарахування відповідних процентів проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою до дня погашення заборгованості за позикою. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії Договору позики складає 15 днів, тобто з 07.10.2021р. по 22.10.2021р., а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 23.10.2021р. по 12.07.2022р., ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 1.5.2 Договору позики. Разом з тим, загальновідомим є та обставина, що з 24.02.2022р. і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-IX. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати позивачу додаткових нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, у період часу після введення режиму воєнного стану на території України суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, що нараховані за період з 24.02.2022р. не підлягають задоволенню. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 23.02.2022р. загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складав 7005,60 грн., а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Тому, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач грошові кошти від позивача отримав та користувався ними, однак, свої зобов`язання за договором позики від 07.10.2021р. належним чином та у визначені сторонами строки не виконав, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 14\~005,60 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 7\~000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період фактичного користування кредитом з 07.10.2021р. по 23.02.2022р. 7\~005,60 грн. Також варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навів обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин справи. За таких обставин позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за Договором позики в загальному розмірі 14\~005,60 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом в сумі 2422,40 грн. В позовній заяві сума позовних вимог складала 21\~000 грн., а задоволенню підлягають вимоги в межах суми 14\~005,60 грн., що складає 66,693% від заявлених вимог. Отже на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору на суму 1 615,58 грн. (2 422,40 грн. * 66,693%). На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial