Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1.позбавити батьківських прав [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] .; 2.призначити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) піклувальником неповнолітньої онуки [PERSON] , [INFO] ; 3.стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), аліменти на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі від всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] .. Мати дитини, [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] , [INFO] , є бабусею дитини по лінії батька. Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №9 від 09.05.2024, [PERSON] тимчасово влаштована в родину бабусі [PERSON] , тобто в родину позивача. Неповнолітня [PERSON] [INFO] постійно проживає разом зі своєю бабусею, позивачем по справі, за адресою [ADDRESS] , починаючи з квітня 2022 року. Відповідач з квітня 2022 року за постійним місцем проживання не з`являвся, що підтверджується Актом обстеження від 29.04.2024. Відповідно до наданої інформації із навчального закладу дитини, відповідач не займається вихованням дитини на зв`язок із класною керівницею не виходить. Вихованням дитини займається позивач. Факт здійснення виховання дитини саме позивачем, підтверджується укладанням декларації про вибір лікаря, в інтересах дитини [PERSON] , де зазначено позивача як контактну особу. Починаючи від квітня 2022 року відповідач не приймає участі у вихованні, фізичному та духовному розвитку дитини, не здійснював матеріального забезпечення дитини. Відповідач уникає будь-якого контактування з дитиною особисто або засобами зв`язку, також відповідач уникає контакту з позивачем, і взагалі відсторонився від дитини. Тобто, відповідач з власної волі відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та забезпеченню дитини, що фактично підтверджується його діями. Дитина постійно проживає з позивачем, виховується лише позивачем, без участі відповідача, знаходиться на її повному утриманні. Позивач забезпечує дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності, як в духовному так і в матеріальному плані (купує харчові продукти, сезонний одяг, сплачує за навчання та за додаткові курси, необхідні для розвитку дитини, покриває витрати на медичний догляд, тощо). Крім того, відповідачу здійснюється виплата пенсії на утримання неповнолітньої [PERSON] у зв`язку із втратою годувальника. Однак, отримані грошові кошти [PERSON] не передає ні дочці, ні позивачу. Позивач зверталась з заявою до Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, з метою отримання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Однак Орган опіки відмовив у наданні висновку, з тих підстав, що висновок подається до суду на виконання ухвали суду, у відповідному судовому процесі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2024 відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем не було отримано, поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Третьою особою, Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ухвала суду від 06.11.2024 з копією позовної заяви з додатками була отримана 21.11.2024, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення про вручення поштового направлення. 16.12.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів, у задоволенні якої, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2024 відмовлено. 16.12.2024 до суду зі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок від 12.12.2024 № 103-10702. Будь-яких заяв по суті справи не надійшло. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2025 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, поштові повідомлення із судовими повістками, повернулись до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] народилась [PERSON] , про що 27.04.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, складено відповідний актовий запис № 379, батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). [INFO] у місті Слов`янськ померла [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Позивач, [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12). Згідно наказу Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №9 від 09.05.2024, тимчасово влаштовано неповнолітню [PERSON] , [INFO] , в родину бабусі [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на період з 09.05.2024 по 09.11.2024 (а.с.15). [PERSON] та неповнолітня [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи (а.с.16, 17). Згідно акту від 29.04.2024 обстеження на предмет проживання, складеного комісією в складі сусідів: [PERSON] , [ADDRESS] , [PERSON] , [ADDRESS] , [PERSON] , [ADDRESS] , останні провели обстеження на предмет проживання громадянина [PERSON] за адресою [ADDRESS] та комісією встановлено, що громадянин [PERSON] , що є батьком дитини [PERSON] [INFO] не проживає за адресою [ADDRESS] з квітня 2022 року (моменту переїзду дитини). Громадянин [PERSON] в квітні 2022 року привіз дитину [PERSON] і передав бабусі [PERSON] , що мешкає за адресою [ADDRESS] . З моменту передачі дитини бабусі, жодного разу не було зафіксовано факту його появи і знаходження за місцем проживання дитини. На момент складання акту [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , яка займається вихованням і забезпеченням життєвих потреб дитини. Батько не приймає участі у вихованні та забезпеченні фінансових потреб дитини. На момент складання акту не з`ясовано місцезнаходження громадянина [PERSON] (а.с.18). Згідно характеристики [PERSON] , учениці 8 класу Слов`янського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів №19, Слов`янської міської ради Донецької області, [PERSON] навчається у Слов`янському закладі загальної середньої освіти І-ІІ ступенів №19 Слов`янської міської ради Донецької області з першого класу. За цей період зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця. Має високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Легко засвоює програмний матеріал, як з предметів гуманітарного, так і природничо-математичного циклу. [PERSON] - цілеспрямована, докладає зусилля для досягнення поставленої мети. Дівчинка добра, тактовна, чемна, вихована, з повагою ставиться до старших та вчителів. Комунікабельна, щира, доброзичлива в стосунках з однолітками. Серед однокласників має багато друзів, користується авторитетом, бере активну участь у житті класу та школи. З лютого 2022 року дитина проживає в Києві. Батько дівчинки, [PERSON] , навчанням не цікавиться, на зв`язок із класною керівницею не виходить. Вихованням [PERSON] займається бабуся. [PERSON] приділяє увагу вихованню: дитина завжди доглянута, охайна, відвідує онлайн- заняття, виконує завдання. Бабуся бере активну участь у шкільному та особистому житті дівчинки. За період перебування в Києві, [PERSON] значно підвищила рівень навчання (із середнього до високого), емоційний стан дитини покращився. [PERSON] систематично відвідує батьківські онлайн-збори, спілкується з учителями-предметниками, класною керівницею (а.с.19). Згідно відомостей декларації №0001-КНХ7-НХАО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] , довіреною особою пацієнта є [PERSON] (а.с.20). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії від 11.12.2024 №17) № 103-10702 від 12.12.2024, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилилась від виховання та утримання дитини (а.с. 55-56). Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду даного цивільного спору судом було установлено, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо ухиляється від виховання та утримання доньки, не виявляє бажання щодо виконання батьківських обов`язків, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, що свідчить про його нехтування покладеними на нього правами та обов`язками по вихованню та утриманню власної дитини. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності суд доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , громадянина України, відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Слов`янськ громадянки України. Щодо вимоги позивача про її призначення піклувальником над онукою [PERSON] , [INFO] , суд виходить з такого. Згідно положень ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно приписів ст. 61 ЦК України, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Стаття 63 ЦК України передбачає, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Таким чином, питання про призначення піклувальника відноситься до компетенції органу опіки та піклування, зважаючи на положення ст. 61, 63 ЦК України, тому у цій частині суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач у справі є особою працездатного віку, законодавчо на нього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, та беручи до уваги ненадання останнім будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи або установи в якій дитина перебуватиме, враховуючи ту обставину, що питання про призначення піклування відноситься до компетенції органу опіки та піклування У відповідності до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за вимоги про стягнення аліментів, від сплати яких була звільнена позивач при зверненні до суду, та на користь позивача - 1 211, 20 грн, які сплачені останньою за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Враховуючи наведене та

Outcome: partial