Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Від ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.ГРУП" надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості: - за договором № 05622-07/2024 від 06.07.2024 в розмірі 32 550,00 грн, яка складається з: 10 000,00 грн - заборгованості за кредитом; 17 550,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 5 000,00 грн - заборгованості за пенею (штрафами); - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 06.07.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 05622-07/2024, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в розмірі 10 000,00 грн на строк 120 днів до 02.11.2024. 30.10.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» було укладено договір факторингу № 30102024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги кредитора за кредитним портфелем, включно за кредитним договором № 05622-07/2024. Умови договору зі сторони кредитора виконані та перераховані в безготівковій формі, у національній валюті на рахунок відповідачки кредитні кошти в сумі, яка зазначена в договорі № 05622-07/2024 від 06.07.2024. Відповідачка належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим на момент відступлення прав вимоги, заборгованість [PERSON] становить 32 550,00 грн., яка складається з: 10 000,00 грн - заборгованості за кредитом; 17 550,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 5 000,00 грн - заборгованості за пенею (штрафами). Інші заяви по суті справи. 03.02.2025 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги вона не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. Просить врахувати, що жодних платежів за даним кредитним договором нею здійснено не було, що свідчить про відсутність визнання нею зазначеної заборгованості. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Стосовно розрахунково-касового обслуговування зазначила, що в умовах договору про надання фінансового кредиту № 05622-07/2024 та додатках до нього не зазначено, що саме входить в структуру плати за обслуговування кредиту, в тому числі не зазначено, чи включає в себе обслуговування кредиту плату за послуги банку, безоплатність яких передбачена ЗУ "Про споживче кредитування". Позивачка зазначила що нею було отримано кредит у сумі 10 000,00 грн, жодних платежів за даним кредитним договором нею здійснено не було, що свідчить про відсутність визнання нею зазначеної заборгованості. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо таку Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Також вважає, що в задоволенні стягнення частини заявленої адвокатом суми грошових коштів у формі гонорару успіху, який визначений представником позивача у розмірі 6000 грн, слід відмовити, врахувавши усталену практику ЄСПЛ та Верховного Суду, що відповідного роду зобов`язання з приводу сплати клієнтом на користь свого представника певної (обумовленої) суми грошових коштів у формі гонорару успіху, виникають виключно між адвокатом і клієнтом, а тому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, зазначені домовленості між сторонами договору про надання правової допомогу не можуть зобов`язувати суд, покладати на іншу сторону саме такого виду витрати. 31.10.2024 право вимоги за цим кредитом було передано новому кредитору. Договір факторингу долучений до матеріалів справи не містить даних про заміну кредитора у зобов`язанні, де боржником є [PERSON] , оригінали реєстрів боржників не надані. Тому, варто вважати договір факторингу неналежним та недопустимим доказом. Крім цього, на аркуші 39 справи знаходиться лише форма акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу, у вказаному акті в відсутня загальна сума заборгованості. Також в матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу таких повідомлень, що вказує на неправомірність права вимоги коштів з відповідача. Вимогу про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 05622-07/2024 від 08.07.2024 відповідачка отримала засобами «Укрпошта» (трекінг-номер 0505203847305) від 08.12.2024. У тексті вимоги зазначалося, що кредитор встановлює строк для виконання зобов`язання до 04.12.2024. Водночас, ця вимога була відправлена 04.12.2024 через АТ «Укрпошта» (трекінг-номер 0505203847305). Таким чином, зазначені обставини свідчать про недоречність висунутих вимог, адже вона фізично не могла виконати зобов`язання у встановлений строк через те, що отримала відповідну інформацію вже після його завершення - 08.12.2024. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. 26.02.2025 від представника позивача Боденко А.А. надійшли додаткові пояснення. Щодо нарахування штафу (пені) за кредитним договором зазначила, що ЗУ «Про споживче кредитування» регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. З 24.02.2022 відповідно до ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" виключено на підставі Закону № 3498-IX від 22.11.2023, та пунктом 6 даного розділу встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056- 1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Таким чином, штраф (пеня) в розмірі 5000 грн, яка була нарахована за умовами договору, укладеного 06.07.2024 (після тридцятого дня з дня набрання чинності Законом України № 3498-IX), підлягає стягненню з відповідача. 10.03.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Зачепіло З.Я. надійшли заперечення на відповідь на відзив аналогічні доводам, які наведені у відзиві на позовну заяву [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.01.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Участь у справі сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник Боденко А.А. у позовній заяві та додаткових пояснення просила проводити розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] та її представник Зачепіло З.Я. до суду не прибули, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. В судовому засіданні представника відповідача - адвокат Чальцев Д.В. просив у задоволенні позову відмовити, врахувати доводи зазначені у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06.07.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту № 05622-07/2024, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором W2950, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн строком на 120 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № 5168-74хх-хххх-1744. Дата надання кредиту 06.07.2024. Дата погашення кредиту 02.11.2024. Денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. цього Договору. (а. с. 16-22) Також [PERSON] 06.07.2024 підписала Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 05622-07/2024, яким є графік платежів, та паспорт споживчого кредиту. (а. с. 13-15, 23-24) Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 6 та 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що Договір про надання фінансового кредиту № 05622-07/2024 від 06.07.2024 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 цього закону, передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, про який судом зазначено вище, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статті 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 Цивільного кодексу України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Кредитні кошти були перераховані відповідачці 06.07.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ "Пейтек" № 20241210-17 від 10.12.2024. (а. с. 11) 30.10.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.ГРУП" укладено Договір факторингу № 30102024, відповідно до умов якого право вимоги, зокрема за Договором про надання фінансового кредиту № 05622-07/2024 перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.ГРУП". (а. с. 42-50) Відповідно до Витягу з Акту приймання-передачі прав № 1 від 30.10.2024 до договору факторингу № 30102024 від 30.10.2024 та Витягу з Акту приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 30.10.2024 до договору факторингу № 30102024 від 30.10.2024, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за договором № 05622-07/2024 у розмірі 32 550,00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 10 000,00 грн, сума заборгованості по процентам 17 550,00 грн, сума заборгованості за комісією 5000,00 грн. (а. с. 51-52). Стороною відповідача ставиться під сумнів дійсність договору факторингу, яким, зокрема, позивач обґрунтовує право вимоги за договором кредиту. При цьому, не заперечується існування відповідних кредитних правовідносин чи зміст договору, яким вони регламентуються. Доказів наявності судових спорів щодо визнання зазначених правочинів недійсними матеріали справи не містять. Інші доводи відповідачки та її представника про неналежні та необґрунтовані докази позивача, якими підтверджується розмір її заборгованості, суд не бере до уваги, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону та нічим не спростовані. 28.11.2024 ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» направлено [PERSON] вимогу № 28/11-43 від 28.11.2024 про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 05622-07/2024 у розмірі 32 550,00 грн. (а. с. 27). За розрахунком позивача, заборгованість відповідачки за спірним кредитним договором становить 32 550,00 грн, яка складається з: 10 000,00 грн - заборгованості за кредитом; 17 550,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 5 000,00 грн - заборгованості за пенею (штрафами). (а. с. 25-26) За правилами статей 526, 530, 610 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти його вимог. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 та постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 681/44/15-ц. Крім того, суд враховує, що за положеннями статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту укладення Договору про надання фінансового кредиту № 05622-07/2024 між відповідачкою та ТОВ «Стар Файненс груп» та набуття права вимоги за таким договором позивачем, а також доведеність останнім порушення відповідачкою грошових зобов`язань. Слід оцінити критично посилання відповідачки на те, що суду не надано первинних бухгалтерських документів щодо перерахування коштів кредиту, адже, як було встановлено судом фактично кошти кредиту позичальник отримала на вказаний нею у заяві-анкеті картковий рахунок. Доказів ненадходження коштів на даний рахунок відповідачкою не надано, відтак виконання договірних зобов`язань з боку кредитора підтверджено належним чином. Не заслуговують також на увагу твердження того, що жодних платежів на погашення [PERSON] не здійснювалося, що свідчить про невизнання нею боргу, оскільки правовідносини між кредитодавцем та позичальником врегульовані відповідним договором, за яким позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже за період з 06.07.2024 по 30.10.2024 проценти підлягають нарахуванню по денній ставці 1,0% і їх розмір становить 11 700,00 грн (10000 х 1,0% x 117 днів); таким чином, загальна заборгованість за процентами становить 11 700,00 грн. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідачка істотно порушила умови укладеного нею кредитного договору № 05622-07/2024 від 06.07.2024, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредит, та проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 10 000,00 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 11 700,00 грн, в всього 21 700,00 грн. необхідно задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача. Стосовно вимоги про стягнення 5000,00 грн - суми заборгованості за пенею (штраф), то відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24 лютого 2022 року, який триває донині. З огляду на вказані норми, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафів) та інших платежів у період дії в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 5000,00 грн до задоволення не підлягають, а тому позов належить задовольнити частково. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення не співмірності витрата покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги № 3 від 28.11.2024, укладеного між адвокатом Боденко А.А. та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», відповідно до якого сума гонорару за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника становить 7000,00 грн; акту прийому-передачі наданих послуг від 13.12.2024 до договору про надання правової допомоги № 3 від 28.11.2024, та детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Боденко А.А. від 13.12.2024, складених між адвокатом Боденко А.А. та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», відповідно до якого адвокат надала послугу з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] вартістю 7000,00 грн, витрачений час 4 години. (а. с. 8, 55-57, 58). Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, розподілу підлягають не лише фактично понесені витрати (відповідно можуть бути підтверджені фінансовими документами) та і ті, що будуть в майбутньому сплачені стороною (відповідно не можуть бути підтверджені фінансовими документами). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Відповідно до вимог діючого законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу з боку сторони позивача. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат на правничу допомогу (66,67%), до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4 666,90 грн (7 000,00 грн х 66,67% = 4 666,90 грн). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача 2 422,40 грн х 66,67 % = 1 615,01 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial