Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила: розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 03 червня 2023 року, про що зроблено актовий запис № 979; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 03.06.2023 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не мають. На даний час офіційно зареєстрований шлюб між ними має формальний характер. Причиною розпаду сім`ї стало відчуження одне від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя. Вони разом не проживають, спільного господарства та побуту не ведуть. Зазначене пов`язано з небажанням продовжувати подальше сімейне життя, вести спільне господарство та спільний бюджет, що дає підстави стверджувати про фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин між ними, оскільки в таких стосунках вже немає участі подружжя у вирішенні різних сімейних питань. Наміру продовжувати сімейні відносини позивач не має, так як вони істотно суперечать її інтересам. Подальше збереження сімейних відносин суперечить положенням законодавства, оскільки вони не є добровільними, що виступає підставою для винесення судом рішення про розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 14.03.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. 19.03.2025 відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги він визнає, не заперечує щодо розірвання між ними шлюбу. Також просив суд взяти до уваги, що відповідно до посвідчення серії [NUMBER] він є особою з інвалідністю 2 групи, тому просив суд звільнити його від сплати судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. 03 червня 2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 979. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03.06.2023. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на даний час однією сім`єю не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що позов належить задовольнити. При подачі позову до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який просила стягнути з відповідача на її користь. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Приписами п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Беручи до уваги той факт, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, а відтак звільнений від сплати судового збору, вимога про стягнення з нього судового збору на користь позивача не підлягає задоволенню. Водночас відповідно до вимог ч. 1 ст. 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір, що становить 605 грн 60 коп. (1211 грн 20 коп./2). На підставі викладеного,

Outcome: approved