Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Короткий опис справи. Позивач через свого представника 27.08.2024 року через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом у якому просить суд: - стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь АТ «ПУМБ» (код ЄДРПОУ 14282829; вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070) заборгованість у сумі 223 082 (двісті двадцять три тисячі вісімдесят дві гривні) 19 копійок; - стягнути з [PERSON] витрати зі сплати судового збору у сумі 2676 (дві тисячі шістсот сімдесят шість гривень) 99 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач не виконує умови кредитного договору у зв`язку з чим має заборгованість перед банком у зазначеній сумі. Представник позивача звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Процесуальні дії по справі. Протоколом автоматизованого розполіду судової справи між суддями 28.08.2024 суддю Ярощук О.В. визначено головуючою суддею (а.с.33). Суддею 16.10.2024 винесено ухвалу про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін (а.с.38-39). Щодо належного повідомлення відповідача. Із метою належного повідомлення відповідача щодо наявного цивільного провадження стосовно неї, судом 04.09.2024 скеровано запит до Департаменту адміністратвиних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Судом відповіді не отримано. Суд 30.09.2024 повторно скерував запит до Департаменту адміністратвиних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Відповідно до\~відповіді Департаменту\~від 15.10.2024\~відповідач має\~зареєстроване місце\~проживання:\~ [ADDRESS] з 15.08.2000 року по теперішній час (а.с.37). Суд у судові засідання тричі викликав відповідача: -ухвалою суду про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 27.11.2024 (а.с.38-39); -повісткою про виклик від 23.10.2024 про виклик на 27.11.2024 (а.с.41); -повісткою про виклик від 25.11.2024 про виклик на 10.02.2025; -повісткою про виклик від 12.02.2024 про виклик на 27.03.2025. \~ \~ \~ \~Рекомендовані повідомлення повернулися до суду (а.с.44, 50, 56). \~ \~ \~ \~Окрім того, судом розміщено публікацію на веб-сторінці Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська повістку про виклик відповідача у судове засідання (а.с.43, 49, 55). Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення [PERSON] щодо розгляду справи, яка стосується його безпосередньо. Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Суд виходить із того, що відповідач хоч і не отримав кореспонденцію, надіслану йому неодноразово судом за місцем реєстрації, само по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для того, щоб стверджувати про те, що права відповідача за статтею 6 § 1 Конвенції могли були порушені. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На підставі ч. 8 ст.\~179, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України, у зв`язку із тим, що відповідач, повідомлений належним чином про судове засідання, не з`явився до суду і не повідомив про причини неявки, не подав відзив на позовну заяву та представник позивача висловив згоду на заочне вирішення справи, суд ухвалив здійснити заочний розгляд і вирішення справи на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено. 15 лютого 2022 року між АТ "ПУМБ" та відповідачем [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб було укладено кредитний договір №1002095548801. За умовами договору банк надав позичальнику кредит у сумі 200 000, 00 грн., розмір процентної ставки 0,010% річних, реальна річна процентна ставка 53.0162, строк кредиту - 36 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,22 % (а.с.7). Матеріалами справи підтверджено, що банком відповідачеві були надані кредитні кошти в розмірі 200 000, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 15.02.2022 №TR.56016789.108939.8810 (а.с.19. звор) та випискою із особового рахунку за період 15.02.2022- 01.07.2024 (а.с.21-24). Станом на 01.07.2024 року за Кредитним договором № 1002095548801 від 15.02.2022 року виникла заборгованість на загальну суму 223 082 грн. 19 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 146 101 грн. 03 коп. та заборгованості за процентами у розмірі 21грн. 16 коп., заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості 76\~960,00 грн (а.с.20-21). Матеріалами справи підтверджено, що письмова вимога (повідомлення) про необхідність сплати заборгованості перед АТ «ПУМБ» у розмірі 223 082 грн. 19 коп. протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа, направлялась відповідачу [PERSON] за Кредитним договором № 1002095548801 від 15.02.2022 року за вих. № КНО-44.2.2./382 від 02.07.2024 року, на адресу відповідача, зазначену у договорі, що підтверджується наявною в матеріалах справи вимогою та реєстром згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих. (а.с.17). Отже, відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Релевантне законодавство. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Вимогами ч. 1 ст.1056-1ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Як вбачається із положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із вимогами ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо комісії Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Суд враховує вказані висновки Верховного Суду, в зв`язку із чим вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 76\~960 гривень за кредитним договором №1002095548801від 15.02.2022 року. Висновки суду. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. У вказаній справі відповідач [PERSON] доводи, викладені у позовній заяві щодо неналежного виконання нею взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, не спростувала. У судове засідання з розгляду справи відповідач тричі не з`явилася, відзиву на позовну заяву суду не надала, розрахунок позивача належними та допустимими доказами не спростувала. За таких обставин, суд вважає, що позивач довів обставини, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який відповідачем не спростовано, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, а саме 146\~101, 03 грн заборгованості по кредиту та 21,16 грн заборгованості за процентами. \~ Щодо судового збору Відповідно до\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2676,99 гривень. Позов задоволено в сумі 146\~122, 19 гривень, що становить 65,50 % від суми заявлених вимог. 65,50 % % від суми сплаченого судового збору становить 1753 гривень 43 копійок. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача мають бути стягнуті судові витрати, які складаються із судового збору, в сумі 1753 гривень 43 копійок.

Outcome: partial