Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит у загальному розмірі 41649,73 грн., судових витрат та витрати на професійну правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач покладається на те, що 19.11.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 40% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Договір укладено в електронній формі відповідно до\~ЗУ "Про електронну комерцію"\~та підписано сторонами. Отримавши кредит, [PERSON] належним чином взяті за договором зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 20.12.2021 року становить 41649,73 грн. Невиконання позичальником умов кредитного договору дають право позивачу стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у судовому порядку. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" укладено договір факторингу № 4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором з [PERSON] від 19.11.2018 року. В зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати, які були ними понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору та витрати на правову допомогу. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором від 19.11.2018 року станом на 20.12.2021 року у розмірі 41649,73 грн., судовий збір в розмірі 3028,00 грн., та витрати на професійну правову допомогу в сумі 7100,00 грн. 14 жовтня 2024 відповідачка [PERSON] подала заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2024 року у цивільній справі ЄУН 336/4389/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. По справі призначено підготовче судове засідання. 16 грудня 2024 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Посилається на те, що позивачем не надано доказів того, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно з укладеним між AT «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» договором факторингу №4 від 20.12.2021 року. Також, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження оплати ним на рахунок АТ«АЛЬФА-БАНК» ціни Прав Вимоги за Договором факторингу №4 від 20.12.2021, з дати здійснення якої право вимоги вважається відступленням Фактору (п.2.3 Договору факторингу). Також зазначає, що матеріали справи не містять Акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в Додатку №2 до Договору факторингу, підписання якого відповідно до умов п.2.3 вказаного договору здійснюється в дату оплати Фактором Ціни Прав Вимоги. Тому вважає, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу № 4 від 20.12.2021, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Крім того зазначає, що позивачем було пропущено строки позовної давності, оскільки останній платіж нею був зроблений в квітні 2020 року, а позивач звернувся до суду в травні 2024 року. Посилаючись на вищенаведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивачем надана відповідь на відзив, з якої вбачається, що перебіг строку позовної давності був продовжений відповідними законами на час дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, та у період дії в Україні воєнного стану, що закріплено у «Прикінцевих та перехідних положеннях»\~ЦК України, тому просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2024 року залишити без змін. До відповіді на відзив позивачем були долучені копія Акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 року до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року, копію платіжного доручення № 34291 від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перерахувала на користь AT «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 12 878 944,00 грн та докази направлення вищевказаних документів відповідачу. Ухвалою суду від 22.01.2025 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача, який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить дану цивільну справу розглянути за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачка [PERSON] , яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 19.11.2018 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 40 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Відповідачем також підписаний паспорт споживчого кредиту. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. АТ «Альфа-Банк» виконав умови договору, надавши відповідачу\~у розпорядження\~кредитні кошти,\~що підтверджується\~випискою по\~рахунку за\~кредитною карткою\~відповідача за період з 19.11.2018 по 05.02.2024. Отримавши кредит, [PERSON] належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 20.12.2021 року становить 41649,73 грн. 20.12.2021\~між АТ\~«Альфа-Банк»\~та ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс» укладено\~Договір факторингу\~№ 4,\~на підставі\~якого відбулося\~відступлення прав\~вимоги за\~кредитним договором\~до відповідачки[PERSON] від 19.11.2018. Згідно з копією платіжного доручення № 34291 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перерахувало на користь AT «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 12878944,00 грн. Пунктом 2.2 Договору факторингу визначено, що право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з Додатком № 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20.12.2021, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 19.11.2018 в сумі 41649,73 грн. Згідно Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до Договору Факторингу №4 від 20.12.2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» уклали цей акт про те, що клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п 2.3.1 Договору Реєстр Боржників від 20.12.2021 року. Загальна кількість боржників становить 8951. Таким чином, доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів, що до позивача перейшло право грошової вимоги, не знайшли свого підтвердження. Відповідно до частини 1 статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2\~ст. 638 ЦК України\~передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зі ст. 1054 ЦК України встановлюється, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. АТ «Альфа-Банк» виконало свої обов`язки за договором від 19.11.2018 року виконало та надало відповідачу кредитні кошти, однак відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку за кредитом станом на 20.12.2021 року має заборгованість у сумі 41649,73 грн. Отже кредитором було виконано умови договору та надано кредитні кошти, однак відповідач умови договору не виконав у повному обсязі, доказів повернення кредитних коштів суду не надано. Стороною відповідача не заперечується факт укладання кредитного договору, отримання та користування кредитними коштами. Як вбачається з матеріалів справи 20 грудня 2021 року між Акціонерним Товариством «АЛЬФА-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №4 відповідно до якого, позивач набув права вимоги за кредитним договором укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачкою. Згідно з частиною першою статті\~509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті\~510 ЦК України\~сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини першої статті\~512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті\~513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті\~514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до статті\~1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею\~1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті\~1079 ЦК України\~сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею\~1048 ЦК України\~якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті\~4 Закону № 2664-ІІІ\~фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою. Згідно з частиною першою статті\~6 Закону № 2664-ІІІ\~фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Відповідно до глави 73\~ЦК України\~правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені\~Законом № 2664-ІІІ\~умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Відповідачкою не спростовувався факт отримання кредитних коштів. Отже, всупереч умовам кредитного договору [PERSON] не виконала своїх зобов`язань, та не надала суду належних і допустимих доказів погашення нею наявної заборгованості ні перед попереднім кредитором, ні перед новим. Враховуючи те, що за умовами кредитного договору відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч.1\~ст.81 ЦПК України\~не надала, суд приходить до висновку про те, що заборгованість на підставі зазначеного договору підлягає стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка [PERSON] посилається на пропуск позивачем загального строку позовної давності, встановленого\~ст.257 ЦК України, та подав заяву про застосування строку позовної давності та відмову в позові у зв`язку з його пропуском позивачем. Так, згідно зі ст.257, ч.3,4\~ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться уст.252-255 ЦК України. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1,3\~ст.266 ЦК України). В той же час,\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020\~(набув чинності з 02.04.2020)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Загальновідомими обставинами і такими, що не підлягають доведенню в силу положень\~ст.82 ЦПК України, є дія в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023 карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, у зв`язку з чим 3-річний строк позовної давності за грошовими вимогами, обов`язок сплати яких настав з 02.04.2017, є продовженим на строк дії карантину. Крім того,\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022\~(набув чинності з 17.03.2022)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19(з подальшими змінами), відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Загальновідомими обставинами і такими, що не підлягають доведенню в силу положень\~ст.82 ЦПК України, є дія в Україні з 24.02.2022 по теперішній час воєнного стану, введеного у зв`язку із збройною агресією РФ проти України, у зв`язку з чим 3-річний строк позовної давності за грошовими вимогами, обов`язок сплати яких настав (зокрема, за кредитним договором, що є предметом даного позову, - у квітні 2023 року), є зупиненим на час воєнного стану. Оцінивши фактичні обставини справи та враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд вважає, що з цим позовом позивач звернувся 06.05.2024 в межах строку позовної давності, підстав для відмови в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності за заявою відповідачки суд не знаходить, а відповідні заперечення відповідачки вважає безпідставними. Отже, на день подання цього позову загальний строк позовної давності не сплив, тому заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитним договором підлягає повному стягненню з відповідачки. Згідно з\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн. Крім того, відповідно до ст.137,141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу. Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ТОВ«ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» надав суду договір про надання правничої допомоги №05-10/23 від 05.10.2023, укладений з адвокатом Макєєвим В.М., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Макєєва В.М. серії КВ №6126 від 12.07.2018, акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2023, платіжну інструкцію №1141 від 07.03.204, які є належними та допустимими доказами. Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі 7100,00грн. Згідно з ч.1-6\~ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3\~ст.141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:\~1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;\~2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;\~3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;\~4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Так, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 07.03.2024 розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7100,00грн визначено з урахуванням таких послуг: первинна консультація\~1 година, 1000,00грн; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та ЄСПЛ\~2 години, 3000,00грн.; підготовка та подання позовної заяви\~3,1 година, 3100,00грн. При цьому, позовна заява складена фактично на 3-х повних аркушах та здебільшого містить цитування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, є типовою та шаблонною. До позовної заяви додані копії кредитного договору, договору факторингу, виписка з банківського рахунку, розрахунок заборгованості, правоустановчі документи позивача та документи на підтвердження витрат на правничу допомогу. Інших документів в межах цієї справи адвокатом не складалось та не подавалось. Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, принципи верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу\~7100,00грн. є завищеним та неспівмірними зі складністю справи, яка стосується стягнення кредитної заборгованості, законодавство та судова практика щодо якої є усталеною, з обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим на це часом. Суд вважає, що рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги (проведення консультації, вивчення документів, аналіз законодавства та судової практики, складання позовної заяви) з витрачанням вказаного часу та визначеної вартості. В даному випадку позивач не довів, що визначений ним розмір правової допомоги повною мірою відповідає принципам розумності та співмірності. Суд вважає, що відсутність в даній справі будь-яких заперечень щодо витрат на правничу допомогу та клопотання про зменшення їх розміру від відповідача, не впливає на вищевказані висновки. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах відповідних договірних відносин. Зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. З урахуванням вищевикладених мотивів, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі і вважає, що цей необхідно зменшити, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі до 3000,00грн., що забезпечить баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Outcome: approved