Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

07.05.2024 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Козівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, в інтересах дитини: [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських праві відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що на обліку служби у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування [PERSON] , [INFO] (внутрішньо переміщена особа). Дитина разом з бабусею [PERSON] 08.04.2022 року прибули на територію Козівської громади як ВПО. Службою у справах дітей дитину [PERSON] взято на облік як дитину, яка залишилася без батьківського піклування та тимчасово влаштовано до бабусі [PERSON] . Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] участі у вихованні дитини не приймають, син з ними не мешкав. Рішенням Козівського районного суду від 01.02.2023 року справа № 951/650/22 дитину [PERSON] відібрано від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти. На підставі вказаного опікуном дитини призначено бабусю [PERSON] . Як встановлено, мати й батько не цікавляться дитиною, вихованням, лікуванням дитини займається бабуся [PERSON] 03.04.2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення № 9 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2024 року по справі № 227/1416/24 прийнято ухвалу про відкриття загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року № 2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2025 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Козівської селищної ради. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, повідомив, що вихованням, утриманням та лікуванням дитини займається опікун, бабуся [PERSON] майже від самого народження дитини. Батьки усунулись від виконання свого обов`язку. Мати на даний час перебуває в місцях позбавлення волі, місцезнаходження батька невідоме. Представник третьої особи також вважала за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Відповідач -1 [PERSON] проти позову заперечувала, сказала, що від дитини не відмовлялася, працювала в м. Києві, дитина була з бабусею. Де зараз батько дитини вона не знає. Відповідач - 2 в судове засідання не прибув, заяви чи клопотання не надходили. Як пояснила в судовому засіданні опікун дитини [PERSON] , [PERSON] є її донькою, вона приїздила в гості, на даний час спілкуються по телефону декілька разів на тиждень, вони будуть її чекати. З 3 місяців [PERSON] проживає з нею, разом переїхали як ВПО до сел. Козів. Неповнолітній [PERSON] , за участі психолога, в приміщенні Козівського районного суд, повідомив, що проживає разом з бабусею, відвідує школу, бабуся допомагає з уроками, всі речі та предмети купує бабуся. Маму любить та пам`ятає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши наявні в ній докази, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Білицьке, Донецької області, згідно свідоцтва про народження батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З 08.04.2022 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, за адресою: [ADDRESS] . 01.02.2023 року Козівський районний суд Тернопільської області по справі № 951/650/22 ухвалив: позов Козівської селищної ради Тернопільської області в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовольнити. Відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Стягувати з [PERSON] на користь осіб, яким дитина буде передана на виховання аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.10.2022 і до 04.02.2029 включно. Стягувати з [PERSON] на користь осіб, яким дитина буде передана на виховання аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.10.2022 і до 04.02.2029 включно. Рішення набрало законної сили 10.03.2023 року. 23.03.2023 року Козівська селищна рада прийняла рішення № 56, згідно якого надано статус дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] , [INFO] (рідна бабуся по лінії матері). 28.03.2023 року службою у справах дітей Козівської селищної ради прийнято наказ № 9, згідно якого взято на первинний облік дитину позбавлену батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки від 24.01.2024 року № 02-07/10 повідомлено, що [PERSON] , навчається в Козівському ліцеї № 2, має позитивну характеристику за місцем навчання. Відповідно до побутової характеристики на відповідача - 1 [PERSON] , встановлено, що останній дійсно проживає в м. Білицьке, Донецької області, син [PERSON] 2011 року народження ніколи не мешкав з батьком за адресою, вихованням сина займалася бабуся [PERSON] . Надано відомсті про притягнення відповідача-1 до адміністративної та кримінальної відповідальності. Відповідно до побутової характеристики відповідача -2 [PERSON] , остання дійсно проживала в [ADDRESS] , син ніколи з нею не мешкав, дитину виховувала бабуся [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , була засуджена 24.04.2024 року вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за ч.2 ст.15 п. 2, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі (справа № 348/2718/23), на теперішній час відбуває покарання в Державній установі "Кам`янська виправна колонія (№ 34)". 03.04.2024 року комісією з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради прийнято рішення № 9 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок затверджено 18.04.2024 року рішенням № 115 виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З досліджених в ході судового розгляду справи обставин вбачається, що відповідачі свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, з народження перестали цікавитися життям сина, не створювала належних умов проживання, на даний час не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не турбуються про харчування, медичний догляд, лікування дитини. Всі ці обов`язки з 3 місячного віку дитини забезпечує бабуся-опікун [PERSON] . Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав відповідачів по відношенню до їх сина [PERSON] , оскільки підтверджено, що вони не піклується про життя та здоров`я дитини, про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечували необхідного медичного догляду, що могло створювати загрозу для здоров`я дитини, не спілкуються з ним в необхідному обсязі, залишали його та не виявляє інтересу до його виховання, що свідчить про їх свідоме нехтування батьківськими правами та обов`язками. Також суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини, а мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки встановлено факт свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Окрім того, після ухвалення рішення про відібрання дитини без позбавлення відповідачів батьківських прав, останні висновків не зробили та не змінили своєї поведінки та ставлення до дитини. Окремо суд роз`яснює відповідачам, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved