Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якому позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачка зазначила, що за час перебування у шлюбі, який в подальшому було розірвано, у позивачки та відповідача народилася дитина. Спір між сторонами про місце проживання дитини відсутній - спільна дитина проживає з позивачкою й перебуває на її утриманні та вихованні. У відповідача відсутні інші фінансові зобов`язання, а законодавством закріплено рівний обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно. Від позивачки надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позивачка позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Від відповідача надійшла заява, в якій він просив про розгляд справи без участі та присутності відповідача. Відповідач зазначив, що він є малозабезпеченою людиною, ніде не працює, має інвалідність, має єдиний дохід у вигляді пенсії. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №223. 11.04.2019 рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області у справі № 505/956/19 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (актовий запис №98). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком дитини записаний відповідач [PERSON] , а матір?ю позивачка [PERSON] .. Після розірвання шлюбу й до теперішнього часу дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується копіями довідки про реєстрацію місця проживання. Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] відповідач [PERSON] має інвалідність 2 групи довічно. Відповідно до довідки про доходи № 0550 6153 4869 8527 сума пенсії за період 01.09.2024 по 28.02.2025 складає 19\~461,06 грн. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. Згідно зі ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. З роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в тому числі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на одну дитину, вважається безспірним і таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Пpo Дepжaвний бюджeт України на 2025 рік» прожитковий мінімум з 1 січня 2025 року для дітей від 6 до 18 років становить 3196 гривні. Позивачка просить суд стягнути на її користь на утримання доньки [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак суд зазначає, що ч. 2 ст.182 СК України визначений мінімально можливий розмір аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму. Виходячи з викладеного, враховуючи можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у відповідному розмірі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави.

Outcome: approved