Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , житель [ADDRESS] , в інтересах якого діє адвокат Візінський Василь Васильович, звернувся в суд з позовом до [PERSON] , жительки [ADDRESS] , в якому просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] була головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Раковецького старостинського округу Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області. Згідно даних ОКП «Коломийське МБТІ», право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. Згідно довідки Раковецького старостинського округу Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 17.05.2024, за вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. Відповідно до витягу з погосподарської книги по господарству, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 в господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова господарства (одна). На момент припинення колгоспного двору його членами були: [PERSON] . Тобто, право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на право власності члена припиненого колгоспного двору, а саме [PERSON] стала власником вищевказаного житлового будинку вцілому. [PERSON] померла [INFO] . Вона мала у власності в цілому житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Померла [PERSON] заповіту не вчиняла, спадкоємцем першої черги за законом є її син - [PERSON] . Таким чином, власником належного померлій [PERSON] вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, фактично став (успадкував) її син - [PERSON] . Однак, він юридично свої спадкові права на належний йому вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, не оформив. Таким чином, [PERSON] став власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому. [PERSON] помер [INFO] . Як випливає з вищевказаного, він мав у власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Померлий [PERSON] залишив заповіт, згідно з яким, все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповів своєму племіннику - [PERSON] , тобто, позивачу. [PERSON] прийняв спадщину після смерті дядька [PERSON] . Таким чином, позивач - [PERSON] претендує на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вцілому. Позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Проте, згідно із постанови приватного нотаріуса, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що позивач не надав нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлого [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] . 29 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Візінський Василь Васильович, до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в справі. Клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано від Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, Витяг зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи та заповітів даного спадкодавця. Витребувано від приватного нотаріуса Коломийського РНО Яшана Р.Р., належним чином засвідчену копію спадкової справи №20/2018, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, Витяг зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи та заповітів даного спадкодавця. Призначені підготовчі засідання неодноразово відкладалися за клопотанням представника позивача, неявкою учасників справи та для витребування доказів. 04 березня 2025 року закритио підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Візінський Василь Васильович, до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.40 год. 24.03.2025 в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2). Учасники справи в судове засідання 24 березня 2025 року не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Візінський В.В. до суду подав заяву, в якій просив судовий розгляд справи провести за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовільнити. Відповідач [PERSON] до суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Копією Інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно згідно архівних даних Вих. № 81712 від 23.09.2024, наданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», доводиться, що згідно архівних даних ОКП "Коломийське МБТІ" станом на 31.12.2012 р., право власності на нерухоме майно, яке знаходиться в [ADDRESS] , не зареєстровано. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 405005313 від 22.11.2024, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно даних із по господарської книги № 1, в господарстві, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0,25 га, що доводиться довідкою № 305 від 17.05.2024, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Адресний номер житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не змінювався, вулиця не перейменовувалась. Головою колгоспного двору був [PERSON] , 1964 р.н. від 2003 року, що стверджується довідкою № 308 від 17.05.2024, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії технічного паспорта на будинок садибний типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено до 1941 року. Згідно Звіту на житловий будинок, складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 169 від 07.10.2024, ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.10.2024 становить - 134 050 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). За змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ксерокопії по господарських книг Раковецької сільської ради, наданих Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, в господарстві в [ADDRESS] , проживали,: -за 1961-1963 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, місце роботи - школа, техпрацівник з 1951 року, [PERSON] , 1918 р.н., дружина, [PERSON] , 1943 р.н., дочка, [PERSON] , 1953 р.н., син, [PERSON] , 1929 р.н., зять, [PERSON] , 1936 р.н., дочка, [PERSON] , 1960 р.н., внук, [PERSON] , 1961 р.н., внук, [PERSON] , 1944 р.н., зять, [PERSON] , 1963 р.н., внук, [PERSON] , 1963 р.н., внук; -за 1964-1966 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, місце роботи - школа, техпрацівник, [PERSON] , 1918 р.н., дружина, [PERSON] , 1953 р.н., син, [PERSON] , 1929 р.н., зять, [PERSON] , 1936 р.н., дочка, [PERSON] , 1961 р.н., внук, [PERSON] , 1963 р.н., внук; -за 1967-1969 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, місце роботи - школа, техпрацівник, [PERSON] , 1918 р.н., дружина, [PERSON] , 1953 р.н., син, [PERSON] , 1929 р.н., зять, [PERSON] , 1936 р.н., дочка, [PERSON] , 1961 р.н., внук, [PERSON] , 1963 р.н., внук; -за 1971-1973 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, місце роботи - школа, техпрацівник, [PERSON] , 1918 р.н., дружина, [PERSON] , 1953 р.н., син; -за 1974-1976 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1918 р.н., дружина, [PERSON] , 1953 р.н., син; -за 1977-1979 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1918 р.н., дружина, [PERSON] , 1953 р.н., син; -за 1980-1982 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1918 р.н., дружина; -за 1983-1985 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1918 р.н., дружина; -за 1986-1990 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1910 р.н., голова сім`ї, помер [INFO] , а/з № 3 - 19.01.1991, [PERSON] , 1918 р.н., дружина (голова сім`ї); -за 1991-1995 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1918 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1964 р.н., внук, прибув із господарства № 3 від 10.12.1991 р.; -за 1996-2000 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї, [PERSON] , [INFO] , внук; -за 2001-2005 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї, померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] , внук; -за 2006-2010 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , [INFO] , голова домогосподарства; -за 2011-2015 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , [INFO] , голова домогосподарства; -за 2016-2021 р.р.: [PERSON] , [INFO] , голова домогосподарства, помер [INFO] , а/з № 15 від 25.09.2017. Згідно даних з по господарських книг № 1, 1961-1991 р.р. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дійсно були подружжям, що стверджується довідкою № 83 від 12.03.2025, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Станом на 15.04.1991 в господарстві за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована і проживала [PERSON] , 1918 р.н., одна. [PERSON] , 1964 р.н., був зареєстрований та проживав у цьому господарстві від 10.12.1991 р.н., що стверджується довідкою № 306 від 17.05.2024, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно даних з по господарських книг, господарство, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відноситься до суспільної групи - робітничий двір. Подружжя [PERSON] та [PERSON] не були членами колгоспу, що доводиться довідкою № 84 від 12.03.2025, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що будівництво спірного житлового будинку велося подружжям [PERSON] та [PERSON] , дане домоволодіння відносилося до суспільної групи «робітничий двір», однак своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Отже правовідносини щодо створення зазначеного нерухомого майна регулювалися нормами ЦК Української РСР 1963 року, КпШС України. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України. Відповідно до п.1 розд.VII «Прикінцеві положення» СК зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. У ч.1 ст.22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном. Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення закріплені в ст.60 СК, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК. Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст. 3, 4 КпШС, ст.63 СК). Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Обставини, які вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлені. Отже, судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належав на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] . Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. [PERSON] помер [INFO] в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 19 січня 1991 року зроблено запис за № 3, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 19 січня 1991 року Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] а/з № 3 від 19.01.1991 р. в господарстві за адресою [ADDRESS] був зареєстрований та проживав разом із дружиною [PERSON] , [INFO] , що доводиться довідкою № 58 від 24.02.2025, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину після його смерті, вступила в управління та володіння спадковим майном була його дружина - [PERSON] . Повідомленням Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 234/02-14 від 25.02.2025 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80239821 від 25.02.2025, стверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заведена. До складу спадщини [PERSON] входить 1/2 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено, [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , однак не оформлено документи про спадкування. [PERSON] померла [INFO] в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 11 вересня 2003 року зроблено запис за № 20, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 11 вересня 2003 року Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV (2709-15) "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). На час смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в господарстві за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова сім`ї [PERSON] , 1918 р.н., внук [PERSON] , 1964 р.н., що доводиться довідкою № 465 від 11.10.2024, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Про те, що [PERSON] , [INFO] був внуком [PERSON] , доводиться копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10 листопада 1964 року, свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 11 жовтня 1952 року, свідоцтва про одруження (повторне) серія [NUMBER] , виданого 16 квітня 2004 року. Судом встановлено, що спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину після її смерті був її внук [PERSON] . Городенківська державна нотаріальна контора Коломийського району Івано-Франківської області, на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 316/2004, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заяви спадкоємця за законом - [PERSON] від 01.04.2004, поданої, у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України. Державний нотаріус Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. [PERSON] видано 2 (дві) свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1)права на частку/пай, розміром 35,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій [PERSON] , на підставі сертифікату про земельну частку № РН № 221237, виданого згідно рішення Городенківської РДА від 09 лютого 2000 року за № 51-р; 2)свідоцтво на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ІВ-ІУ № 009120. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який успадковано [PERSON] , однак не оформлено документи про спадкування. Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). За життя, 11 вересня 2017 року, [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося в тому числі: житловий будинок з усіма господарськими спорудами та земельними ділянками, що належать до нього за адресою: [ADDRESS] , грошові заощадження, земельні ділянки (паї) за державними актами на його ім`я серії ІФ № 069920, ІФ № 069185, ІФ № 069415, ІФ № 069919, ІФ № 069416, ІФ № 069186, майнові паї і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що він за законом матиме право заповів своєму племіннику - [PERSON] , 1988 р.н. Заповіт посвідчений секретарем Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за № 21. Даний заповіт є чинний, зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 66488556, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №62068643 від 15.10.2020. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 52 років в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, про що 25 вересня 2017 року зроблено актовий запис за № 15, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 25 вересня 2017 року Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а/з № 15 від 25.09.2017, в господарстві за адресою [ADDRESS] був зареєстрований та проживав один, що доводиться довідкою №306 від 17.05.2024, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно даних із по господарських книг Раковецької сільської ради, [PERSON] , [INFO] , у шлюбі не перебував, дітей не мав, що стверджується довідкою №304 від 17.05.2024, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Про те, що позивач [PERSON] є племінником [PERSON] , доводиться копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 15.12.1988, свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 28.09.1967, свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 17.09.1988, свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10.11.1964. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є його племінник [PERSON] (позивач), який прийняла спадщину після його смерті. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця [PERSON] , судом не встановлено. Приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Яшан Р.Р., на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи №20/2018 (Номер у Спадковому реєстрі № 61997211), заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі заяви спадкоємця за заповітом [PERSON] про прийняття спадщини від 12.02.2018, що подана у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України. Позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. видано 5 (п`ять) свідоцтв про право на спадщину за заповітом, на: 1) земельну ділянку, площею 0,4230 га, що розташована на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2621683700:05:002:0008; 2) земельну ділянку, площею 0,0814 га, що розташована на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2621683700:07:001:0102; 3) земельну ділянку, площею 0,0813 га, що розташована на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2621683700:07:001:0103; 4) земельну ділянку, площею 0,4232 га, що розташована на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2621683700:05:002:0009; 5) земельну ділянку, площею 0,1773 га, що розташована на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2621683700:06:001:0007, що належали спадкодавцю [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. При зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті - [PERSON] , у зв`язку з тим, що позивачем не надано оригіналів правовстановлюючих документів, які би посвідчували право власності померлого [PERSON] на вказаний житловий будинок, що доводиться постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 344/01-31 від 14.10.2024. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок, та відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно в органах БТІ, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме заним слід визнати право власності лише на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки господарські будівлі та споруди за даною адресою відсутні, як вбачається із технічного паспорта, складеного 14.08.2024 та звіту на житловий будинок (дата оцінки - 08.10.2024). При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 112, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст. 22 КпШС, ст. 60 СК України, ст.ст. 316, 317, 328, 331 368, 372, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1258, 1264, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial