Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] , ТОВ «Артіс-Сістем», [PERSON] , в якому він просить визнати незаконною та скасувати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД141192960259 від 23.10.2019 «Реконструкція господарської будівлі під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради; визнати недійсним рішення № 2 єдиного засновника ТОВ «Артіс - Сістем» від 27.09.2019 [PERSON] в частині п. 1 про затвердження результату внесення додаткового вкладу [PERSON] у негрошовій формі за рахунок об`єкта нерухомого майна, а саме: господарської будівлі, загальною площею 80,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним акт прийому-передачі від 27.09.2019, відповідно до якого [PERSON] з метою формування статутного капіталу, на виконання рішення № 2 від 27.09.2019 передав ТОВ «Артіс-Сістем» господарську будівлю, загальною площею 80,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 20331 від 23.12.2021 1/2 частки нежитлової будівлі, загальною площею: 80,9 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , укладений між ТОВ «Артіс-Сістем» та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 20333 від 23.12.2021 1/2 частки нежитлової будівлі, загальною площею: 80,9 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , укладений між ТОВ «Артіс-Сістем» та [PERSON] ; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62543632 від 23.12.2021 на 1/2 частки будівлі, загальною площею 80,9 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62544145 від 23.12.2021 на 1/2 частки будівлі, загальною площею 80,9 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 203,09 кв.м., шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва, площею 80,9 кв. м за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що слідчим відділом ВП № 2 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 42021163030000063 від 04.08.2021 за фактом незаконної забудови земельної ділянки по [ADDRESS] , передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України. В ході проведення досудового розслідування та вивчення матеріалів указаного кримінального провадження встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру, передбаченого ст. 23 Закону У країни «Про прокуратуру», шляхом звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Указує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.09.2019 державним реєстратором Сурай Д. Ю. за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, (індексний номер: 48882832 від 26.09.2019), площею 80,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1923701951101. Підставою для проведення реєстрації були: лист № 01-06/1536 від 26.10.2015, виданий Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, довідка про резервування у Реєстрі поштового обслуговування № 07/65001-1180 від 24.09.2019, видана AT «Укрпошта» та технічний паспорт № б/н від 27.08.2019, виданий ПП «Укрелтранс». [PERSON] на підставі рішення № 2 єдиного засновника ТОВ «Артіс-Сістем» від 27.09.2019 та акта прийому-передачі нерухомого майна б/н від 27.09.2019, передано як внесок до статутного капіталу ТОВ «Артіс -Сістем» в особі директора Цихорського Є. В. будівлю загальною площею 80,9 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Державним реєстратором Сурай Д. Ю. на підставі зазначених вище документів зареєстровано право власності за ТОВ «Артіс-Сістем», індексний номер: 49050962 від 07.10.2019. На даний час власником нежитлової будівлі, площею 80,9 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу № 20331, № 20333 від 23.12.2021, право якого зареєстровано в Державному реєстрі індексний номер: 62543632 від 23.12.2021 та індексний номер: 62544145 від 23.12.2021 відповідно. Вважає,\~що первісне\~право власності\~на об`єкт\~нерухомого майна\~№ 1923701951101,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~на ім`я\~ [PERSON] \~проведено з\~порушенням вимог\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» та\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 1127\~від 25.12.2015\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень».\~Підставою для\~проведення державної\~реєстрації права\~власності за\~ [PERSON] \~є лист № 01-06/1536 від 26.10.2015, виданий Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради про погодження розміщення групи тимчасових споруд (павільйонів), площею 37,13 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Тобто, на час проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] 24.09.2019 документів, які б свідчили про прийняття до експлуатації об`єкта нерухомості на площу 80,9 кв.м. не було, державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю, площею 80,9 кв. м, за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] проведена без відповідного переліку документів, передбаченого Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015. Указує, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ОД141192960259 щодо реконструкції господарської будівлі під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 23.10.2019, тобто через місяць після проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна: 1923701951101, про що державним реєстратором були внесені зміни та додано її як підставу для державної реєстрації лише 31.10.2019. Підставою для виконання будівельних робіт в декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД141192960259 від 23.10.2019 зазначено дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією ДАБК м. Одеси при УАМ № 548/08 від 26.12.2008. Однак, відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-15/94 від 18.05.2022, Інспекція Державного архітектурно - будівельного контролю управління архітектури та містобудування Одеської міської ради була структурним підрозділом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради до 01.01.2008 та з 01.01.2008 функції надання дозволів на виконання будівельних робіт передані до Інспекції ДАБК в Одеській області, у зв`язку з чим дозвіл на виконання будівельних робіт № 548/08 від 26.12.2008 за адресою: [ADDRESS] не міг бути наданий Інспекцією ДАБК м. Одеси УАМ, як про це зазначено в декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 141192960259 від 23.10.2019, що свідчить про внесення недостовірних даних до декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД141192960259 від 23.10.2019 та призводить до невідповідності документів вимогам чинного законодавства України про проведення державної реєстрації права власності. Відповідно до інформації Управління ДАБК Одеської міської ради станом на 24.09.2019 документи, які надають право на виконання будівельних робіт чи які посвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] , не реєструвались. Згідно з актом обстеження об`єкта містобудування від 24.05.2022, складеного Управлінням ДАБК Одеської міської ради, до нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , здійснено прибудову критого майданчика з фундаментом, дозволів та погоджень на будівництво яких не було. Листом Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-15/464 від 18.08.2021 повідомлено окружну прокуратуру про відсутність містобудівних умов та обмежень на проєктування будівництва за адресою: [ADDRESS] , тому з огляду на відсутність документів, які дають право на виконання будівельних робіт, нежитлова будівля за вказаною адресою є об`єктом самовільного будівництва. Крім того зазначає, що нежитлової будівлі, площею 80,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , ніколи не існувало як об`єкта нерухомого майна, що підтверджується листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 4111-04/158 від 21.10.2021. Також зазначає, що відповідно до листів Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-19/482, 506 від 08.09.2021, № 01-19/761 від 01.10.2021, № 01-19/1014 від 15.11.2021 під нежитловою будівлею 80,9 кв. м за адресою: [ADDRESS] розташована земельна ділянка, загальною площею 203,09 кв.м., яка у власність або користування міською радою не передавалась, що також підтверджується актом обстеження земельної ділянки № 21-0036-7 від 31.08.2021. Указує, що новостворене нерухоме майно було збудоване з порушенням норм чинного законодавства, оскільки використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними вважається самовільно зайнятою земельною ділянкою, тому власник нежитлової будівлі використовує земельну ділянку без належним чином оформлених документів на землекористування, що є самовільним зайняттям земельної ділянки територіальної громади м. Одеси. Вважає, що будівля загальною площею 80,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] є самочинно збудованою, розташованою на землях територіальної громади м. Одеси та є перешкодою для реалізації територіальною громадою своїх повноважень як власника відповідної земельної ділянки, а інформація, вказана замовником у спірній декларації є недостовірною та свідчить, що реєстрація такої декларації має фіктивний, удаваний характер та має за мету створити формальні, документальні передумови для незаконного оформлення речового права на відповідний об`єкт, як на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з чим вважає, що є підстави для визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю, індексний номер: 48882832 від 26.09.2019, площею 80,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта не рухомого майна: 1923701951101 та визнання незаконним та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД141192960259 від 23.10.2019, як такої, в яку внесені недостовірні дані. Щодо визнання недійсними рішення засновника підприємства, акта прийому-передачі та договорів купівлі-продажу указує, що [PERSON] на підставі акта прийому-передачі нерухомого майна від 27.09.2019 передано як внесок до статутного капіталу ТОВ «Артіс-Сістем» в особі директора Цихорського Є. В. будівлю загальною площею 80,9 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення засновника № 2 від 27.09.2019 та акта прийому-передачі нерухомого майна № б/н від 27.09.2019 за ТОВ «Артіс-Сістем» державним реєстратором Сурай Д. Ю. зареєстровано право власності на зазначену будівлю. Крім того, 31.10.2019 державним реєстратором Новак С. С. внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме змінено вид об`єкта нерухомого майна з господарської будівлі на нежитлову будівлю. В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу № 20331, № 20333 від 23.12.2021 [PERSON] став власником будівлі, загальною площею 80,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а продавцем є ТОВ «Артіс-Сістем». Вважає, що рішення засновника ТОВ «Артіс-Сістем», акт прийому-передачі та договори купівлі-продажу, укладені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки первісна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, який є предметом спірних правочинів, проведена всупереч вимогам законодавства України, що дає підстави для визнання правочинів недійсними з припиненням права власності з одночасним закриттям розділу на реєстраційний об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва зазначає, що для висновку про задоволення позову у цьому випадку визначальним та достатнім є той факт, що відповідач [PERSON] здійснив будівництво без документів, що дають право на це, і без належно затвердженого проєкту. У даних правовідносинах порушено норми містобудівного та земельного законодавства, оскільки документи, які дають право на виконання будівельних робіт чи які посвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] не реєструвались, документи які б посвідчували право власності або користування земельною ділянкою відсутні, отже зазначена нежитлова будівля є самочинно збудованою, що є підставою для знесення об`єкта самочинного будівництва, а земельні ділянка самовільно зайнятою, у зв`язку з чим підлягає звільненню. Щодо повноважень прокуратури на представництво інтересів держави в особі Одеської міської ради зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. Стверджує, що у вказаних правовідносинах порушено інтереси територіальної громади м. Одеси, оскільки новозбудований об`єкт знаходиться на земельній ділянці, яка є комунальною власністю, внаслідок чого територіальна громада м. Одеси не може реалізовувати свої повноваження як власник відповідної земельної ділянки. Листом №\~52-2899вих-22\~від 01.06.2022\~процесуальним керівником\~окружної прокуратури\~під час\~досудового розслідування\~письмово повідомлено\~Одеську міську\~раду,\~яка визнана\~потерпілою особою по кримінальному провадженню № 42021163030000063 від 04.08.2021, про самовільне зайняття земельної ділянки за зазначеною вище адресою, що свідчить про обізнаність Одеської міської ради про порушення інтересів територіальної громади м. Одеси. Приморською окружною прокуратурою м. Одеси на адресу Одеської міської ради направлено лист № 52-3418ВИХ-22 від 17.06.2022 щодо отримання інформації про вжиті з боку територіальної громади м. Одеси заходи реагування стосовно захисту комунальної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Листом № 25-пр/вих від 24.06.2022 Юридичний департамент Одеської міської ради повідомив, що з позовною заявою на захист інтересів комунальної власності за адресою: [ADDRESS] , до суду не звертався. У зв`язку з цим, ураховуючи бездіяльність Одеської міської ради щодо порушення інтересів територіальної громади та для захисту інтересів держави, прокурор вважає наявними підстави для звернення до суду з даним позовом у порядку ст. 56 ЦПК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2022 за заявою заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову накладено арешт на нежитлову будівлю, загальною площею 80,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, вважав відсутніми повноваження у прокурора на представництво інтересів держави в особі Одеської міської ради, оскільки прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Посилається на невідповідність дійсності посилання прокурора у позовній заяві на бездіяльність Одеської міської ради щодо незвернення до суду з позовом у зв`язку із порушенням інтересів держави, оскільки 15.06.2022 Одеська міська рада в рамках кримінального провадження № 42021163030000063 подала до [PERSON] цивільний позов про стягнення на її користь матеріальної шкоди в сумі 1\~228\~217,98 грн, яка складається з вартості земельної ділянки, яку, на думку Одеської міської ради, захопив [PERSON] під самочинне будівництво, а тому на його думку Одеська міська рада реалізувала самостійно право звернення до [PERSON] із позовом, обравши при цьому інший спосіб захисту. Вважає, що в Одеської міської ради є усі можливості представляти свої інтереси в суді, а прокурор не зазначив жодних підстав на підтвердження протилежного. Щодо визнання незаконною декларації та її скасування зазначає, що за практикою Верховного Суду після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, у зв`язку з чим декларацією будь-які права або охоронювані законом інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Також указує на безпідставність доводів прокурора про відсутність містобудівних умов та обмежень на проєктування будівництва за адресою: [ADDRESS] , оскільки в даному випадку відбулася реконструкція а не будівництво, а відтак наявність містобудівних умов та обмежень не вимагається. Крім того, посилається на неправильне трактування прокурором змісту листа КП «БТІ» Одеської міської ради від 21.10.2021 № 4111-04/158, відповідно до якого нібито нежитлової будівлі площею 80,9 кв. м. ніколи не існувало як об`єкта нерухомого майна, адже КП «БТІ» Одеської міської ради здійснювало ведення і зберігання архіву інвентаризаційних справ, приватизаційних справ, реєстраційних справ, створених до 31.12.2012, після цієї дати зазначений орган цих функцій не виконує та інформацією не володіє. Стосовно вимог про визнання недійсними рішення засновника підприємства, акта прийому - передачі та договорів купівлі-продажу зазначає, що прокурор, як підставу для скасування зазначає, що 31.10.2019 державним реєстратором Новак С. С. внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме змінено вид об`єкта нерухомого майна з господарської будівлі на нежитлову будівлю. При цьому прокурор не зазначає, яким чином цей факт може вплинути на визнання недійсними рішення засновника підприємства, акта прийому-передачі та договорів купівлі-продажу. Також прокурором не визначено, які саме вимоги, встановлені ч. ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України порушені в момент вчинення правочинів, не наведено достатнього обґрунтування щодо заінтересованості у визнанні правочину недійсним, а також не визначено, яким саме чином визнання договору недійсним зможе відновити майнові права та інтереси держави в особі Одеської міської ради, у зв`язку з чим вважає, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, а відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва зазначає, що необхідною передумовою для звернення з позовом про знесення самочинного будівництва є надання особі, яка здійснює таке будівництво, припису про усунення порушень вимог законодавства з визначенням строку для добровільного виконання припису і лише в тому випадку, коли вимоги припису не було виконано, орган може звернутись з відповідним позовом. Однак відповідач ніколи будь-яких приписів з боку контролюючих органів не отримував, а прокурор, звертаючись до суду в інтересах Одеської міської ради, такого припису разом з позовом не надавав, тому вважає, що прокурором порушено порядок звернення до суду з відповідним позовом та прокурор звернувся з позовом в інтересах Одеської міської ради, а не в інтересах органу державного архітектурно-будівельного контролю. У відповіді на відзив Цихорського Є. В. прокурор щодо доводів відповідача про відсутність повноважень у прокурора на представництво інтересів Одеської міської ради зазначає, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Вважає, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. З огляду на те, що Одеська міська рада була обізнана про порушення інтересів територіальної громади м. Одеси, проте не звернулася з відповідним позовом до суду, наявні підстави для звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Щодо доводів\~ [PERSON] \~стосовно того,\~що Одеська\~міська рада\~вже реалізувала\~своє право\~на звернення\~до суду\~шляхом подання\~цивільного позову\~до нього\~в рамках\~кримінального провадження\~№ 42021163030000063\~зазначає,\~що Одеська\~міська рада\~визнана потерпілою\~особою у\~кримінальному провадженні\~№ 42021163030000063\~від 04.08.2021.\~Цивільний позов\~у кримінальному\~провадженні розглядається\~судом за\~правилами,\~встановленими КПК\~України.\~У даному\~випадку Одеська\~міська рада\~реалізувала своє\~право та\~звернулась до\~суду із\~цивільним позовом\~в рамках\~кримінального провадження\~№ 42021163030000063\~від 04.08.2021\~про стягнення\~з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 1 228 217, 98 грн, завданої незаконними та умисними діями останнього. При цьому, звернення до суду із цивільним позовом в рамках кримінального провадження для відшкодування матеріальної шкоди не є тотожним зверненню до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування декларації, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними договорів, актів приймання-передачі, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії, а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва, а тому враховуючи, що земельна ділянка загальною площею 203,09 кв.м., розташована під нежитловою будівлею 80,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , у власність або користування міською радою не передавалась, незважаючи на відшкодування матеріальної шкоди, порушення інтересів територіальної громади міста Одеси продовжується, що є підставою для звернення прокурором до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради. Щодо посилань відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18, в якій зазначено, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків, а сам факт реєстрації такої декларації та отримання свідоцтва на право власності на підставі неї виключає можливість віднесення спірного об`єкта нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення, зазначає таке. Наявність хоча однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, передусім, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного. Зазначає, що висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач, стосуються позовних вимог про визнання неправомірною та скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації за відсутності додаткових позовних вимог, таких як скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва, а в даному випадку заявлено вимоги не тільки про визнання незаконним, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а також щодо скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними договорів, акта приймання-передачі, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії шляхом знесення самочинного будівництва. Щодо твердження [PERSON] про необґрунтованість позову в частині вимог про визнання недійсним рішення засновника підприємства, акта прийому-передачі та договорів купівлі-продажу указує, що [PERSON] на підставі акта прийому- передачі нерухомого майна від 27.09.2019 передано як внесок до статутного капіталу ТОВ «Артіс - Сістем» в особі директора Цихорського Є. В. будівлю загальною площею 80,9 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення засновника № 2 від 27.09.2019 та вищевказаного акта прийому-передачі нерухомого майна за ТОВ «Артіс-Сістем» державним реєстратором Сурай Д. Ю. зареєстровано право власності на зазначену будівлю. Крім того, 31.10.2019 державним реєстратором Новак С. С. внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме змінено вид об`єкта нерухомого майна з господарської будівлі на нежитлову будівлю. В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу № 20331, № 20333 від 23.12.2021 [PERSON] набув права власності на будівлю, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак вважає, рішення засновника ТОВ «Артіс-Сістем», акт прийому-передачі та договори купівлі продажу, укладені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки первісна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, який є предметом спірних правочинів, проведена всупереч вимогам законодавства України. Щодо заперечень [PERSON] в частині вимог про знесення об`єкта самочинного будівництва зазначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам або землекористувачам. При цьому самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: 1) власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; 2) власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; 3) самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Такий захід втручання у право власності як знесення об`єкта самочинного будівництва є пропорційним легітимній меті, оскільки метою такого втручання є повернення земельної ділянки, яка є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи місцевого самоврядування. Зважаючи на те, що повернення земельної ділянки до її попереднього легітимного стану в інший спосіб, окрім як знесення розташованого на ній об`єкта самочинного будівництва неможливий, вважає, що такий спосіб втручання є логічним та виправданим. У відзиві на позовну заяву [PERSON] у задоволенні позову просив відмовити, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зазначає, що при укладенні спірних договорів купівлі - продажу часток нежитлової будівлі, сторонами було додержано загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Вважає, що він є добросовісним набувачем. На час укладення договорів купівлі-продажу від 23.12.2021 запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Вважає вимоги, пред`явлені до нього такими, що не підлягають задоволенню. Прокурор подав\~відповідь на\~відзив [PERSON] , в якій виклав свої пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив [PERSON] . Додатково висловив заперечення щодо доводів [PERSON] стосовно добросовісності набуття права власності. У відзиві на позовну заяву ТОВ «Артіс-Сістем» у задоволенні позову просить відмовити, посилається на необґрунтованість та безпідставність позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Указує, що не погоджується з твердженнями прокурора, що державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна проведена за відсутності належних дозвільних документів, оскільки посилання прокурора на положення абз. 2 п. 77 Постанови КМУ №1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є некоректним, адже на час проведення відповідних реєстраційних дій (вересень-жовтень 2019 року), вказаний пункт регулював особливості державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, у зв`язку з чим прокурор у позові повинен вказати конкретні порушення з посиланням на відповідні норми законодавства у редакції, чинній саме на момент виникнення спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Між тим, прокурором у позові визнається, шо декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 141192960259 щодо реконструкції господарської будівлі під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою [ADDRESS] зареєстрована Управлінням ДАБК ОМР 23.10.2019, у зв`язку з чим посилання прокурора на відсутність документів, що є підставою для державної реєстрації права власності на спірний об`єкт, є безпідставними. Вважає, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного. Також вважає безпідставним посилання прокурора на відсутність містобудівних умов та обмежень на проєктування будівництва за адресою: [ADDRESS] , оскільки за вказаною адресою здійснювалось не будівництво, а реконструкція, що не потребувало отримання містобудівних умов та обмежень. \~ \~ \~ \~Щодо твердження прокурора, що нежитлової будівлі, площею 80,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , ніколи не існувало як об`єкта нерухомого майна, що підтверджується листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 4111-04/158 від 21.10.2021, указує, що КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради здійснювало ведення і зберігання архіву інвентаризаційних справ, приватизаційних справ, реєстраційних справ, створених до 31.12.2012, після цієї дати зазначений орган цих функцій не виконує, інформацією не володіє, а тому доводи прокурора щодо самочинності спірного майна вважає необґрунтованими та безпідставними. \~ \~ \~ \~Крім того, вважає відсутніми підстави для задоволення позову й в частині визнання недійсним акта прийому-передачі від 27.09.2019, оскільки такий акт сам по собі є лише одним із доказів, що підтверджує виконання товариством свого зобов`язання з передачі його учаснику, який вибув, майна на виконання протоколу загальних зборів учасників і не має ознак правочину та не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, у зв`язку з чим не може бути визнаний недійсним. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги про визнання недійсним рішення № 2 єдиного засновника ТОВ «Артіс-Сістем» в частині п. 1 про затвердження результату внесення додаткового вкладу [PERSON] у негрошовій формі за рахунок спірного об`єкта нерухомого майна зазначає, що рішення загальних зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначенні законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт. Рішення, прийняті загальними зборами, є актами індивідуальної дії, оскільки їх приписи вважаються обов`язковими для обмеженого кола суб`єктів господарських відносин та до них не може бути застосовано норми ст. ст. 203, 215 та 216 ЦК України, якими встановлюються загальні засади чинності правочинів, а також підстави та правові наслідки їх недійсності, а отже вважає, що вимоги прокурора в цій частині задоволенню також не підлягають. Крім того, вважає, що вимоги про визнання недійсними рішення засновника ТОВ «Артіс-Сістем» та акта прийому передачі спірного майна не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки спори щодо оскарження рішення засновника господарського товариства є корпоративними спорами і повинні розглядатись у порядку господарського судочинства. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги позову про знесення самочинного будівництва, вважає, що будівництво та реєстрація права власності на спірний об`єкт була проведена з дотриманням вимог чинного законодавства та за наявності необхідних дозвільних документів, крім того, звернення з такою вимогою, на думку відповідача, є передчасним. Також зазначає, що ТОВ «Артіс-Сістем» є добросовісним набувачем нерухомого майна, оскільки спірний об`єкт був переданий як внесок до статутного капіталу товариства, а також товариством у період використання спірного об`єкта сплачувалась плата за землю на користь позивача за користування земельною ділянкою, на якій був розташований об`єкт. \~ \~ \~ \~Також відповідач посилається на відсутність підстав для звернення прокурора з даним позовом, вважає, що прокурор вправі звертатися до суду з позовом, зокрема в інтересах держави лише тоді, коли для цього наявні виняткові обставини і на підставі визначеного законом порядку такого звернення. Також не погоджується з доводами прокурора щодо бездіяльності Одеської міської ради. Вважає, що остання реалізувала своє право на звернення до суду в рамках кримінального провадження №42021163030000063. Також посилається на те, що прокурором не надано доказів неналежного виконання Управлінням ДАБК ОМР, як органом, що має повноваження зі здійснення контролю у сфері будівництва, своїх функцій і повноважень, а прокурором не повідомлявся зазначений орган про виявлені порушення. \~ \~ \~ \~На відзив ТОВ «Артіс-Сістем» прокурором подано відповідь з наведенням пояснень щодо викладених відповідачем у відзиві заперечень, які за змістом відповідають доводам, наведеним у позовній заяві та у відповіді на відзив [PERSON] та [PERSON] . Додатково навів заперечення щодо доводів відповідача про те, що вимоги позову про визнання недійсними рішення засновника № 2 від 27.09.2019 та акта прийому-передачі нерухомого майна від 27.09.2019 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Вважає, що правовідносини виникли з підстав самочинного будівництва на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси без відповідних дозвільних та правовстановлюючих документів, а не у зв`язку із здійсненням відповідачами господарської діяльності. \~ \~ \~ \~Крім того указує, що позовні вимоги щодо визнання недійсними рішення засновника № 2 від 27.09.2019 та акта прийому-передачі нерухомого майна від 27.09.2019 є взаємопов`язаними з позовними вимогами щодо визнання незаконним та скасування декларації, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити певні дії, а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 203,09 кв м, шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва, площею 80,9 кв. м за адресою: [ADDRESS] та сумісний розгляд заявлених вимог в порядку цивільного судочинства надасть можливість досягти процесуальної економії та ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права територіальної громади м. Одеси. Щодо тверджень ТОВ «Арстіс-Сістем», що функції із захисту інтересів держави в спірних правовідносинах належать, в першу чергу, до компетенції Управлінця ДАБК ОМР, та що прокурором не було повідомлено Управління про виявлені порушення указує, що у вказаних правовідносинах порушено інтереси територіальної громади м. Одеси, оскільки новозбудований об`єкт знаходиться на земельній ділянці, яка є комунальною власністю, внаслідок чого територіальна громада м. Одеси не може реалізовувати свої повноваження як власник відповідної земельної ділянки, а тому є компетентним органом, в особі якого прокурор звернувся із позовною заявою до суду. \~ \~ \~ \~У судових засіданнях у справі прокурор Рубанова Н. О. та представник Одеської міської ради Старостін О. С. просили позов задовольнити. \~ \~ \~ \~У судових\~засіданнях у\~справі представник ТОВ\~«Артіс-Сістем»\~-\~адвокат Подорожній\~А.\~С.,\~представник [PERSON] \~ адвокат\~Нікітіна Г.\~Є.,\~представник [PERSON] \~- адвокат Скорохватова Н. Є. у задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. \~ \~ \~ \~Слідчим відділенням ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 442021163030000063 від 04.08.2021 за фактом незаконної забудови земельної ділянки по [ADDRESS] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України. \~ \~ \~ \~З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що 24.09.2019 державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д. Ю. на підставі листа, серія та номер 01-06/1536, виданого 26.10.2015, видавник Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, довідки про резервування у Реєстрі поштового обслуговування, серія та номер: 07/65001-1180, виданий 24.09.2019, видавник: АТ «Укрпошта», технічного паспорту серія та номер: б/н, виданого 27.08.2019, видавник ПП «Укрелтранс», за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (індексний номер: 48882832 від 26.09.2019), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 80,9 кв.м. \~ \~ \~ \~27.09.2019 рішенням № 2 єдиного засновника ТОВ «Артіс-Сістем» [PERSON] вирішено, зокрема, затвердити результат внесення додаткового вкладу [PERSON] у негрошовій формі за рахунок об`єкта нерухомого майна, а саме: господарської будівлі, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , РНОНМ: 1923701951101, що належить йому на праві власності. З акта прийому - передачі нерухомого майна, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Артіс-Систем» 27.09.2019, слідує, що [PERSON] , з метою формування Статутного капіталу, на виконання Рішення № 2 від 27.09.2019, передав, а ТОВ «Артіс-Сістем» прийняло нерухоме майно в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Артіс-Сістем», що належить [PERSON] на праві приватної власності, а саме: господарську будівлю, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , РНОНМ: 1923701951101. 07.10.2019 державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д. Ю. на підставі вищевказаних документів зареєстровано право власності (індексний номер 49050962 від 07.10.2019) за ТОВ «Артіс-Сістем». \~ \~ \~ \~31.10.2019 державним реєстратором КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Новак С. С. внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено вид об`єкта нерухомого майна з господарської будівлі на нежитлову будівлю. До підстав для державної реєстрації додано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД141192960259 від 23.10.2019, видавник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. \~ \~ \~ \~На підставі договору купівлі продажу серія та номер 20333 від 23.12.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Артіс-Сістем», зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В. С., за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на частку нежитлової будівлі в будинку [ADDRESS] , загальною площею 80,9 кв.м. \~ \~ \~ \~На підставі договору купівлі продажу серія та номер 20331 від 23.12.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Артіс-Сістем», зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В. С., за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на частку нежитлової будівлі в будинку [ADDRESS] , загальною площею 80,9 кв.м. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 14 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 18 Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. За ч. 4 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. З аналізу наведених норм законодавства слідує, що інститут реєстрації права власності це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення на якій правовій підставі особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 та у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23. Як слідує\~з матеріалів\~справи,\~підставою для\~державної реєстрації\~права власності\~за [PERSON] \~на нежитлову\~будівлю (індексний\~номер:\~48882832\~від 26.09.2019)\~є: лист, серія та номер 01-06/1536, виданий 26.10.2015, видавник Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, довідка про резервування у Реєстрі поштового обслуговування, серія та номер: 07/65001-1180, виданий 24.09.2019, видавник: АТ «Укрпошта», технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.08.2019, видавник ПП «Укрелтранс». Разом з тим, листом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 26.10.2015 № 01-06/1536, погоджено місце розміщення групи тимчасових споруд (павільйонів), площею 37,13 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~З довідки про резервування у Реєстрі поштового обслуговування Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» поштової адреси об`єкта, як самостійної, поштової одиниці від 24.09.2019 № 07/65001-1180 ОД слідує, що на підставі заяви [PERSON] про резервування у Реєстрі поштового обслуговування Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» поштової адреси об`єкта, як самостійної поштової одиниці від 23.09.2019 адресу: [ADDRESS] зареєстровано у Поштовому реєстрі Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» строком на 23.03.2020. \~ \~ \~ \~Відповідно до технічного паспорта, виготовленого ПП «Укрелтранс» 27.08.2019 загальна площа приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 80,9 кв.м. 23.10.2019 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № №ОД 141192960259, згідно з якою реконструкція господарської будівлі під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,9 кв.м., визнано такою, що закінчена будівництвом, об`єкт готовим до експлуатації. \~ \~ \~ \~При цьому декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 141192960259 зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 23.10.2019, тобто через місяць після проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, та державним реєстратором внесено зміни та додано її як підставу для державної реєстрації лише 31.10.2019. \~ \~ \~ \~Підставою для виконання будівельних робіт в декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 141192960259 від 23.10.2019 зазначено дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією ДАБК м. Одеси при УАМ. Відповідно до\~листа Департаменту\~архітектури та\~містобудування Одеської\~міської ради\~№ 01-15/94\~від 18.05.2022,\~Інспекція Державного\~архітектурно -\~будівельного контролю\~управління архітектури\~та містобудування\~Одеської міської\~ради була\~структурним підрозділом\~Управління архітектури\~та містобудування\~Одеської міської\~ради до\~01.01.2008\~та з\~01.01.2008\~функції надання\~дозволів на\~виконання будівельних\~робіт передані\~до Інспекції\~ДАБК в\~Одеській області. Таким чином, дозвіл на виконання будівельних робіт № 548/08 від 26.12.2008 за адресою: [ADDRESS] не міг бути наданий Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, як про це зазначено в копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 141192960259 від 23.10.2019. Відповідно до інформації Управління ДАБК Одеської міської ради станом на 24.09.2019 документи, які надають право на виконання будівельних робіт чи які посвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] , не реєструвались. \~ \~ \~ \~Згідно з актом обстеження об`єкта містобудування від 24.05.2022, складеного Управлінням ДАБК Одеської міської ради, встановлено, що до нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , здійснено прибудову критого майданчика з фундаментом, дозволів та погоджень на будівництво яких не було. \~ \~ \~ \~Листом Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-15/464 від 18.08.2021 повідомлено про відсутність містобудівних умов та обмежень на проєктування будівництва за адресою: [ADDRESS] . Листами Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-19/482, 506 від 08.09.2021, № 01-19/761 від 01.10.2021, № 01-19/1014 від 15.11.2021 встановлено, що під нежитловою будівлею 80,9 кв. м за адресою: [ADDRESS] розташована земельна ділянка, загальною площею 203,09 кв. м., яка у власність або користування міською радою не передавалась, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки № 21-0036-7 від 31.08.2021. З наведеного слідує, що державна реєстрація права власності на ім`я [PERSON] на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , площею 80,9 кв.м. була здійснена з порушенням чинного законодавства, без відповідного переліку документів, без документів, які б свідчили про прийняття до експлуатації об`єкта нерухомості на площу 80, 9 кв. м. При цьому декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 141192960259 від 23.10.2019 була додана як підстава для державної реєстрації лише 31.10.2019, про що внесено зміни до Державного реєстру. Відповідно до частини першої статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, земля, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності (стаття 143). Згідно зі статтями 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (пункт б частини першої статті 80 ЗК України). Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності (частини перша - друга статті 83 ЗК України). У частині другій статті 152 ЗК України зазначено, що лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування (частина п`ята статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Згідно з частинами першою - третьою та восьмою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру. Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (частина четверта статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у разі проведення нового будівництва або реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, замовник будівництва зобов`язаний підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості, та, відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Як слідує з матеріалів справи, спірна земельна ділянка використовується без документів на землекористування, чим порушуються вимоги законодавства України та права власника землі. Враховуючи відсутність документів, які посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, а власник земельної ділянки Одеська міська рада заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, оскільки це порушує її права, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідно до частини десятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката. Суд ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду виходить з можливості вирішення в судовому порядку вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації для відновлення становища власника у спірних правовідносинах. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про те, що будівництво об`єкта на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, без належних дозволів на будівництво та без належно затвердженого проекту, у межах території, на якій заборонене будівництво, повинно мати наслідком скасування реєстрації декларації судом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності немає. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 909/526/18, від 01 липня 2020 року № 755/3782/17, від 08 липня 2020 року у справі № 922/1349/18, від 15 липня 2020 року у справі № 915/476/19. За таких обставин реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації підлягає скасуванню судом, оскільки нею порушено права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради як власника земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . При цьому вказана декларація додана 31.10.2019 державним реєстратором Новаком С. С. як підстава для державної реєстрації права власності на спірний об`єкт, про що внесено зміни у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є ефективним способом захисту порушених прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Крім того, як слідує з матеріалів справи, об`єкт нерухомого майна, площею 80, 9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] було неодноразово відчужено на підставі рішення юридичної особи та відповідного акта приймання-передачі такого майна, а також цивільно-правових договорів. Так,\~у спірних\~правовідносинах мають\~місце наступні\~правочини: акт прийому-передачі нерухомого майна від 27.09.2019, яким [PERSON] передано до ТОВ «Артіс-Сістем» як внесок до статутного капіталу господарську будівлю, загальною площею 80,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу № 20331 від 23 грудня 2021 року частки нежитлової будівлі, загальною площею 80,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , укладений між ТОВ «Артіс-Сістем» та [PERSON] ; договір купівлі-продажу № 20333 від 23 грудня 2021 року частки нежитлової будівлі, загальною площею 80,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , укладений між ТОВ «Артіс-Сістем» та [PERSON] . Верховний Суд в постанові від 06.07.2022 у справі №372/3737/19 вказав, що згідно з частинами першою-четвертою статті 202 ЦК України правочин-це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Акт приймання-передачі майна до складу статутного фонду є правочином, який в свою чергу підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки-факт набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Отже, двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін зазначеного двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків, а тому оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні статті 202 ЦК України), є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні статті 16 ЦК України. Отже, в даному випадку належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні ст. 16 ЦК України є оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні ст. 202 ЦК України). Водночас [PERSON] ,. як зазначено вище, право власності на нерухоме майно площею 80,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] у встановленому законом порядку не набув, а отже не міг розпоряджатись ним. Наведене свідчить, що договори купівлі-продажу № 20331 та № 20333 від 23 грудня 2021 року, а також правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна від 27.09.2019 є такими, що не відповідають вимогам ст. ст. 317, 319 ЦК України, а отже підлягають визнанню недійсними на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України. Щодо визнання недійсним рішення № 2 єдиного засновника ТОВ «Артіс - Сістем» від 27.09.2019 [PERSON] в частині п. 1 про затвердження результату внесення додаткового вкладу [PERSON] у негрошовій формі за рахунок об`єкта нерухомого майна, а саме: господарської будівлі, загальною площею 80,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки в межах спірних правовідносин обраний прокурором спосіб захисту в цій частині не є ефективним способом захисту прав позивача. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи незаконність первинної реєстрації на об`єкт нерухомого майна, визнання недійсними відповідних правочинів, оскаржувані рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за [PERSON] підлягають скасуванню, а права власності на об`єкт нерухомості підлягає припиненню. Щодо вимоги прокурора про знесення самочинного будівництва, суд зазначає таке. У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що «…правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови». За обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 204/3027/20 (провадження № 61-2199св22), від 01 лютого 2023 року у справі № 204/1053/20 (провадження № 61-21119св21), від 22 червня 2023 року у справі № 592/16491/18 (провадження № 61-9539св22), від 04 січня 2024 року у справі № 680/1009/16-ц (провадження № 61-3906св23). Встановивши, що об`єкт нерухомого майна, який розташований на землях територіальної громади м. Одеси, є самочинно збудованим та перешкоджає територіальній громаді здійснювати повноваження власника відповідної земельної ділянки, суд дійшов висновку, що цей об`єкт, площею 80,9 кв. м., підлягає знесенню. Також суд враховує, що в цій справі саме власник земельної ділянки заперечує проти спорудження на ній самочинного будівництва всупереч вимогам закону, а тому можливість такого знесення не ставиться в залежність від встановлення обставин отримання припису про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил. Такі обставини суд встановлює у разі звернення до суду на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 522/3835/22. Отже доводи відповідачів про необхідність отримання припису про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності не свідчать про наявність підстав для відмови в позові в цій частині. При цьому,\~надаючи оцінку\~доводам [PERSON] \~щодо того,\~що він\~є добросовісним\~набувачем,\~суд ураховує\~встановлені у\~справі обставини,\~та те,\~що поведінка [PERSON] \~щодо спорудження\~об`єкта\~нерухомості за\~відсутності земельної\~ділянки,\~не була\~добросовісною й\~у нього\~не було\~законних підстав\~вважати,\~що реєстрація\~права власності\~на самочинно\~побудоване нерухоме\~майно здатна\~легітимізувати об`єкт,\~самочинно збудований\~на земельній\~ділянці,\~що належить\~територіальній громаді.\~ У\~свою чергу,\~ [PERSON] \~мав достатньо\~підстав аби\~проявити обґрунтований\~сумнів щодо\~належності ТОВ «Артіс-Сістем», єдиним засновником якого є [PERSON] , спірного майна на законних підставах. За таких обставин, суд не убачає підстав вважати [PERSON] добросовісним набувачем, а право органу місцевого самоврядування на звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки з огляду на встановлені у цій справі обставини, гарантоване чинним законодавством України та не порушує критерію пропорційності втручання у мирне володіння майном. Разом з тим, доводи ТОВ «Артіс-Сістем» про те, що він є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, яке передано як внесок до статутного капіталу, що викликає необхідність дотримання пропорційності при втручанні у право мирного володіння майном, не впливають на вирішення даної справи, ураховуючи, що ТОВ «Артіс-Сістем» відчужило спірне майно [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу. Крім того, щодо тверджень ТОВ «Артіс-Сістем» про те, що вимоги про визнання недійсними рішення його засновника та акта прийому передачі спірного майна не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки спори щодо оскарження рішення засновника господарського товариства є корпоративними спорами і повинні розглядатись у порядку господарського судочинства, суд зазначає таке. Велика Палата\~Верховного Суду неодноразово у своїх постановах вказувала критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. При визначенні юрисдикції слід запобігати ситуаціям, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів у судах різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19). Критеріями розмежування розгляду справ в порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин. Суд вважає, що у даному випадку позовні вимоги про визнання недійсними рішення засновника ТОВ «Артіс-Сістем» та акта прийому передачі спірного майна мають розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки правовідносини у справі виникли з підстав самочинного будівництва на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси, а не у зв`язку зі здійсненням відповідачем господарської діяльності. Ці позовні вимоги є взаємопов`язаними з позовними вимогами щодо скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва. Щодо доводів відповідачів про відсутність у прокурора підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах Одеської міської ради, слід зазначити таке. Відповідно до ч. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 зазначено, що «…сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини». Велика Палата\~Верховного Суду у постанові від 26.052020 у справі № 912/2385/18 зазначила, що «Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо». Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43 цієї ж постанови). Як слідує з матеріалів справи, Приморською окружною прокуратурою м. Одеси на адресу Одеської міської ради направлено лист № 52-3418ВИХ-22 від 17.06.2022 щодо отримання інформації про вжиті з боку територіальної громади м. Одеси заходи реагування стосовно захисту комунальної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Проте листом від 24.06.2022 Юридичний департамент Одеської міської ради повідомив, що з позовною заявою на захист інтересів комунальної власності за адресою: [ADDRESS] до суду не звертався. Отже, з огляду на те, що Одеська міська рада була обізнана про порушення інтересів територіальної громади м. Одеси, проте не звернулася з відповідним позовом до суду, в даному випадку наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Одеської міської ради та звернення прокурора до суду з даним позовом є обґрунтованим. Щодо доводів відповідачів про те, що Одеська міська рада вже реалізувала своє право на звернення до суду шляхом подання цивільного позову до [PERSON] в рамках кримінального провадження № 42021163030000063, то вони є необґрунтованими, з огляду на таке. Одеська міська рада визнана потерпілою особою у вищевказаному кримінальному провадженні. Предметом цивільного позову в рамках кримінального провадження є вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними та умисними діями [PERSON] в розмірі 1\~228\~217, 98 грн. При цьому звернення до суду із цивільним позовом в рамках кримінального провадження про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не є тотожним зверненню до суду з вимогами, які заявлені в даному позові та не поновить порушених прав територіальної громади як власника земельної ділянки. Інші доводи відповідачів не спростовують обґрунтованості позову. \~ \~ \~ \~На підставі вищенаведеного, позов прокурора в інтересах держави в особі Одеської міської ради підлягає задоволенню частково. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Отже, з відповідачів на користь Приморської окружної прокуратури м. Одеси слід стягнути судовий збір у розмірі 6\~202,50 грн з кожного. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial