Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Позивач, через представника адвоката Ярмоловича О.Є., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2014 року. Малолітніх або неповнолітніх дітей вони не мають. Сімейне життя не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Оскільки можливості зберегти сім`єю немає, просив шлюб із [PERSON] розірвати. 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними в справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 12 грудня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Онищука В.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким [PERSON] вважає, що причини розладу в сім`ї є тимчасовими та такими, що можуть бути подолані за умови надання сторонам часу для відновлення стосунків. Шлюб для неї є не лише юридичним зв`язком, а й глибоким особистим обов`язком, тому вона (відповідач) категорично проти його розірвання і впевнена, що тривалий спільний досвід життя свідчить про потенціал подружжя для подолання конфліктів і збереження сімейної єдності. Вона ( [PERSON] ) готова вжити всіх необхідних заходів для забезпечення відновлення довіри та зміцнення стосунків, оскільки вважає це пріоритетом у ситуації, що склалася. З огляду на вказані обставини, відповідач просила надати подружжю час на примирення і зупинити провадження у справі. За ухвалою суду від 13 грудня 2024 року було ухвалено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. За ухвалою суду від 13 січня 2025 року було ухвалено надати сторонам строк для примирення до 13 березня 2025 року та провадження у справі до цього часу зупинити. За ухвалою суду від 13 березня 2025 року провадження у справі поновлено, справу призначено до судового розгляду на 25 березня 2025 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ярмолович О.О. в судове засідання не з`явилися, відповідно до поданого представником клопотання просили розглянути справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Онищук В.В. у судове засідання не з`явилися, відповідно до поданої представником заяви заходи примирення між сторонами не призвели до відновлення спільних шлюбних відносин. Крім того, представник просив розглянути справу за його відсутності. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки відповідач не повідомила про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, в суду наявні відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 18 грудня 2014 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Пісківської селищної ради Бородянського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з позовної заяви, і відповідач заперечень щодо цього суду не надала, сімейне життя у сторін не склалося, вони проживають окремо один від одного, не підтримують сімейних відносин і не ведуть спільне господарство. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний.

Outcome: approved