Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Короткий зміст вимог заяви. У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси із заявою, в якій просила: - оголосити [PERSON] , громадянина України, РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , уродженца м. Жмеринка, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який загинув під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, при виконанні обов`язків військової служби та захисту Батьківщини, померлим; - датою смерті [PERSON] , громадянина України, РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ,вважати [INFO] , місцем смерті м. Миколаїв, Миколаївська обл., Україна. Зокрема, обґрунтовуючи вимоги заяви заявниця вказала, що вона та [PERSON] перебували в шлюбі від якого в подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . За доводами заявника, відповідно до сповіщення [INFO] від 28.06.2023 року [PERSON] , 1973 року народження, номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини [NUMBER] зник безвісті 18 березня 2022 року під час авіаудару при виконанні бойових завдань у місті Миколаєві, пов`язаних із захистом Батьківщини. Як вказано заявником, у відповідності до витягу із наказу командира Військової частини [NUMBER] від 09.04.2022 року №68 про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців місцезнаходження яких невідоме після 18.03.2022 року згідно із витягом з журналу бойових дій Військової частини [NUMBER] вх. №152/ДСК від 20.10.2021 року, сторінка 44, противником здійснено ракетний удар по військовому містечку в якому знаходились підрозділи батальйону для відновлення боєздатності відповідно до бойового розпорядження командира УВ «Примор`є» №227/т від 14.03.2022 року та бойового розпорядження командира тактичної групи « [INFO] » №04 від 14.03.202 2 року. Заявниця вказала, що згідно даних начальника групи персоналу штабу Військової частини [NUMBER] станом на 08.04.2022 року місцезнаходження військовослужбовця Військової частини [NUMBER] невідоме, а саме, номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї солдат [PERSON] , сторінка 1 витягу із наказу командира Військової частини [NUMBER] від 09.04.2022 року № 68 «Про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців місцезнаходження яких невідомо після 18.03.2022 року». У витягу із наказу командира Військової частини [NUMBER] від 9.04.2022 року №68 про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців місцезнаходження яких невідомо після 18.03.2022 року, на сторінці 1 також вказано, що згідно пояснень штаб сержанта третьої категорії групи зв`язку старшого сержанта [PERSON] , помічника начальника штабу начальника групи зв`язку капітана [PERSON] було встановлено, що 18.03.2022 року останні перебували в спальному приміщенні біля командного пункту Військової частини [NUMBER] , яке було розміщено в підвальному приміщенні однієї з казарм військової частини [NUMBER] та приблизно о 5:50 18.03.2022 року противником здійснено ракетний удар по військовому містечку в якому знаходились підрозділи батальйону для відновлення боєздатності, внаслідок чого було знищено одну із казарм військового містечка Військової частини [NUMBER] в [ADDRESS] , в якій тимчасово дислокувалися підрозділи Військової частини [NUMBER] . Як вказано заявницею, після ракетного обстрілу на місце події прибули підрозділи працівників поліції та ДСНС, які негайно розпочали пошук постраждалих та загиблих. В процесі пошуку було знайдено загиблих військовослужбовців Військової частини [NUMBER] , серед яких тіла загиблих були понівечені настільки, що їх неможливо було ідентифікувати. В подальшому, тіла загиблих військовослужбовців військової частини були транспортовані в Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи для встановлення особи. Заявниця наголосила, що відповідно до Витягу із наказу командира Військової частини [NUMBER] від 09.04.2022 року №68 «Про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців місцезнаходження яких невідоме після 18.03.2022 року» солдата [PERSON] , номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини [NUMBER] визнано таким, місцезнаходження якого невідоме, тобто [PERSON] є особою зниклою безвісті за особливих обставин. Як вказала заявниця на цей час збігів по біологічному матеріалу ДНК кровних родичів [PERSON] з біологічним матеріалом ДНК вилученим з місця події 18.03.2022 року виявлено не було, однак варто враховувати, що в процесі пошуку після ракетного удару було знайдено загиблих військовослужбовців Військової частини [NUMBER] , серед яких тіла загиблих були повністю понівечені. Відтак на думку заявниці, з великою вірогідністю біологічний матеріал ДНК з місця події [PERSON] через об`єктивні обставини просто не було відшукано слідчим на місці події. Враховуючи наведені у заяві обставини, заявниця вказала що звертається з відповідною заявою до суду для встановлення факту загибелі [PERSON] , оскільки без судового рішення, що набрало законної сили неможливо отримати свідоцтво про смерть в уповноваженому органі реєстрації цивільного стану, неможливо реалізувати право на спадкування, а також неможливо отримати одноразову грошову допомогу, яка передбачена для виплати членам сім`ї військовослужбовця, який загинув при виконанні військового обов`язку під час воєнного стану. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 22.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за заявою [PERSON] , за участю заінтересованих осіб: Хаджибейського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерства оборони, Військової частини [NUMBER] про оголошення фізичної особи померлою. 22.01.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від представника заявника через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів. 27.01.2025 року від Хаджибейського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. 29.01.2025\~року до\~суду від\~заінтересованої особи\~ Військової\~частини [NUMBER] \~через підсистему\~«Електронний суд»\~надійшли письмові\~пояснення,\~у яких\~представник заінтересованої\~особи вказав,\~що заяву\~ [PERSON] ,\~за участю\~заінтересованих осіб:\~Хаджибейського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Одесі\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса),\~Міністерства оборони\~України,\~Військової частини\~ [NUMBER] \~про оголошення\~фізичної особи\~померлою підтримує\~у повному\~обсязі. Пояснення судом долучено до матеріалів цивільної справи. 13.02.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» від представника Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення, у яких представник заінтересованої особи просить суд відмовити заявнику [PERSON] у задоволенні її заяви про оголошення померлим [PERSON] , [INFO] . Пояснення судом долучено до матеріалів цивільної справи. Обґрунтовуючи свою правову позицію Міністерство оборони України наголосило, що подана до суду заява є передчасною, оскільки заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (абзац 1 ч. 1 ст. 317 ЦПК України). При цьому, посилаючись на сталу судову практику Верховного Суду у справах про встановлення факту смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, Міністерство зауважило, що під час розгляду цієї справи слід враховувати правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права відносно зазначеної категорії справ, а тому на думку представника Міноборони подана заява [PERSON] є передчасною і відсутні підстави для її задоволення. На переконання Міноборони, зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що оголошення померлим чоловіка [PERSON] , заявниця пов`язує із наміром реєстрації факту його смерті та отримання свідоцтва про смерть, отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги передбаченої для виплати членам сім`ї загиблого військовослужбовця, саме тому, в заяві, в якості заінтересованої особи вказано про необхідність залучити до участі в справі Міністерство оборони України. При цьому, звертає увагу суду, що зниклий безвісті [PERSON] був лише увільнений від посади та зарахований у розпорядження командира військової частини [NUMBER] , а тому прийняте судом рішення за результатами розгляду заяви вплине на права та обов`язки Військової частини [NUMBER] , яка у разі такого судового рішення зобов`язана буде виключити [PERSON] зі списків особового складу частини. Також, представник Міністерства вказує, що заявником до суду не надано висновок Уповноваженого про наявність обставин, що свідчать про смерть [PERSON] ,1973 року народження, а лише надано Витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин номер 20230629-2317 від 29.06.2023 року, який не є актуальним на час звернення до суду вгрудні 2024 року, з огляду на що, Міноборони вважає, що на даний час у суду відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] , з урахуванням правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими при застосуванні норм права визначених ст.46 ЦК України та наявних у матеріалах справи доказах. 14.02.2025 року представником заявника на адресу суду через підсистему «Електронний суд» було скеровано додаткові пояснення у справі, у яких представник заявника зазначила, що активні бойові (воєнні) дії на території м. Миколаїв завершились 11.11.2022 року, 6 (шість) місяців з моменту завершення активних бойових дій у м. Миколаєві спливло 11.05.2023 року, 6 (шість) місяців з моменту зникнення безвісти [PERSON] спливло 18.09.2022 року, а тому враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.12.2024 року по справі №755/11021/22, наявні обґрунтовані підстави для оголошення судом [PERSON] померлим. Окрім вказаного, на думку заявника, 11.11.2024 року минуло 2 (два) роки з дня завершення активних бойових (воєнних) дій у м. Миколаєві (11.11.2022 року), що також, враховуючи вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду, вказує на те, що суд має право оголосити [PERSON] померлим. Окрім наведеного, представник заявника наголосила, що фотозображення з місця зруйнованої казарми у м.Миколаєві, зміст витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 09.04.2022 року №68 «Про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців, місцезнаходження яких невідоме після 18.03.2022 року», зміст витягу №20230629-2317 від 29.06.2023 року з Єдиного реєстру, згідно якого військовослужбовець ЗСУ [PERSON] є особою, зниклою безвісти за особливих обставин та пояснення військовослужбовців, які покладені в основу зазначених наказів, свідчать про те, що на місці ракетного удару декілька поверхів казарми були зруйновані вщент, а тіла великої кількості загиблих військових частково або повністю знищені фізичною дією вогню та силою удару, а тому не дивно, що зразки ДНК певної кількості військовослужбовців не вдалося вилучити з місця події, що потягнуло за собою відсутність співпадінь зразків ДНК. Пояснення долучено судом до матеріалів цивільної справи. 18.02.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника Військової частини надійшли письмові пояснення у яких останній просить суд прийняти на розгляд суду законне та обґрунтоване рішення на підставі аргументів, доводів та доказів сторін, наявних в матеріалі справи. Зокрема, за доводами пояснень, представник Військової частини вказав, що оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Як зазначено представником заінтересованої особи, Військова частина [NUMBER] спираючись на результати службового розслідування по факту встановлення місцезнаходження військовослужбовців, місцезнаходження яких не відоме після 18.03.2022 року, обґрунтованого припускає, що наявні у цій справі обставини свідчать про те, що військовослужбовець [PERSON] , який знаходився в казармі військового містечка військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , міг загинути [INFO] в результаті ракетного удару по військовому містечку внаслідок ураження якого було знищено одну із казарм, де дислокувались підрозділи військової частини [NUMBER] та призвів до загибелі військовослужбовців. В той же час, як зазначено представником ВЧ, враховуючи конкретні обставини справи, письмові докази щодо підтвердження ймовірної смерті військовослужбовця [PERSON] [INFO] в результаті ракетного удару по військовому містечку, оголошення особи померлою можливе і після спливу шести місяців з дня настання відповідної події, в даному випадку, загибелі військовослужбовця [PERSON] [INFO] під час його перебування у казармі за межами території ведення активних бойових дій, яка була знищена в наслідок ракетного удару (воєнних дій). Також, як вказав представник ВЧ, Військова частина [NUMBER] є безпосередньо заінтересованою особою, оскільки оголошення померлим у судовому порядку військовослужбовця [PERSON] є підставою для: виключення [PERSON] зі списків особового складу військової частини [NUMBER] та припинення виплати членам сім`ї щомісячного грошового забезпечення [PERSON] , яке на сьогодні вже складає суму у розмірі 4.193.174,56 грн. 26.02.2025 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/20765/24 клопотання представника [PERSON] [PERSON] від 18.02.2025 року (вх. №10199) про залучення заінтересованих осіб задоволено; залучено\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~в якості заінтересованих осіб у цивільній справі за заявою [PERSON] за участю заінтересованих осіб: Хаджибейського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерства оборони України, Військової частини [NUMBER] про оголошення фізичної особи померлою. 28.02.2025\~року до\~суду від\~ [PERSON] надійшла\~заява (вх.\~№13188),\~у якій\~матір [PERSON] \~вказала,\~що її\~син дійсно\~не виходить\~на будь-який\~зв`язок,\~оскільки вранці\~18.03.2022\~року до\~казарми,\~де перебував\~син,\~влучила ракета,\~у зв`язку\~із чим,\~ймовірно,\~що син\~загинув.\~Також [PERSON] \~зазначила,\~що їй\~відомо,\~що [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~відповідною заявою\~про оголошення\~ [PERSON] \~померлим.\~Просила суд\~розглядати заяву\~без її\~участі, вимоги заяви підтримує. 28.02.2025 року до суду від [PERSON] надійшла заява (вх. №13192), у якій донька [PERSON] вказала, що її батько припинив виходити на будь-який зв`язок, міг загинути вранці 18.03.2022 року коли до казарми, де перебував батько, влучила ракета. Також [PERSON] зазначила, що їй відомо, що її мати звернулася до суду з відповідною заявою про оголошення [PERSON] померлим. Просила суд розглядати заяву без її участі, вимоги заяви підтримує. В судовому засіданні заявник підтримала вимоги заяви з мотивів, викладених письмово, просила її задовольнити. Представник Військової частини в судовому засіданні свою позицію, викладену у письмових поясненнях підтримав. [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи заяви [PERSON] . Представник Міністерства оборони України просив суд відмовити у задоволенні заяви [PERSON] з мотивів, викладених у письмових поясненнях. Інші заінтересовані особи до суду не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, які розглянуті судом та задоволені. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає, що заяву [PERSON] про оголошення фізичної особи померлою слід задовольнити, враховуючи таке. Малиновським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС міста Жмеринка Вінницької області 23.05.1993 року, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 14.10.2005 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , 2005 року народження. Також відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Відділом ЗАГС міста Жмеринка Вінницької області [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з Витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] . Відповідно до довідки наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 13.03.2019 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З Витягу із наказу №38 від 25.02.2022 року командира Військової частини [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , солдата резерву було зараховано номером обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини [NUMBER] на посаді шпк «матрос», ВОС 143533 м. З Витягу з наказу командира Військової частини [NUMBER] №43 від 02.03.2022 року вбачається, що солдат резерву [PERSON] , номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометної батареї був направлений у відрядження до міста Миколаєва з метою виконання службових завдань в складі управління військ «Примор`є». 28.06.2023 року за вих . №3175 на адресу [PERSON] надійшло сповіщення про те, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , номер обслуги 2 розрахунку 2 Військової частини [NUMBER] зник безвісти 18.03.2022 року під час авіаудару при виконанні бойових завдань у місті Миколаєві, пов`язаних із захистом Батьківщини; приймав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до витягу із наказу №68 від 09.04.2022 року Міністерства оборони України в особі командира Військової частини [NUMBER] «Про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців місцезнаходження яких невідоме після 18.03.2022 року», вирішено вважати наступних військовослужбовців такими, місцезнаходження яких невідоме, номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] . Згідно Витягу з єдиного реєстру осіб зниклих безвісті за особливих обставин від 29.06.2023 року №202306292317 [PERSON] [INFO] , 28.06.2023 року набув статусу особи зниклої безвісті за особливих обставин. 31.05.2023 року на адресу [PERSON] від Державного науково-дослідного експертного криміналістичного центру МВС України надійшла відповідь на звернення, відповідно до якої Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України повідомив, що розглянув її звернення, зазначив, що біологічний матеріал [PERSON] , про який зазначено у зверненні опрацьовано, ДНК профіль поміщена до центрального обліку генетичних ознак людини експертної служби МВС та перевірено. 20.12.2024 року за №6346 командиром Військової частини [NUMBER] [PERSON] було надано довідку про безпосередню участь [PERSON] у заходах необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в якій вказано, що дійсно в період з 02.03.2022 по 18.03.2022 року останній брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки і населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи в Миколаївській області. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №120221624700682 від 09.06.2022 року за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження за ст. 115 ч. 1 КК України. Відповідно до Витягу з наказу №59 від 18.03.2022 року командира Військової частини [NUMBER] вважається таким, що вибув, солдат призваний під час мобілізації [PERSON] , номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї, оскільки останній зник безвісті 18.03.2022 року. 19.07.2022 року на адресу [PERSON] від Військової частини [NUMBER] було скеровано відповідь на її заяву щодо надання відомостей про чоловіка та сприяння отриманні належних грошових виплат. 19.09.2022 року Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру» [PERSON] надало інформацію наступного змісту: відомості про [PERSON] , [INFO] , внесені до реєстру Національного інформаційного бюро, наразі Національне інформаційне бюро не володіє інформацією про запитувану особу, триває збір даних. Також у матеріалах справи наявна відповідь Головного управління Національної поліції в Одеській області від 17.12.2024 року, адресована [PERSON] , про те, що за результатами розгляду заяви, 26.07.2022 року матеріали кримінального провадження №120221624700682 від 09.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України передані за підслідністю. Також з відповіді Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.12.24 року вбачається, що на теперішній час згідно даних Єдиного реєстру досудових розслідувань досудове слідство по кримінальному провадженню проводиться слідчим підрозділом відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ВНП в Миколаївській області. Із витягу із наказу командира Військової частини [NUMBER] від 10.06.2022 року №52 РС вбачається, що увільнено із займаних посад і зараховано в розпорядження командира Військової частини [NUMBER] до дня набрання чинності рішення суду про визнання осіб безвісно відсутніми чи оголошення померлими: солдата [PERSON] , номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини [NUMBER] . Відповідно до Витягу з Акту службового розслідування по факту встановлення місцезнаходження військовослужбовців, місцезнаходження яких не відоме після 18.03.2022 року, службове розслідування щодо зниклих безвісті військовослужбовців 18.03.2022 року, зокрема [PERSON] вважається закінченим; [PERSON] вважати таким, місцезнаходження якого невідоме; направлено список зниклих безвісті осіб до Національної поліції України; забезпечено здійснення виплат родичам військовослужбовців, місцезнаходження яких невідоме. Окрім того в матеріалах справи наявні довідки про грошове забезпечення та інші доходи, які видані [PERSON] , а саме, з січня 2024 по грудень 2024 року останній отримав грошового забезпечення у розмірі 1 247 000 087,76 грн., у період з січня 2023 року по грудень 2023 року - 1 276\~413, 53 грн., з березня 2022 року по грудень 2022 1 011 346,54 грн. Також матеріали справи містять фотокартки з місця події, яка відбувалася у період ймовірної загибелі [PERSON] . Інших документів матеріали цивільної справи не містять. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час прийняття аргументів заявника, викладених нею у заяві про оголошення фізичної особи померлою. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Перелік справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження справи, визначений у частині 2 ст.293 ЦПК та такими серед інших є: визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; встановлення фактів, що мають юридичне значення. \~Згідно ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. \~Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (ч.1 ст.307 ЦПК України). Відповідно до ст.308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Статтею 47 ЦК України передбачено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року за №5 роз`яснено, що на відміну від встановлення факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених в ст.46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. \~Аналіз зазначених норм Закону свідчить про те, що підставою для\~оголошення особи померлою\~є обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Так, у даній справі судом встановлено, що [PERSON] , солдата резерву було зараховано номером обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини [NUMBER] на посаді шпк «матрос», ВОС 143533 м, про що свідчить Витяг із наказу №38 від 25.02.2022 року командира Військової частини [NUMBER] . В подальшому, як вбачається з Витягу з наказу командира Військової частини [NUMBER] №43 від 02.03.2022 року, солдат резерву [PERSON] , номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометної батареї був направлений у відрядження до міста Миколаєва з метою виконання службових завдань в складі управління військ «Примор`є». 18.03.2022 року відбувся авіаудар на місце дислокації військовослужбовців у м. Миколаєві. 28.06.2023 року за вих. №3175 на адресу [PERSON] надійшло сповіщення про те, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , номер обслуги 2 розрахунку 2 Військової частини [NUMBER] зник безвісти 18.03.2022 року під час авіаудару при виконанні бойових завдань у місті Миколаєві, пов`язаних із захистом Батьківщини; приймав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до витягу із наказу №68 від 09.04.2022 року Міністерства оборони України в особі командира Військової частини [NUMBER] «Про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців місцезнаходження яких невідоме після 18.03.2022 року», вирішено вважати наступних військовослужбовців такими, місцезнаходження яких невідоме, номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] . Згідно Витягу з єдиного реєстру осіб зниклих безвісті за особливих обставин від 29.06.2023 року №202306292317 [PERSON] [INFO] , 28.06.2023 року набув статусу особи зниклої безвісті за особливих обставин. Таким чином, станом на 09.04.2022 року [PERSON] було визнано таким, що зник безвісті; не було знайдено ані його тіла, ані біологічного матеріалу його тіла. Відповідно до Витягу з наказу №59 від 18.03.2022 року командира Військової частини [NUMBER] вважається таким, що вибув, солдат призваний під час мобілізації [PERSON] , номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї, оскільки останній зник безвісті 18.03.2022 року. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №120221624700682 від 09.06.2022 року за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження за ст. 115 ч. 1 КК України відносно її чоловіка [PERSON] . Станом на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42014160690000032 від 11.07.2014 року триває. Оголошення фізичної особи померлою (у даному разі констатація смерті [PERSON] ) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У ч. 1 ст. 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У ч. 2 ст. 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює\~оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Суд враховує, що приписи ч. 2 ст. 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»). За змістом ст. 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» -\~\~\~\~\~\~ воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; -\~\~\~\~\~\~ бойові дії форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); -\~\~\~\~\~\~ воєнні дії організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; -\~\~\~\~\~\~ район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина 2 ст. 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зауважила, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення ч. 2 ст. 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Суд також наголошує, що ст. 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності. Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3 Конституції України). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48). Отже, під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. А тому, відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Таким чином, у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно\~оголошення особи померлою\~винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному\~оголошенню особи померлою,\~враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. З урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для\~оголошення особи померлою\~від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. При цьому, суд зазначає, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про його смерть. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. У даній справі суд виснує, що надані заявником письмові та фотографічні матеріали доводять той факт, що [PERSON] 18.03.2022 року під час авіаудару по дислокації Українських Сил зник безвісті. При цьому, судом встановлено, що зібрані письмові докази заявницею вказують на те, що [PERSON] зник безвісти за обставин, що загрожували йому смертю та дають підстави припустити що його загибель відбулася внаслідок авіаудару ворога під час виконання ним бойового завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф під час воєнних дій на території України. Як встановлено судом під час розгляду даної справи, а саме витягу із наказу №68 від 09.04.2022 року Міністерства оборони України, виданого командиром Військової частини [NUMBER] «Про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців місцезнаходження яких невідоме після 18.03.2022 року», вирішено вважати військовослужбовців такими, місцезнаходження яких невідоме, номер обслуги 2 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини [NUMBER] , а саме, солдата [PERSON] та згідно Витягу з єдиного реєстру осіб зниклих безвісті за особливих обставин від 29.06.2023 року №202306292317 [PERSON] [INFO] , 28.06.2023 року набув статусу особи зниклої безвісті за особливих обставин. Відтак, суд виснує, що шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК слід обраховувати з моменту настання відповідної події, а саме з 18.03.2022 року. Водночас, оголошення померлим [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про його смерть, отримання державної допомоги членам сім`ї загиблих захисників України та оформлення спадщини, яка залишилась після його смерті. Разом з тим, суд зазначає, що доводи представника Міністерства оборони України про те, що конкретні обставини у даній справі не дають підстав для висновку про можливість оголошення [PERSON] померлим, не приймаються судом до уваги як належні, оскільки спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами, доводами заявниці та інших заінтересованих осіб. Ураховуючи наведене вище, застосовуючи вимоги чинного законодавства суд виснує про те, що заявлена [PERSON] вимога про оголошення [PERSON] , [INFO] , громадянина України, [NUMBER] , уродженця м. Жмеринка, Вінницької області, останнє місце проживання: [ADDRESS] , який загинув під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, при виконанні обов`язків військової служби за захисту Батьківщини, померлим потребує задоволення у повному обсязі. Датою смерті [PERSON] вважати [INFO] , а місцем смерті вважати місто Миколаїв, Миколаївської області, Україна.

Outcome: approved