Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У грудні 2024 року представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовну заяву мотивує тим, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] , який перебуває на утриманні батька. Відповідач по справі не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків щодо утримання сина. [PERSON] з 2015 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Позивач просить суд стягувати із відповідача на його користь аліменти на утримання дитини , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач відзиву на позовну заяву не надала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з Актом обстеження умов проживання, складеним 06.08.2024 начальником відділу служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Гуценко О.А., встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, [PERSON] , за цією адресою не проживає та не має постійного місця реєстрації. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини від доходу щомісячно, разом з цим не надає суду належних доказів, які б свідчили про [PERSON] усунулась від виховання сина, зокрема, доказів того, що остання не відвідує сина та не надає матеріальну допомогу. Позивачем не надано належних доказів, що дитина проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні. На підтвердження доводів позивач надає один акт обстеження умов проживання, складений 06.08.2024 начальником відділу служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Гуценко О.А., яким встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, [PERSON] , за цією адресою не проживає та не має постійного місця реєстрації. Позивач в позовній заяві вказує, що відповідач усунулась від виховання сина у 2015 році, проте позивач не надає акти обстеження умов проживання дитини з 2015 року по 06.08.2024 року. У матеріалах справи відсутні докази того, що дитина постійно проживає з батьком., зареєстрована за його місцем реєстрації та знаходиться на його утриманні. Наданий акт обстеження умов проживання за 2024 рік ніяким чином не підтверджує факт постійного проживання дитини з батьком та знаходження дитини на його утриманні. Будь-яких конкретних правових та допустимих доказів, які б свідчили, що відповідач добровільно брати участь в утриманні спільної малолітньої дитини відмовляється, участі у вихованні не бере суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed