Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

В листопаді 2024 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивач має стаж роботи у шахтах Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» понад 20 років за професіями з особливо важкими особливо шкідливими умовами праці. З 17.02.2023 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку із невиконанням роботодавцем умов колективного договору. В день звільнення позивача, а саме 17.02.2023 року, відповідач не здійснив виплату належних їй коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Остаточний розрахунок з позивачем по виплаті належних їй сум заробітної плати проведено відповідачем 30.09.2024 року. Враховуючи, що остаточний розрахунок по заробітній платі позивача відповідачем проведено 30.09.2024 року, представник позивача вважає, що строки звернення до суду з даним позовом позивачем дотримано. На думку позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 130 робочих днів складає 95786,60 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року по справі відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін не подав. 06 січня 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від ДП «Схід ГЗК» надійшов відзви на позов, в якому просив зменшити суму середнього заробітку за період затримки розрахунку до 25000,00 грн. 17 січня 2025 року від позивача [PERSON] да суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно\~зі ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки позивача [PERSON] , вона дійсно знаходилась у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з 08 вересня 1997 року по 17 лютого 2023 року та на підставі наказу № 264 о/с від 17 лютого 2023 року, була звільнена за власним бажанням у зв`язку із невиконанням роботодавцем умов колективного договору, ч.3 ст. 38 КЗпП України (а.с.8-10). З Виписки по рахунку [PERSON] за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року вбачається, що 30 вересня 2024 року позивачці було виплачено залишок заборгованості по заробітній платі у розмірі 66213,26 грн (а.с.17). Згідно довідки ДП «СхідГЗК» № 12-01/6467 від 02 жовтня 2024 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 736,82 грн (а.с.13). Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Відповідно до ч.1 ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається з виписки по рахунку позивача остаточний розрахунок з [PERSON] відбувся 30 вересня 2024 року (а.с.17). Із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] звернулась 04 листопада 2024 року, тобто в тримісячний строк з дня, коли Державне підприємство «Схід ГЗК» фактично розрахувалось з нею. Таким чином, тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не порушений. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 лютого 2023 року по 30 вересня 2024 року, в межах строку шести місяців, у розмірі 95786,60 грн з розрахунку: 736,82 грн х 130 робочих дні = 95786,60 грн. Із наданої позивачем довідки про доходи № 12-01/6467 від 02 жовтня 2024 року, виданої ДП «СхідГЗК» вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає 736,82 грн. Отже, середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні за 130 робочих дні та складає 95786,60 грн (736,82 грн х 130 робочих дні = 95786,60 грн). Суд погоджується з розрахунком позивача та вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі, який просить стягнути позивач. Доводи відповідача про зменшення суми середнього заробітку суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем протягом тривалого строку не були виплачені суми, належні позивачу при звільненні, а доказів поважності причин такої затримки відповідачем не надано. Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved