Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 26.12.2018 між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-200-007169-18-980. Відповідно до розділу 3 Угоди, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснює Банк в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. Звертають увагу, що підписанням відповідної Кредитної угоди Позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/pubIic-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. На виконання умов вищевказаного договору Акціонерним Товариством «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Зазначає, що відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умов угоди відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний в угоді, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 25.07.2023 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу №01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинним договором, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників, в тому числі за даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором №C-200-007169-18-980 від 26.12.2018. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № С-200-007169-18-980 від 26.12.2018, заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» складає 114 649,21 грн., з яких: 43 599,70 грн. заборгованість за основним боргом, 71 049,51 грн. заборгованість за відсотками, 00,00 грн. заборгованість за іншими процентними платежами. Станом на день подачі позовної заяви відповідач продовжує ухилятися від належного виконання зобов`язань, відтак позивач змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення зазначеної вище заборгованості та понесених судових витрат. 28.01.2025 суддею отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою від 28.01.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 20.02.2025. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 27.02.2025 одночасно з клопотаннями про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву та клопотанням про відкладення судового засідання, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що категорично не згоден з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві відповідач зазначає, що дійсно 26.12.2018 між ним та АТ "Ідея Банк" було укладено договір споживчого кредитування, за яким він сплачував як основний розмір боргу, так і нараховані за ним відсотки, при цьому допускає, що міг в певні періоди несвоєчасно здійснювати платежі за угодою. Проте, в матеріалах справи відсутні докази невиконання ним своїх зобов`язань по поверненню 43599,70 грн. основного боргу, а розрахунок заборгованості за нарахованими і несплаченими відсотками в сумі 71049,51 не підтверджується матеріалами справи. Звертає увагу, що позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив про перерахування коштів відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. Крім цього, вказує, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань за угодою, не може перевищувати половини суми, одержаної клієнтом за кредитною угодою, а сума нарахованих і несплачених відсотків в розмірі 71049,51 грн. майже вдвічі більша за суму основного боргу, що прямо суперечить нормам Закону України "Про споживче кредитування" Ухвалою від 27.02.2025 поновлено відповідачу строк для подання відзиву, розгляд справи відкладено для надання можливості позивачу подати відповідь на відзив. Відповідно трекінгу відстеження з сайту "Укрпошта", позивачем відзив на позовну заяву отримано 11.03.2025, а.с. 75-76, 80. Станом на час розгляду справи 20.03.2025 відповіді на відзив від позивача не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 26.12.2018 між АТ «Ідея Банк» (банк/кредитодавець) в особі уповноваженого працівника з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони, укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-200-007169-18-980, згідно умов якої банк надав клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, максимальний ліміт кредитної лінії встановлений у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 20000 грн. Визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснює банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних, а.с. 8-9. Вказаний кредитний договір був підписаний особисто [PERSON] , проти чого останній у своєму відзиві не заперечує. Також, до матеріалів справи долучено заяви відповідача про надання згоди на отримання кореспонденції від банку, на передання банком третім особам інформації поданої ним банку з метою отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, з особистим підписом відповідача, а.с. 10, 12-13, 15. Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку із чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу станом на 25.07.2023 виникла заборгованість у розмірі 114 649,21 грн., з яких: 43 599,70 грн. заборгованість за основним боргом, 71 049,51 грн. заборгованість за відсотками, 00,00 грн. заборгованість за іншими процентними платежами. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором, а.с. 26-38. П. 2.1. договору факторингу передбачає, що права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору. За таких обставин, до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», починаючи з 25.07.2023, відповідно до договору факторингу №01.02-31/23 перейшло право за кредитним договором №С-200-007169-18-980 від 26.12.2018, що укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 року, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №С-200-007169-18-980 від 26.12.2018. дата договору 26.12.2018, дата закінчення договору 26.12.2023,, кількість днів прострочення 847, дата останнього платежу 22.02.2021, сума останнього платежу 3500 грн., сума всіх платежів 47117,00 грн., заборгованість за основним боргом - 43599,70 грн., заборгованість за відсотками - 71049,51 грн., заборгованість за іншими процентними платежами - 0,00 грн., а.с. 38. Як вбачається з нотаріально посвідченого рішення єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» №1 від 25.03.2024, змінено назву з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС», а.с. 39. У своєму відзиві відповідач посилається на неправильність розрахунку заборгованості, проте, матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Поряд з цим, в матеріалах справи наявна виписка по рахунку [PERSON] за період з 26.12.2018 по 25.07.2023, з якої вбачається, що відповідачем періодично здійснювались платежі на погашення боргу та знімались кредитні кошти, а. с. 17-25. При цьому доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи первинних документів, які б підтверджували перерахування йому кредитних коштів з огляду на відсутність заперечень щодо підписання кредитної угоди, отримання кредитних коштів та часткового погашення кредиту є неспроможними. Оскільки будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було, а відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає правильним. Отже, право позивача порушене невиконанням свого зобов`язання з повернення кредиту відповідачем, а тому підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст. ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як визначається ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною 1 статті 1077, частиною 3 статті 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено вище, позивач надав суду докази того, що перехід права вимоги відбувся належним чином. Доведеною є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені Кредитною угодою і взяті на себе зобов`язання останній не виконав, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконував, допустив заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку. Що стосується доводів позивача про те, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань за угодою, не може перевищувати половини суми, одержаної клієнтом за кредитною угодою, а сума нарахованих і несплачених відсотків в розмірі 71049,51 грн. майже вдвічі більша за суму основного боргу, що прямо суперечить нормам Закону України "Про споживче кредитування", то такі є безпідставними, оскільки предметом даного позову є стягнення за невиконання кредитної угоди від 26.12.2018 суми основного боргу та нарахованих відсотків, які не є неустойкою (штраф, пеня). Разом з тим, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які б підтверджували отримання ним кредитних коштів, виходячи з наступного. У постановах від 21.09.2022 у справі №381/1647/21 (провадження № 61-2539св22), від 07.12.2022 у справі №298/825/15-ц (провадження № 61-7567св22), від 25.01.2023 у справі №209/3103/21 (провадження № 61-9710св22) Верховний Суд зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Так, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 цього Закону). Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином доказом, який підтверджує заборгованість клієнта (відповідача), є виписка із відповідного банківського рахунку, наявна в матеріалах справи, а.с. 17-25. Таким чином суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved