Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Стеблівської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, про визнання права власності. У позовній заяві вказано, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Позивач зазначає, що фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім нього, спадщину після смерті батька прийняла його сестра [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки втрачено оригінал відповідного державного акта на право власності. Із цих підстав позивач звернувся до суду та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] право власності на 1/2 частину земельну ділянку площею 3.3260 га, кадастровий номер 7122555500:04:004:0048 для ведення товарного сільськогосподарського виробнитцва, розташовану в адміністративних межах Стеблівської селищної ради Звенигородського (Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області. Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи, звернулися до суду із заявами про розгляд справи без їхньої участі. Також від відповідача [PERSON] надійшла заява, згідно з якою вона визнає позовні вимоги у повному обсязі, що є підставою для прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини. Зі свідоцтва про народження від 05.04.1971 серії [NUMBER] вбачається, що батьком позивача був [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] помер [INFO] у віці 69 років у смт. Буки Маньківського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.02.2007 серії [NUMBER] (а.с. 21). Позивач [PERSON] звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса. У постанові приватного нотаріуса Маньківського районного нотаріального округу Завірюхи Оксани Василівни від 18.09.2021 зазначено, що позивач [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України як спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак цією же постановою позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки втрачено оригінал відповідного державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с. 7). У друкованому ЗМІ газеті «Надросся» від 01.04.2021 №13 опубліковано оголошення наступного змісту: «Загублений державний акт на земельну ділянку (пай) серії ЧР № 054934, від 08.12.2003 року, площею 3,3260 га, виданий на ім`я [PERSON] , вважати недійсним» (а.с. 6). Позивач надав суду копію рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.01.2022 у справі за позовом [PERSON] до Стеблівської селищної ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, яке набрало законної сили 02.03.2022. Указаним судовим рішенням було встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняло двоє осіб - позивач [PERSON] та її брат, третя особа у справі, [PERSON] та визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на (одну другу) частку земельної ділянки площею 3,3260 га, кадастровий номер 7122555500:04:004:0048, яка розташована в адміністративних межах Стеблівської селищної ради Звенигородського (раніше Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав № 371473256 від 26.03.2024 на підставі указаного рішення суду від 21.01.2022 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину спірної з-емельної ділянки (а.с.5). Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.\~1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач ставить питання про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку, яка належала її батькові. Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється на підставі документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~№ 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні було встановлено, що приватний нотаріус визнав факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини у встановленому порядку, проте відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину виключно з підстави відсутності правовстановлюючого документа на спірне майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з наданими суду доказами оригінал правовстановлюючого документа втрачено, про що у ЗМІ розміщено відповідне оголошення. Відсутність цього документа позбавляє позивача права оформити свої спадкові права на спадкове майно. Таким чином, позивачем доведено, що він відповідно до приписів чинного законодавства вступив у спадщину після смерті батька [PERSON] , якому на праві приватної власності належала спірна земельна ділянка. Спадщину після батька прийняла також сестра позивача [PERSON] , яка є відповідачем по цій справі та за нею на підставі рішення суду від 21.01.2022 було визнано право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані в справі та досліджені докази, ураховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме наявні підстави для визнання за позивачем права власності на частину спірної земельної ділянки.

Outcome: approved