Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Короткий зміст позовних вимог 03.01.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] , згідно якої просить стягнути з відповідача на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 11.07.2024-100001375 від 11.07.2024 в розмірі 11840 грн. з тих підстав, що відповідач порушив свої зобов`язання, які передбачені кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 11.07.2024 ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір (оферти) № 11.07.2024-100001375 від 11.07.2024. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит в розмірі 4 000 грн. строком на 98 днів (дата повернення кредиту - 16.10.2024), зі сплатою процентів: «Стандарт» - фіксована процентна ставка в розмірі 1,5% за 1 день користування, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів (14 днів * 4 періоди = 56 днів); «Економ» - фіксована процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за першими 4 періодами (з 57 по 98 день). Комісія, пов`язана з наданням кредиту\~складає 200 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 200 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Неустойка 40 грн. нараховується за кожен день неналежного виконання окремого зобов`язання. [PERSON] був ідентифікований та верифікований шляхом отримання ідентифікаційних даних через систему Bank ID НБУ. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е275. Позивач перерахував відповідачу кошти на рахунок [NUMBER] . В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 16.10.2024, утворилась заборгованість у розмірі 11 800 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн., по процентам в розмірі 5 400 грн., по комісії в розмірі 800 грн., та неустойка в розмірі 2 000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 06.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви зазначене прохання розглядати справи за його відсутності, просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та судових повісток на зареєстровану адресу проживання, номер мобільного зв`язку, вважається повідомлений належними чином на підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Оскільки зі сторони позивача не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач відзив не подавав, повідомлений належним чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 18.03.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повідомив про оголошення повного заочного рішення 20.03.2025. З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 11.07.2024 ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 11.07.2024-100001375, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Згідно договору сума кредиту встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною оферти. Договір підписано електронним цифровим підписом сторін (а.с.13-18). Як вбачається з Заявки до договору № 11.07.2024-100001375 від 11.07.2024, сума кредиту складає 4 000 грн; строк кредитування - 98 днів (дата повернення кредиту - 16.10.2024), зі сплатою процентів: за п.7 - фіксована процентна ставка «Стандарт» становить 1,5% за 1 день користування, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів (14 днів * 4 періоди = 56 днів); за п.8 - фіксована процентна ставка «Економ» становить 1% за 1 день користування, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за першими 4 періодами (з 57 по 98 день). Згідно п.11, комісія, пов`язана з наданням кредиту\~складає 200 грн.. За п.12, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 200 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Відповідно до п.17, неустойка 40 грн. нараховується за кожен день неналежного виконання окремого зобов`язання. Згідно довідки №13-2512 від 25.12.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 11.07.2024 перераховано 4 000 грн. на платіжну картку клієнта № [NUMBER] , згідно договору №11.07.2024-100001375 (а.с.11). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 11.07.2024-100001375 від 11.07.2024, за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 11 840 грн., яка складається з: 4 000 грн - основного боргу, 5 040 грн.\~процентів, 200 грн. комісії, 2 000 грн. неустойки, 600 грн. додаткової комісії (а.с. 9). Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування, підписано [PERSON] 11.07.2024 одноразовим ідентифікатором Е275 (а.с.19 ). Інших доказів суду не надано. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає доведеним факт укладення вищевказаного договору про надання кредиту між сторонами. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивачем надано довідку-розрахунок, з якої вбачається, що сума боргу за кредитним договором становить 11 840 грн. та складається з: 4 000 грн - основного боргу, 5 040 грн.\~процентів, 200 грн. комісії, 2 000 грн. неустойки, 600 грн. додаткової комісії. (а.с.9) Суд погоджується з таким розрахунком в частині заборгованості за основною сумою боргу за кредитом 4 000 грн., процентами 5 040 грн., комісією 200 грн. та додатковою комісією 600 грн., а разом 9 840 грн.. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 2 000 грн., за неналежне виконання кожного зобов`язання то суд враховує наступне. Так п.17 заявки кредитного договору № 11.07.2024-100001375 від 11.07.2024 та відповіді Позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.07.2024-100001375 (кредитної лінії) передбачає сплату неустойки в сумі 40 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов6язання. Так, відповідно до пункту 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, який доповнений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця)\~неустойки\~(штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу положень пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та статей 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що на договір розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України. Спірні відносини між сторонами врегульовувалися саме положеннями статей 1046, 1048, 1049,1050 ЦК України. Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22. Враховуючи вищевикладене, суд, перевіривши нарахування неустойки за період з 07.03.2024 по 24.07.2024, з урахуванням вимог п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України дійшов висновку, що у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з мотивів та доводів, що викладені вище, а саме в частині стягнення заборгованості в розмірі 9 840 грн.. Розподіл судових витрат Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~позивача необхідно\~стягнути понесені\~та документально\~підтверджені судові\~витрати у\~вигляді судового\~збору пропорційно\~до задоволених\~позовних вимог\~у розмірі\~2\~013,21\~грн.\~(9\~840 грн.\~*\~2\~422,\~40\~грн.\~/\~11\~840\~грн.,\~де 9\~840 грн. сума задоволених судом вимог до стягнення, 2\~422,4 грн. сума сплаченого судового збору, 11 840 грн. сума заявлених позовних вимог). Заяв про розподіл інших витрат не надійшло. На підставі викладеного, та

Outcome: partial