Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивачка, через представника адвоката Кару Р.Т., звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позову вказала, що вона проживала з чоловіком [PERSON] та [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , виданим повторно Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 25.10.2023 року, батько дочки вказаний - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , позивач та [PERSON] , 08.09.2022 року зареєстрували шлюб у Шевченківському відділі державної реєстрації цивільного стану у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис за № 368. Отже, вона, її дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] складали повноцінну сім`ю. На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та набранням чинності Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України віл 24 лютого 2022 № 32/321 /501 /13г. її чоловік був призваний на військову до військової частини [NUMBER] . [INFO] чоловік загинув. Про загибель чоловіка отримала письмове повідомлення про смерть. Сім`я кожного військового, який загинув, захищаючи Батьківщину під час масштабної війни, має право отримати компенсацію - одноразову грошову допомогу у розмірі 15 мільйонів гривень. Це право забезпечує Постанова Кабміну №168 від 28 лютого. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні та обов`язки. Крім того, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» утриманці загиблого має право отримати статус члена сім`ї загиблого. Окрім цього, відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"члени сімей військових, які загинули, померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Позивачем було звернено до ТЦК та СП з відповідними заявами про надання статусу члена сім`ї загиблого, призначення пенсії в разі втрати годувальника та виплату одноразової грошової допомоги. Однак від [INFO] отримала роз`яснення №90/с від 5.01.2024 року, що з поданих нею документів неможливо визначити малолітню особу як утриманця та як наслідок встановити її право на призначення одноразової грошової допомоги , правові підстави для отримання якої визначено ст.ст.16, 16-1 ЗУ « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», також роз`яснення № 6804/с від 29.11.2023 року в якому йдеться , що видати посвідчення « Дитини військовослужбовця» на [PERSON] неможливо, оскільки в графі батько у свідоцтві про її народження батько зазначений « [PERSON] », також листом від 04.12.2023 року №6902/с повідомлено, що призначити пенсію [PERSON] в разі втрати годувальника немає підстав за вищевказаних обставин. У свідоцтві про народження [PERSON] запис про батька здійснено на підставі ст.135 СК України. Так дійсно, [PERSON] не є рідною дочкою [PERSON] , однак вона разом проживала із своїм вітчимом [PERSON] , який створив усі умови для проживання дитини, здійснював опіку на нею, доглядав та піклувався про її стан здоров`я. Позивачка також перебувала на його утриманні, у зв`язку з тим, що не отримувала доходів , жодних соціальних виплат від держави. Прохала суд встановити факт перебування на утриманні [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 19.02.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у відкритті провадження відмовлено./а.с.42-43/. 10.04.2024 року Постановою Запорізького апеляційного суду Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.02.2024 року скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції/а.с.81-83/. 22.04.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 22.05.2024 року від представника позивача, адвоката Кари Р.Т., надійшла заява про залучення до справи третіх осіб/а.с.106-107/. 03.06.2024 року від представника [INFO] Скулинець В.А. надійшло клопотання про закриття провадження у справі , так як вважає, що вирішення питання Позивача у відповідності до ст.293 ЦПК України має відбуватись в окремому провадженні/а.с.126/. 17.06.2024 року від представника позивача, адвоката Кари Р.Т., надійшло клопотання про виклик свідків/а.с.140-142/. 17.06.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя залучено до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Міністерство оборони України, [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON] ./а.с.162/. 19.07.2024 року від представника [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , адвоката Лугового Б.В. надійшли пояснення, в яких просив позовне провадження про встановлення факту, що має юридичне значення закрити, так як заявлена вимога повинна розглядатися в окремому провадженні. Факт утримання [PERSON] падчерку [PERSON] не підтверджується жодним належним доказом. Більше того, біологічний батько [PERSON] , [PERSON] регулярно спілкувався з дитиною за життя [PERSON] , надавав їй матеріальну допомогу. Надавали матеріальну допомогу [PERSON] батьки [PERSON] - її баба та дід по лінії батька. За життя , [PERSON] на підставі рішення суду від 19.09.20214 року сплачував аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 25% від заробітку. При цьому, ним за життя не подавалось жодних заяв про зниження розміру аліментів. З урахуванням наведеного, позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають./а.с.188-194/. 23.07.2024 року від представника [PERSON] , адвоката Кравцова В.В. надійшло клопотання про закриття провадження у справі , так як вважає, що вирішення питання Позивача у відповідності до ст.293 ЦПК України має відбуватись в окремому провадженні/а.с.203 -206 Т.1/. 30.07.2024 року від представника Міністерства Оборони України Матвієнко Г.М. надійшли пояснення , в яких вказала, що Міністерство оборони України заперечує проти задоволення вищевказаної позовної заяви. На думку Міноборони зазначена справа підлягає розгляду за правилами окремого провадження відповідно до ст. ст. 293-294, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України. Прохала суд, закрити провадження у справі за позовною заявою [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. У разі не задоволення пункту 2 прохальної частини Пояснень, відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення, так як відповідно до ст. 30 Закону 2262 ХІІ [PERSON] не відноситься до жодної категорії непрацездатних членів сім`ї./а.с.212-215 Т.1/. 01.08.2024 року від представника [PERSON] , адвоката Кравцова В.В., надішли пояснення , в яких вказав, що в першу чергу мати (Позивач) зобов`язана займатись утриманням своєї доньки [PERSON] , після матері обов`язок утримання покладається на бабу та діда, потім на рідних братів та сестер і в останню чергу на [PERSON] . На думку [PERSON] свідчать про те, що Позивачка цілеспрямовано та свідомо уникає виконя свого обов`язку щодо утримання своєї доньки [PERSON] з метою його перекладання на свого чоловіка [PERSON] . [PERSON] звертає увагу суду, що після загибелі [PERSON] Позивачка не вчиняє будь яких дій спрямованих на відновлення своєї роботи або працевлаштування в іншого роботодавця, що свідчить про свідоме ухилення Позивачки від виконання своїх батьківських обов`язків та перекладання їх на [PERSON]. В задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] [INFO] - відмовити в повному обсязі./а.с.222-230 Т.1/. 01.08.2024 року від адвоката Кравцова В.В. надійшла заява про виклик свідків/а.с.231-233/. 20.09.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя клопотання адвоката Кравцова В.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеконференції задоволено/а.с.244 Т.1/. 29.10.2024 року від представника позивача, адвоката Кари Р.Т., надійшло клопотання про виклик свідків/а.с.9-10 Т.2/. 29.11.2024 року від адвоката Кравцова В.В. надійшла заява про виклик свідків/а.с.35-36 Т.2/. 02.12.2024 року протокольною формою у судовому засіданні клопотання адвоката Кари Р.Т. та адвоката Кравцова В.В. про виклик свідків задоволено. У судовому засіданні представник позивача адвокат Кара Р.Т. та [PERSON] підтримали позовну заяву, прохали суд її задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [INFO] , заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав вказаних у відзиву. Представник третьої особи Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса) до судового засідання не з`явилася, долучила до матеріалів справи заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник Міністерства оборони України до судового засідання не з`явився, прохав суд розглядати справу у їх відсутність, заперечував проти позовних вимог з підстав вказаних у поясненнях. У судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Кравцов В.В. заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. У судовому засідання [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON] та її представник адвокат Луговий Б.В. заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони по справі, свідків, дослідивши докази надані сторонами, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Щодо заперечень учасників процесу розгляду справи в позовному провадженні, суд зазначає наступне. У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній. Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18 від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19). З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними. Звертаючись до суду з позовною заявою [PERSON] просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт перебування на утриманні [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] (падчерки) [INFO] , який загинув під час виконання бойового завдання [INFO] . Метою встановлення такого факту стала необхідність реалізації її права на отримання одноразової допомоги, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Окрім цього, відповідно до ст.1 ЗУ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сімей військових , які загинули, померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частини першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з пунктом першим частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Отже вимога позивача у цій справі пов`язана з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за падчеркою загиблого [PERSON] певного соціально-правового статусу. Суд вважає, що встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] (падчерки) [INFO] автоматично породжує право [PERSON] на певний соціально-правовий статус, а також впливатиме на права й обов`язки інших членів сім`ї померлого [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] заперечували проти встановлення даного факту, що має юридичне значення. З указаного слідує, що між учасниками справи фактично виник спір про право, наявності або відсутності правових передумов для визнання за [PERSON] права на отримання соціальних виплат після смерті [PERSON] , а тому ці обставини підлягають доказуванню під час розгляду справи у порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів, з дотриманням принципу змагальності та не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження, шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Щодо встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] падчерки [PERSON] , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] , 08.09.2022 року зареєстрували шлюб у Шевченківському відділі державної реєстрації цивільного стану у м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про що зроблено відповідний актовий запис за № 368./а.с.16/. До укладення шлюбу у [PERSON] народилася [INFO] донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим повторно Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 25.10.2023 року, серія [NUMBER] , батько дочки вказаний - [PERSON] ./а.с.11/. Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 04.11.2023 року, відомості про батька дитини записані зі слів матері - [PERSON] ./а.с.15/. Судом встановлено, відповідно до довідки від 17 червня 2023 року [PERSON] нараховували щомісячні додаткові види грошового забезпечення відповідно до ЗУ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з квітня 2022 року по червень 2023 року/а.с.108-109 Т.1/. Згідно довідки , яка видана Департаментом захисту населення Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] не перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради та не отримує жодних видів державних соціальних допомог. /а.с.137 Т.1/. Згідно довідки , яка видана Департаментом захисту населення Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради як отримувач допомоги ВПО з 01.09.2023 по 31.08.2024 року./а.с.134 Т.1/. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України [PERSON] на обліку не перебуває та пенсію на себе та дитину [PERSON] не отримує./а.с.135 Т.1/. Відповідно до довідок від 27.05.2024 року , виданої ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь», [PERSON] з січня 2023 по квітень 2024 року не отримувала заробіток, так як призупинено трудовий договір з 16.05.2022 року до закінчення воєнного стану./а.с.138-139 Т.1/. Запорізька спеціалізована школа фізичної культури 1-111 ступенів №18 Запорізької міської ради Запорізької області надала довідку 29.05.2024 року , згідно якої [PERSON] дійсно є ученицею 5-Б класу. Вітчим дівчини приймав участь у шкільному житті та вихованні дитини, батьківські збори відвідував./а.с.136 Т.1/. Позивачем долучено до матеріалів справи відповідь начальника [INFO] про те , що під час розгляду наданих матеріалів встановлено , що жодних підтверджуючих документів або рішень суду щодо встановлення факту того , що [PERSON] перебувала на утриманні загиблого [PERSON] не надано, у зв`язку з цим немає підстав для подання документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії в разі витрати годувальника./а.с.5 Т.2/. Розпорядженням заступника Голови Управління ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім..А.М.Кузьміна» 24.11.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками підприємства , в тому числі із [PERSON] ( [PERSON] )/а.с.17-20 Т.2/. Розпорядженням заступника Голови Управління ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім..А.М.Кузьміна» 25.04.2023 року припинено дію розпоряджень стосовно призупинення дії трудових договорі з працівниками підприємства та відновити дію трудових договорів з 01.05.2023 року./а.с.21-23 Т2/. На адвокатський запит заступник Голови Правління ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» надав відповідь, що починаючи з 1.05.2023 року [PERSON] не виходить на роботу із нез`ясованих причин, хоча неодноразово запрошувалась керівництвом на роботу. У підприємства відсутні підтвердження того, що вона з січня 2023 року зверталася до керівництва підприємства стосовно допуску до роботи, звільнення з роботи, надання відпустки без збереження заробітної плати/а.с.24 Т.2/. Представник позивача адвокат Кара Р.Т. суду пояснила, що Позивачу необхідно встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] її доньки [PERSON] для призначення пенсії в разі втрати годувальника та отримання одноразової допомоги, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». З урахуванням вимог статті 318 ЦПК України одним із обов`язкових елементів заяви встановлення факту перебування дітей на утриманні є мета встановлення такого факту. Зазначення мети в заяві необхідне для того, щоб підтвердити юридичну заінтересованість у встановленні такого факту, тобто встановлення такого факту породжуватиме у майбутньому настання певних юридичних наслідків. Проте для того, щоб дійсно встановити цей факт, суд, виходячи із зазначеної мети, повинен дослідити наявність дійсної юридичної заінтересованості. Тому від належно обґрунтованої мети залежить розгляд справи, адже якщо остання не відповідатиме умовам законодавства, то наслідки для заявника будуть негативними. Оскільки факт перебування дітей на утриманні входить до групи фактів, що мають юридичне значення, то, відповідно, вони породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Під такою необхідністю необхідно розуміти не просто виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин на підставі встановленого факту, а обов`язкову наявність процесуальних наслідків для заявника, які впливають на сферу майнових чи немайнових прав громадян. Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Щодо утримання падчерки [PERSON] , суд зазначає про таке право [PERSON] , а не його обов`язок. Позивачем не надано будь-яких даних щодо відсутності у неповнолітньої [PERSON] рідних діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж неможливості належного з їх боку утримання дитини. Навпаки, у судовому засіданні позивачка [PERSON] на запитання учасників процесу відповіла , що вона має ще повнолітнього сина [PERSON] - 28 років, який мешкає в Новомиколаївському районі Запорізької області, має матусю( бабуся [PERSON] ), вона знайома з батьками біологічного батька [PERSON] і вони спілкуються з нею. Суду пояснила, що не знає де біологічний батько дитини, він не спілкується з дитиною. Третя особа, [PERSON] , заперечувала проти задоволення позову, суду пояснила, що батько [PERSON] спілкується з позивачкою та її дитиною, до шлюбу з [PERSON] , він проживав з ними, на аліменти вона не подавала так як не бажала. Батько [PERSON] приїжджав до неї, забирав зі школи до себе. Позивачка вводить в оману суд, про те що дитина не спілкується зі своїм батьком. [PERSON] не бажав удочеряти [PERSON] , мати дитини має змогу працювати , влаштована на роботу. Третя особа, [PERSON] , суду пояснила, що заперечує проти задоволення позову, з тих підстав, що жодного доказу перебування на утриманні [PERSON] дитини [PERSON] позивачем не надано. У Зелінки [PERSON] є біологічний батько, мати та батько біологічного батька дитини, старший брат [PERSON] , батьки позивачки, які зобов`язані утримувати дитину. Суду пояснила, що [PERSON] був в квітні у відпустці, при спілкуванні з нею , ніяких дій з його сторони щодо удочеріння, зміни прізвища падчерки [PERSON] не було. Доказів того, що позивачка маючи банківську карту [PERSON] , утримувала на ці кошти свою дитину [PERSON] суду надано не було. Батька [PERSON] вона знає, це не батько старшого сина позивачки, і змінила вже позивачка прізвище дитині на [PERSON] вже після загибелі [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив , що [PERSON] був кумом йому, часто спілкувалися і також коли приїжджав у відпустку. Із позивачкою [PERSON] ,коли були у них в гостях і на роботі, спілкувалися. Щодо доньки позивачки [PERSON] , він ніколи нічого не говорив. За свою доньку [PERSON] постійно говорив, прохав за нею приглянути, так як служив. Ніколи не говорив, що донька дружини перебуває на його утриманні. Він знає батька [PERSON] , колись був у гостях у [PERSON] , він приїжджав та забирав [PERSON] повідомив йому, що розписався з [PERSON] , у разі його загибелі, щоб їй залишилися якісь кошти. Ніколи не говорив, що хоче удочерити [PERSON] , казав що у нього є донька, а у [PERSON] є батько. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її братом, перебували в гарних відносинах, часто спілкувалися щодо його дитини [PERSON] . Щодо [PERSON] , він дуже не розповідав, казав, що у неї є батько, вони спілкуються. Колись повідомив, що [PERSON] і батько були разом, коли вони з дружиною поїхали на дачу. Кошти надав на їжу та комунальні послуги, своїй донці допомагав та сплачував аліменти. Щодо того , щоб змінити прізвище дитині [PERSON] на [PERSON] він ніколи не говорив про це, взагалі будь - яких дій щодо неї він був ще не впевнений. Щодо банківської картки, їй відомо, що вона знаходиться у дружини [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що із [PERSON] вони разом воювали, товаришували, був часто у них в гостях. Він знайомий із [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] познайомилися на роботі. Жили разом із донькою [PERSON] . Як він відносився до [PERSON] йому невідомо. Коли [PERSON] перебував на фронті, він говорив йому, що банківську картку свою віддав [PERSON] , щоб вона купувала що їй за потрібне. [PERSON] повідомив йому, що рідний батько [PERSON] не допомагав їй, він був знайомий з біологічним батьком [PERSON] . Йому відомо було, що [PERSON] хотів удочерити [PERSON] , так як біологічний батько її не допомагав. Зелінці [PERSON] заборонив виходити на роботу, так як були обстріли у м.Запоріжжі, тому і віддав картку, щоб вона користувалася . Також відомо, що батько [PERSON] , її бабуся та дідусь на початку війни виїхали до м.Києва. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він товаришував з [PERSON] . Він проживав разом з [PERSON] та її донькою [PERSON] . Чи піклувався він про [PERSON] , йому невідомо. Він не був у будинку [PERSON] , лише приїжджав на поховання. Свідком не був того, що [PERSON] купував якісь речі , одяг [PERSON] . При розмові, він говорив про дітей, але не конкретизував про кого саме, називав їх «малими». Йому нічого не відомо про удочеріння [PERSON] . [PERSON] цікавився питанням про встановлення батьківства 31.03.2023 року на похованні побратима та був у сильному алкогольному сп`янінні. Судом встановлено, що свідки не підтвердили факт перебування на утриманні [PERSON] падчерки [PERSON] , тому відхиляє їх пояснення як доказ по справі. У судовому засіданні позивачка стверджувала про те, що з початку укладення шлюбу вона з дитиною проживали разом з [PERSON] та знаходилися на його одноособовому утриманні, так як у неї не було доходів. Положеннями ст. 268 СК України закріплений обов`язок вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст.268 Сімейного кодексу України). Відносини, які виникають між дитиною та особами, у сім`ї яких вона виховувалась, є подібними до стосунків між рідними батьками та дітьми. Але наявність у дитини родичів за походженням при визначенні кола осіб, які мають обов`язки щодо її утримання, відповідно до законодавства підлягає врахуванню. Тому обов`язок осіб, у сім`ї яких виховувалась дитина, щодо її утримання виникає за умови відсутності у неї батьків, баби, діда, повнолітніх братів і сестер. Отже, за встановлених обставин не можна вважати, що [PERSON] є особою, який самостійно утримував [PERSON] , оскільки суду не було надано доказів, що така допомога надавалася саме ним, а не матір`ю неповнолітньої дитини , на яку такий обов`язок покладений у силу вимог ст. 180 СК України та її рідними. Оскільки, доказів того, що вказані кошти, які надавалися [PERSON] дружині, були витрачені саме на утримання її доньки суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що у [PERSON] відсутній правовий обов`язок утримувати неповнолітню дитину дружини і таке утримання ним здійснювалося добровільно, отже відсутні підстави для встановлення судом юридичного факту перебування на утриманні [PERSON] неповнолітньої дитини, матір`ю якої є його дружина [PERSON] . Крім того, судом встановлено що батько дитини записаний в порядку ст. 135 Сімейного Кодексу України, тобто [PERSON] має статус одинокої матері. До матеріалів справи долучена довідка, яка видана Департаментом захисту населення Запорізької міської ради, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] не перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради та не отримує жодних видів державних соціальних допомог. /а.с.137 Т.1/. Суд звертає увагу, що в довідці не вказано, чи взагалі отримувала [PERSON] державну соціальну допомогу та станом на який час вона її не отримує. Отже, при наданні позивачем довідки до Департаменту соціального захисту щодо статусу одинокої матері, [PERSON] буде мати змогу отримувати кошти на утримання неповнолітньої дитини від держави. Отже судом встановлено, що по справі не доведено обставин, які входять до предмету доказування по справі: що дитина позивачки не має батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, що виключає можливість виникнення у [PERSON] обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 268 СК України. Навпаки, відповідно до пояснень сторін по справі, свідків, судом встановлено, що [PERSON] має рідного батька [PERSON] , який регулярно спілкується з дитиною за життя [PERSON] , надавав їй матеріальну допомогу, також [PERSON] спілкується з батьки [PERSON] бабою та дідом. Позивачка [PERSON] підтвердила у судовому засіданні і той факт, що має ще повнолітнього сина [PERSON] - 28 років та має матусю( бабуся [PERSON] ) . Доказів, що ці особи з поважних причин не можуть надавати [PERSON] належного утримання, суду не надано. Докази відсутності у матері дитини [PERSON] доходу не звільняє її покладеного на неї законом обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, у тому разі і за допомогою держави у певних випадках, і не робить автоматично [PERSON] зобов`язальною особою з утримання дитини дружини. Суд звертає увагу , що до та після загибелі [PERSON] , Позивачка не вчиняє будь яких дій спрямованих на відновлення своєї роботи або працевлаштування в іншого роботодавця, що свідчить про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та перекладання їх на [PERSON] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про недоведеність позивачем перебування лише на [PERSON] утриманні дитини [PERSON] , з огляду на те, що мати [PERSON] має роботу, з яких підстав не з`являється на підприємство суду не зрозуміло. Сам факт проживання дитини в сім`ї з вітчимом, не є беззаперечним доказом його утримання. За таких підстав, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. У відповідності до 141 ЦПК України судові витрати понесені заявником не відшкодовуються.

Outcome: dismissed