Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Незнамова Т.О. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами по справі 22 листопада 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №1958. Позовна вимога обґрунтовується тим, що протягом довготривалого часу відносини сторін погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. На даний час кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Позивач втратила почуття любові до відповідача і взаємної волі сторін на спільне проживання не має. За вказаних обставин примирення між сторонами не можливе, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, прохає суд залишити неповнолітню дитину [PERSON] на проживанні з матір`ю - [PERSON] , оскільки між сторонами по справі відсутній спір щодо місця проживання дитини. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялись у порядку, передбаченому\~ст.128 ЦПК України\~(а.с.35, 36). Згідно письмового клопотання представника позивача, поданим до початку розгляду справи по суті, остання прохала суд розглянути справу без її участі та участі позивача. Зазначила про підтримання позовних вимог та про продовження проживання неповнолітньої дитини з позивачем, а також про те, що після розірвання шлюбу позивач не бажає змінювати своє прізвище у порядку ст.113 СК України. Судові витрати у виді сплаченого судового збору прохає стягнути з відповідача. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.47). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому\~ст.128 ЦПК України\~(а.с.37, 42), тому вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представника для участі у судовому засіданні не направив. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач по справі [PERSON] у встановлений судом строк не подав. Заяв та клопотань, в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду від відповідача по справі на дату проведення судового засідання також не надходило. З огляду на викладене, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 19 березня 2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, з огляду на письмову заяву представника позивача та належність повідомлення відповідача [PERSON] про дату, час та місце судового засідання, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що між сторонами по справі 22 листопада 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненський області зареєстровано шлюб за актовим записом №1958\~(а.с.13). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі - Постанова від 21 грудня 2007 року №11) проголошена Конституцією\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З письмових пояснень представника позивача, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що протягом довготривалого часу відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Позивач втратила почуття любові до відповідача та вважає, що примирення між сторонами не можливе, оскільки взаємної волі на спільне проживання немає, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Судом встановлено, що за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду та призначення першого судового засідання, сторони по справі не вживали жодних дій щодо примирення та збереження сім`ї з огляду на відсутність поданих ними суду відповідних письмових заяв з цього приводу. Наявності спірних питань щодо поділу майна, як спільної сумісної власності подружжя, а також місця проживання їх малолітньої дитини за відсутності відповідних заяв сторін, судом під час судового провадження також не встановлено. Відповідно до п.10 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 передбачене ч.1 ст.111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. З урахуванням викладеного, судом зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач [PERSON] не згодна на примирення, оскільки вважає, що шлюб між нею та відповідачем по справі припинив своє існування. Відповідач по справі [PERSON] заперечень проти розірвання шлюбу з позивачем до суду не направив, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність згоди кожного з подружжя на розірвання укладеного між ними шлюбу та недоцільність вжиття судом заходів, спрямованих на примирення сторін, що відповідно до ч.8 ст.178\~ЦПК України є підставою для вирішення судом справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З огляду на викладене, дослідивши зміст позовної заяви та інших матеріалів справи, суд приходить до висновку, що викладені в них обставини свідчать про: дійсну волю сторін, як подружжя, на розірвання укладеного між ними шлюбу; неможливість подальшого спільного сімейного життя сторін, як подружжя, а також наявність підстав вважати, що збереження шлюбу суперечитиме особистим інтересам сторін. Крім того, зі змісту ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України\~слідує, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З огляду на зазначені вище правові норми, враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, а визначення законодавцем шлюбу «як сімейного союзу» засвідчує, що шлюб створює сім`ю та передбачає його договірну природу, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач по справі [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не надав суду заперечень проти задоволення позовних вимог і сторони по справі, як подружжя, не змогли налагодити відносини як до моменту подання позовної заяви до суду, так і під час судового провадження, то відмова суду в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає моральним засадам суспільства та є неприпустимим. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Щодо залишення малолітньої дочки [PERSON] проживати разом з позивачем [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15\~січня 2020\~року у\~справі №200/952/18, лише за наявності спору між батьками щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Разом з тим, матеріали даної цивільної справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Крім того, за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду та призначення першого судового засідання відповідач [PERSON] не подавав до суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини сторін разом із матір`ю та не довів, що місцем проживання дитини [PERSON] після фактичного припинення шлюбних відносин сторін по справі, як подружжя, є місце проживання батька. З огляду на викладене, судом встановлено, що між сторонами на дату судового розгляду справи відсутній спір щодо місця проживання їх спільної дочки, такий позов сторонами не пред`являвся і суд його не вирішував. За вказаних обставин зазначення у резолютивній частині даного рішення щодо залишення малолітньої дитини на проживання з позивачем, як матір`ю, не буде свідчити, що суд вирішив позов про визначення місця проживання з нею дитини, оскільки в цьому випадку суд, за відсутності поданих відповідачем доказів проживання з ним малолітньої дочки, лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, зазначене в поданій до суду позовній заяві. Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20. Після розірвання шлюбу позивачу, за її заявою, слід залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу та зміст заяви представника позивача від 18 березня 2025 року щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп., з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого нею судового збору при поданні позову до суду в розмірі 1211 грн. 20 коп.. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved