Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» вищевказану позовну заяву мотивуючи свої вимоги тим, що трикімнатна квартира житловою площею 45,2 кв.м., загальною площею 62,1 кв.м., що розташована у [ADDRESS] , належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Володіла вищевказаною квартирою на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 03.12.2002 (втрачено під час бойових дій в м. Маріуполі, реквізити документу невідомі), факт реєстрації права власності підтверджується реєстраційним посвідченням від 15.01.2003, виданим МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», інформацію щодо видачі посвідчення занесено до реєстраційної книги за реєстраційним номером №36241. Позивачі [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є дітьми померлої, отже спадкоємцями першої черги. Також, [PERSON] залишила заповіт посвідчений 06.04.2016 державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори Одерієм Г.В., номер в реєстрі нотаріальних дій 1-201. До заяви додається витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 43499826 від 06.04.2016, що підтверджує реєстрацію заповіту. З метою подальшого оформлення спадщини на майно, а саме на квартиру, що розташована у [ADDRESS] , Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Пруняка Володимира Івановича з заявою про прийняття спадщини. Приватний нотаріус за заявою Позивачів про прийняття спадщини відкрив спадкову справу №71238016, підтверджуються Витягом зі Спадкового реєстру №73949163 від 14.09.2023. 27.11.2023 Позивачі звернулися до вищевказаного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину. Проаналізувавши матеріали спадкової справи, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.12.2023 року № 97/02-31 у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на дану квартиру на ім`я померлої [PERSON] . Таким чином, зважаючи на неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку, що позбавляє Позивачів реалізувати своє право на спадкування через органи нотаріату, останні вимушені звернутися з вказаним позовом до суду. Відповідно до Розпорядження №1/0/9-22 від 06 березня 2022 року Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача було надано до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, в якій він просив суд вирішувати справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України\~передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис № 919. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька- [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис № 1343. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Донецьким обласним будинком одруження м. Жданова Донецької області, 03 серпня 1985 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено запис № 2568, а після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вищезазначені докази підтверджують, що позивачі - [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми [PERSON] . Також судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 27 травня 2023 року Хмельницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 1016. Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73949163, сформованому 14 вересня 2023 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком Володимиром Івановичем, після смерті спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована спадкова справа № 26/2023 (номер у Спадковому реєстрі 71238016). Крім того, з наявного в матеріалах справи технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] судом встановлено, що Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» внесено відомості щодо власника вищевказаної квартири [PERSON] . Згідно реєстраційного посвідчення Маріупольське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира [ADDRESS] за [ADDRESS] зареєстрована на [PERSON] на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 03.12.2002 і записано за реєстровим № 36241 15.01.2003. У матеріалах справи наявна копія заповіту [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , яким вона на випадок своєї смерті робить розпорядження, що все майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та все те, на що вона матиме за законом право, як на території України, так і на території інших держав, запоповідає [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який посвідчено 06 квітня 2016 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Г.В. Одерій та зареєстровано в реєстрі за № 1-201. Також в матеріалах справи міститься постанова приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Пруняка Володимира Івановича про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на дану квартиру на ім`я померлою [PERSON] . Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України\~передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ. Згідно із ст.\~ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями\~1220,\~1222,\~1223 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до 1258\~ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України\~встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В силу приписів ч. 1 ст.\~1268, ч. 1,5\~ст.\~1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Статтею 1296 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на цей час. Згідно із п. 7\~ст. 1-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2\~ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Так, з 24 лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну на території Донецької області відбувалися активні бойові дії, а відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року Маріупольська міська територіальна громада Маріупольського району Донецької області визнана тимчасово окупованою територією. На час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1668/39004 від 23 грудня 2022 року, до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України відноситься вся територія Маріупольського району. Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Згідно із\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права. Згідно зі\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого\~ст. 8 Конституції України\~принципу верховенства права, наведені норми\~Конституції України\~надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом з матеріалів справи було встановлено, що [PERSON] є рідним сином, а [PERSON] рідною дочкою та спадкоємцями за законом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Крім того, судом під час розгляду справи не було встановлено існування іншого спадкоємця за законом або заповітом. Отже, обставин, які б вказували, що на спірне нерухоме майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в ході судового розгляду не встановлено. Також судом встановлено, що відповідач - Маріупольська міська рада Донецької області не оспорює право позивача на спадкове майно. Таким чином, суд дійшов висновку, що після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак не могли отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв`язку із залишенням спадкової справи в нотаріальній конторі, яка заведена на території Маріупольського нотаріального округу Донецької області, яка віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України, а тому відсутній доступ до заведеної спадкової справи, і позивачі не мають можливості отримати у нотаріальній конторі, де заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачі позбавлені можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за заповітом, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначено, що позивач бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved