Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з останнього на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при\~звільненні у сумі 73407,10 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 20 квітня 2010 року була прийнята на роботу до відповідача та 30 вересня 2023 року звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, однак остаточний розрахунок в день звільнення з позивачем проведено не було. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2024 року, яке набрало чинності 23 липня 2024 року, стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 69319 грн. В порядку виконання вказаного рішення суду позивачу перераховано від відповідача 25 жовтня 2024 року 60624 грн, тобто перераховано стягнуту судом на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. Таким чином, розрахунок по заробітній платі відповідачем був проведений фактично 25 жовтня 2024 року в порядку виконання рішення суду, однак сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачу відповідачем не виплачена. Середній заробіток за час затримки\~розрахунку при\~звільненні за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року становить 73407,10 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 січня 2025 року відповідач отримав в електронному вигляді ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками до його електронного кабінету, проте будь-яких заяв по суті справи не подавав. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач у період з 20 квітня 2010 року по 30 вересня 2023 року працював у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». 30 вересня 2023 року позивача звільнено згідно ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням (а.с.11-12). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2024 року у справі №204/907/24, що набрало законної сили 23 липня 2024 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі та стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 69319 грн з відрахуванням із зазначеної суми обов`язкових податків та зборів (а.с.14-16). Відповідно до довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 19 грудня 2024 року №129/06, позивач [PERSON] працювала на підприємстві та її середньоденна заробітна плата становить 564,67 грн (а.с.18). 25 жовтня 2024 року позивачу перераховані кошти за виконавчим провадженням №75762093 у розмірі 60624 грн (а.с.17). 28 жовтня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75762093 з примусового виконання виконавчого листа №204/907/24, виданого 31 липня 2024 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська (а.с.20). Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно статті 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. За змістом частини першої\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина друга\~статті 117 КЗпП України\~стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій\~статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки відповідача, становить 564,67 грн (а.с.18). Враховуючи наведене, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 01 жовтня 2023 року і по 31 березня 2024 року, у межах пред`явлених позовних вимог. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року складає: 130 днів х 564,67 грн = 73407,10 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 73407,10 грн, що також відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved