Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Сало І.І. від імені та в інтересах позивача звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача додаткові витрати на навчання дитини [PERSON] у сумі 5900 грн протягом дії договору № 2233-16 щорічно. Вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо утримання неповнолітніх дітей. \~ \~ \~ \~Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду судової справи визначено\~суддю Тімченко О.В. Суддя ухвалою від 11 грудня 2024 року позовну заяву залишив без руху з наданням строку для усунення недоліків. Суддя ухвалою від 18 грудня 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечень проти такого письмового провадження не надходило, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у такому випадку не здійснюється, як це передбачено ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України. З дотриманням вимог\~ст.272 ЦПК України\~відповідач повідомлений про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення під розписку особисто (наявне документальне підтвердження), однак своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, клопотань не заявлено. Вирішуючи цивільно-правовий спір між сторонами, суд дійшов наступного висновку з огляду на таке. Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений\~ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 607/16163/19, від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19). Позивачем заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, ретельно досліджуючи які, суд ураховує положення ст.51\~Конституції України та ст.180 СК України, за якими батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи із положень ст.ст.141, 185 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За указаною нормою той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 545/819/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19, аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Судовим наказом Сихівського районного суду м.Львова від 17 листопада 2023 року у справі № 464/7789/23 стягуються з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з договорами № 2233-16 та № 2233-16к від 12 серпня 2024 року [PERSON] навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» за спеціальністю психологія за денною формою здобуття освіти за рахунок коштів замовника; загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання без урахування інфляції становить 147200 грн, вартість освітньої послуги за 2024/2005 навчальний рік 36\~800 грн. Відповідно до квитанції № W143848322 та банківської виписки по рахунку позивачем 21 серпня 2024 року сплачено 11800 грн вартості навчання за 1 курс, вартість знижено з урахуванням гранта на навчання, як стверджує позивач. Беручи до уваги наведене відповідач, як батько неповнолітньої дочки, повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, - навчанням у платному навчальному закладі. У матеріалах справи відсутні докази об`єктивної неспроможності відповідачем компенсувати позивачу частину понесених ним додаткових витрат на дитину. Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16 та від 24 липня 2019 року у справі № 521/2016/16-ц виснував, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила\~ст.185\~СК\~України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються\~статтею 199 цього Кодексу\~(утримання дитини, яка продовжує навчання)». Дитина досягає повноліття у червні 2007 року, у зв`язку із чим майбутні щорічні витрати на навчання протягом дії договору, як просить сторона позивача, не ґрунтуються на вимогах закону та до відшкодування не підлягають. Ураховуючи встановлені обставини справи та однозначну рівність батьків у витратах на дитину та матеріальному утриманні, виходячи із якнайкращих інтересів дитини, з відповідача слід стягувати 5900 грн додаткових витрат на навчання дитини, в іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю. Будучи достовірно обізнаним про розгляд справи та наявність спору, відповідач знехтував своїми процесуальними правами та відзиву не подав, не висловивши свою позицію про заявлених вимог про стягнення до даткових витрат, жодних доводів у спростування позову не наведено та доказів, які б досліджувалися судом, не надано. За відсутності відзиву відповідача суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8\~ст.178 ЦПК України). При розподілі судових витрат суд ураховує, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно дост.5 Закону України «Про судовий збір». Тому на підставі вимог\~ст.141ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved