Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвокат Куріловича С. О. звернувся до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання спадкоємця і спадкодавця на час відкриття спадщини, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку і земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування поданого позову зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частина житлового будинку з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,2786 га, кадастровий №7125486500:02:002:0148, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] заповіту не складала, тому спадкування належного їй майна відбувається за законом. Позивач є чоловіком спадкодавиці, тому є спадкоємцем першої черги за законом. На дату своєї смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із нею фактично проживав позивач, хоча був зареєстрований у сусідньому будинку за адресою: : [ADDRESS] . Також до першої черги спадкоємців за законом входить спільна дочка померлої [PERSON] та позивача [PERSON] відповідачка [PERSON] , яка виїхала і постійно проживає за кордоном понад 14 років, тобто приблизно з 2010 року. [PERSON] була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавицею, але фактично за вказаною адресою постійно не проживала, із заявою про прийняття спадщини не зварталася. З огляду на наведені обставини позивач вважає себе єдиним із кола можливих спадкоємців, який у порядку, встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину. Позивач звернувся 11.07.2024 до Чигиринської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину на майно, власником якого була його дружина. На підставі вказаної заяви була заведена та зареєстрована спадкова справа. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину, про що виніс відповідну постанову. Підставою відмови є відсутність доказу на підтвердження факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем станом на час відкриття спадщини та відсутність доказів прийняття спадщини. Крім того, згідно довідки Тіньківського старостинського округу на момент смерті спадкодавця в одному із нею домоволодінні була зареєстрована її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Єдиним способом вирішення спору є звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] станом на час відкриття спадщини у зв`язку з її смертю, яка настала [INFO] , та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку із надвірними господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 30.12.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 27.01.2025 підготовче засідання відкладено через відсутність відомостей про вручення відповідачці [PERSON] повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 20.02.2025 підготовче провадження у даній справі закрито з призначенням справи до судового розгляду. Представник позивача адвокат Курілович С. О. під час судового розгляду позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив суд його задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. За таких обставин суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України та ураховуючи згоду представника позивача, протокольною ухвалою постановив ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Допитані під час судового розгляду свідки [PERSON] , яка є троюрідною сестрою по лінії батька [PERSON] , та [PERSON] , яка є двоюрідною тіткою [PERSON] , кожна окремо, надали суду показання, якими підтвердили факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавицею - його дружиною [PERSON] до дня її смерті [INFO] в [ADDRESS] . Також свідки підтвердили, що позивач організовував та проводив її поховання, натомість їх спільна донька [PERSON] була відсутня. ЇЇ не бачили в селі Тіньки близько 15 років. Свідкам відомо, що відповідачка навчалася в м. Черкаси, а після завершення навчання виїхала за кордон, проте не знають куди саме. Після цього у селі вона жодного разу не була. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються питань спадкування, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають норми Книги шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України гарантовано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі статті 1296 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Визначений законодавцем обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України). Зі змісту статті 328 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту частини другої статті 16 ЦК України вбачається, що способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини (Постанова Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №\~937/10434/19, Постанова КЦС ВС від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20) Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Під час\~розгляду справи\~судом установлено,\~що [INFO] \~померла [PERSON] ,\~що підтверджено\~наданим суду свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.12.2019 Чигиринським відділом ДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ), актовий запис № 307 (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого в.о. державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Зуєвою Н. В. 07.12.2004, зареєстровано в реєстрі за № 2186. Зазначений договір зареєстрований в Чигиринському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, номер запису 89, на підтвердження чого наданий витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6759679 від 17.03.2005 (а.с. 15-17). Належність померлій вказаної частки обґрунтовано набуттям цього об`єкту нерухомого майна під час перебування у шлюбі, відповідно в силу положень статті 60 Сімейного кодексу України інша частка належить позивачеві. З наданого суду технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами встановлено, що до складу житлового будинку входить житловий будинок літ. «А-1», прибудова літ. «а», літня кухня літ. «Б», сараї літ.«В», «в», «Г», погріб літ. «Д», водоколонка № 1, ворота з хвірткою № 2; огорож № 3 (а.с. 43-47). Також померлій на день відкриття спадщини на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,2786 га, кадастровий номер 7125486500:02:002:0148, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 960487, виданого Тіньківською сільською радою 14.11.2008, що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.08.79800362 (а.с. 18). Позивач [PERSON] є чоловіком спадкодавиці [PERSON] , що встановлено судом зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом ЗАГС м. Одеса 21.05.1975, актовий запис № 556 (а.с. 19). Крім того, у померлої є донька [PERSON] , що підтверджено наданим суду свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Суворовським ЗАГС м. Одеса 18.04.1986 (а.с. 21). Згідно акту обстеження умов проживання позивача від 14.11.2024 за № 71/12-09, комісія дійшла висновку, що [PERSON] чоловік померлої [PERSON] , проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] , натомість дочка померлої [PERSON] за цією адресою не проживала (а.с. 24). Крім того, надана суду довідка Тіньківського старостинського округу від 26.12.2024 за № 83/12-05 підтверджує, що [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 69). Згідно довідки Відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Черкаській області від 18.12.2024, саме позивач отримав допомогу на поховання [PERSON] (а.с. 26). З дослідженої копії спадкової справи № 143/2024, що зареєстрована у Спадковому реєстрі 11.07.2024 за № 72696408 (а.с. 87-113), судом встановлено, що спадкодавиця за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із нею була зареєстрована відповідачка [PERSON] , інших осіб, у тому числі малолітніх та неповнолітніх, не зареєстровано. Наведене підтверджено довідкою про останнє місце проживання померлої та склад сім`ї на день смерті, яка видана Тіньківським старостинським округом 04.06.2024 за № 21/06-01-06 (а. с. 102 на звороті). Позивач [PERSON] , як чоловік спадкодавиці, є спадкоємцем першої черги за законом, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Відповідачка [PERSON] , яка є донькою померлої та також відноситься до кола спадкоємців першої черги за законом, проте із заявою про прийняття спадщини не зверталася, за місцем відкриття спадщини не проживала. Інші спадкоємці відсутні. Постановою державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Курило Я. В. від 12 січня 2024 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , оскільки спадкоємець [PERSON] протягом строку, встановленого 1270 ЦК України, а саме протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини. Крім того, відсутні дані, що [PERSON] на день смерті спадкодавиці був зареєстрований за однією адресою із нею. Однак, із спадкодавицею на день смерті була зареєстрована її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як така, що постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З аналізу витребуваних судом відомостей Чигиринського відділу ДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 17.01.2025 за №12/32.16-01-10 установлено, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актових записів про смерть, шлюб, про народження дітей, записів, де матір`ю була б записана відповідачка [PERSON] , не виявлено (а.с. 115); ГУ ПФУ в Черкаській області від 15.01.2025 надано відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, згідно яких остання інформація щодо [PERSON] за 2003 рік, у якому їй було зараховано 4 місяці стажу в Черкаську державному бізнес-коледжі (а.с. 118) Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що після відкриття спадщини після смерті [PERSON] відповідачка у справі, як спадкоємиця першої черги за законом, хоча і мала зареєстроване місце проживання разом зі спадкодавцем, проте там не проживала протягом тривало часу. Після відкриття спадщини [PERSON] жодних юридично значимих дій, які б могли слугувати підставою для прийняття нею спадщини після смерті матері, не вчиняла, оскільки протягом тривалого часу відповідачка проживає за межами країни. Будучи зареєстрованою за місцем відкриття спадщини відповідачка не проживала там з 2010 року. У свою чергу лише реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про прийняття спадщини в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна померлої [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Наведені обставини доведені та не викликають у суду жодних сумнівів. У свою чергу суд не погоджується із заявленою вимогою в частині встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки встановлення наведених обставин входить до предмета доказування під час вирішення заявлених позовних вимог у частині визнання права власності на спадкове майно. Ураховуючи наведене наявні підстави для висновку, що наявна невідповідність реєстраційних даних місця проживання та фактичних обставин справи порушують права позивача на спадкування, і таке порушене право підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1217, 1222, 1266, ст. 1270 ЦК України,

Outcome: approved