Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

27 лютого 2025 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказує, що 31 серпня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , у шлюбі народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 14 листопада 2024 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Наразі діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Позивачка зазначає, що участь відповідача в утриманні дітей є незначною та нерегулярною. При цьому відповідач працює, регулярно отримує заробітну плату, крім того є пенсіонером, як особа з інвалідністю ІІІ групи, та отримує пенсію. Позивачка вважає, що відповідач має надавати утримання дітям у розмірі 1/3 частини доходу. Позивачка [PERSON] у судове засідання на розгляд справи не прибула. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджують довідка про доставку електронного листа (а.с.29) та довідка про доставку SMS (а.с.30). Одночасно з позовною заявою позивачкою було подано клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення (а.с.22). Відповідач [PERSON] у судове засідання на розгляд справи не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує поштовий конверт з вкладенням, адресований на ім`я відповідача за зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку адресою, що повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.32). Водночас через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.33). В ухвалі про відкриття провадження у справі від 05 березня 2025 року було прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Відзив на позовну заяву до суду відповідачем не було подано, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, положення частини першої статті 223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення сторін у справі про дату, час та місце слухання справи, заяв позивачки та відповідача про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженка с. Ананьїв 4-а дільниця Ананьївського району Одеської області; паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 01 жовтня 2013 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.4-8). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженець с. Ананьїв Перший Ананьївського району Одеської області; паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 31 січня 2020 року органом видачі 5123; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.27, 34). Встановлено, що 31 серпня 2013 року позивачка та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 34 (а.с.12). Від вказаного шлюбу мають спільних малолітніх дітей: - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.9); - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 2020 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.10). 14 листопада 2024 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, про що свідчить наявна в матеріалах справи ксерокопія рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2024 року у справі № 491/769/24 (рішення набрало законної сили 20 січня 2025 року) (а.с.13-16). Згідно довідки про спільне проживання № 163, виданої 14 лютого 2025 року Ананьївською міською радою, за однією адресою спільно з матір`ю (позивачкою) проживають діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Як уже зазначалося, позивачка звертається до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів задля забезпечення належного рівня життя дітям. Відповідач працює трактористом в ПП «Агро-Діс», регулярно отримує заробітну плату, розмір якої позивачці невідомо, крім того він є пенсіонером, як особа з інвалідністю ІІІ групи, та отримує пенсію. Відповідач є власником частки квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу квартири, який посвідчено нотаріально 23 жовтня 2018 року за реєстровим № 471 (а.с.17-18). Право власності пройшло реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з реєстру від 23 жовтня 2018 року № 142253097 (а.с.19-20). Позивачка вважає, що відповідач має надавати утримання дітям у розмірі 1/3 частини доходу. Також позивачка надала інформацію щодо свого доходу, за рахунок якого й утримує сім`ю з двома дітьми. Так, згідно довідки про доходи № 71, виданої 12 лютого 2025 року Приватним підприємством «Джеса», позивачка працює лаборантом у даному підприємстві, дохід позивачки за період з 01 січня по 31 грудня 2024 року склав 100644 (сто тисяч шістсот сорок чотири) гривні 80 коп. (а.с.21). Згідно з\~пунктів 1,\~2\~статті 3\~Конвенції про\~права дитинивід\~20\~листопада 1989\~року, яка відповідно до статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі статтею 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України,\~Конвенцією про\~права дитини,\~іншими міжнародними\~договорами України,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України.\~Регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини непрацездатних членів сім`ї. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111 /04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Саттею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного\~з\~батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання\~і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того,\~чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При вирішенні зазначеного предмету спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь в її вихованні. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами другою, третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Правовий висновок з цього приводу міститься в постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 759/10277/18. Згідно статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд також враховує, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином законодавець за аналогічними правовідносинами визначив 1/3 частину заробітку платника аліментів із розрахунку на двох дітей. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти же за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її повному утриманні, враховуючи інтереси дітей, на утримання яких присуджуються аліменти, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання їх спільних дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] ,\~в розмірі\~1/3\~частини з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~починаючи з\~27\~лютого 2025\~року і\~до досягнення\~найстаршою дитиною\~повноліття,\~а саме[PERSON] \~- до [INFO] (включно), надалі в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] (включно). Суд звертає увагу на те, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника аліментів, останній має право звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. А у разі, коли дитина буде проживати з платником аліментів та перебувати на його утриманні, останній може звернутися до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачка в силу пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за звернення з вимогою про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне згідно статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved