Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , право власності на частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача компенсацію вартості частини автомобіля Ford Transit, 2004 р. випуску в сумі 71\~885 грн. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що з 04.10.2014 перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який розірвано Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 01.12.2023. Мають сина [PERSON] , [INFO] , який залишився проживати з матір`ю і знаходиться повністю на її утриманні.Відповідач за судовим рішенням сплачує аліменти. В період шлюбу сторонами придбана за договором купівлі-продажу однокімнатна квартира у м.Покровськ, автомобіль та однокімнатна квартира в м.Харкові. Зазначає, що квартира [ADDRESS] була безоплатно передана [PERSON] за актом прийому-передачі Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Харківбудсіті», оскільки всі внески сплачені первісним пайовиком [PERSON] - рідною сестрою позивача. У такий спосіб, як вказує [PERSON] , сестра вирішила фактично подарувати квартиру позивачеві. Відповідач не приймав участі у набутті права власності на квартиру, жодного відношення до зазначеного нерухомого майна не має, тому квартира є особистою приватною власністю позивача. Інша квартира у м.Покровськ набута за договором купівлі-продажу, правочин вчинено за згодою дружини [PERSON] , що презюмує набуття квартири у спільну сумісну власність подружжя. Автомобіль ринковою вартістю 143\~770 грн. відчужено відповідачем без згоди дружини. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому стверджує, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на частину кв. [ADDRESS] визнає, нерухомість придбана під час шлюбу за спільні кошти подружжя.Разом з тим, заперечує проти визнання за [PERSON] права особистої власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки квартира придбана за спільні кошти, до позову не надано доказів дарування її позивачу її сестрою. За додатковою угодою № 2 до договору асоційованого членства в кооперативі № 69 (ІЕ) від 28.05.2019 про новацію сторони в договорі від 08.11.2021 визначено, що колишній пайовик [PERSON] передала пайовику [PERSON] свої права по договору асоційованого членства і до неї переходять всі права та обов`язки колишнього пайовика, а відповідно до довідки № 90 від 08.11.2021 про членство в ЖБК зазначено, що [PERSON] сплатила у повному розмірі пай на будівництво. Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2019 рік, сума доходу відповідача складала 994\~183 грн., за 2020 р.-972\~170 грн., за 2021 р.-1230 720 грн., за 2022-783\~135 грн., тому, як стверджує [PERSON] , він та його дружина мали спільні кошти на придбання даної квартири. Нерухоме майно придбано за рахунок спільних зусиль обох сторін під час перебування у шлюбі, відповідач активно долучався до накопичення коштів та процесу придбання квартири. Щодо автомобіля, відповідач не визнає позов [PERSON] та посилається на те, що автомобіль перереєстровано на іншого власника 26.12.2023, після усного погодження продажу дружиною.На виконання цих домовленостей [PERSON] перерахував позивачу 10\~050 грн., тобто частину грошових коштів, що підтверджується платіжною інструкцією ( а.с. 120-129). У відповіді на відзив представник [PERSON] стверджує, що відповідач умисно скрив факт продажу автомобіля та намагається грошима на утримання дитини ( аліменти ) ввести в оману.Платіжна інструкція про переказ грошової суми датована 09.10.2023, натомість автомобіль продано 22.12.2023. Пояснює, що [PERSON] не надавала згоди на продаж автомобіля, його вартість не була погоджена, що є безумовним порушенням прав позивача на поділ майна подружжя.Спосіб продажу автомобіля викликає сумніви, оскільки договір комісії укладено з ФОП [PERSON] в особі [PERSON] , а [PERSON] діяв в особі [PERSON] на підставі документа, виданого [PERSON] . Спірне авто знаходилось в м. Покровськ, натомість відчуження відбулось за 300 км. від міста, що презюмує справність автомобіля та умисне заниження відповідачем суми продажу-5000 грн. Крім того, позивач стверджує, що сторони пайові внески в повному обсязі за квартиру в м.Харкові сестрі не сплачувала.Доказів сплати пая відповідачем не надано та таких не існує, процедурою придбання квартири він не обізнаний, оскільки участі у правовідносинах між забудовником та [PERSON] не приймав. Право асоційованого членства в кооперативі фактично передано [PERSON] 08.11.2021 в якості подарунка на день народження позивача на [INFO] ( а.с. 172-174). У вересні 2024 р. [PERSON] пред`явив до суду позов про поділ майна подружжя і просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на частину та на частину за [PERSON] . Свої вимоги мотивує доводами, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Просить вважати позовну заяву зустрічною, а не самостійною , як помилково вказано ( а.с. 184-191, 194, 205-212). Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.Харкова\~від 26.09.2024\~прийнято до розгляду\~зустрічний позов[PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ\~майна подружжя . Задоволено клопотання відповідача та його представника про проведення всіх судових засідань в режимі відео конференції ( т. 2 а.с. 4-5, 56-57). У додаткових поясненнях представник позивача поставила запитання відповідачу в порядку ст. 93 ЦПК України.Письмової відповіді не отримано ( т. 2 а.с. 35-36). Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників,допитавши свідка, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 2014 року, мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2023 р. шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 82-85). Відповідно до судового наказу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2024 [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , визначені у розмірі частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26 березня 2024 р. Аліменти сплачуються шляхом поповнення картки позивача готівкою з коментарем до платежу: аліменти ( т. 2 а.с. 38-47). За договором\~купівлі-продажу\~від 26.10.2020\~,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Покровського\~міського нотаріального\~округу Донецької\~області Михайленко\~О.В.\~зареєстрованого за\~№ 1849,\~ [PERSON] \~прийняв у\~власність кв.\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~27,3\~кв.м.,\~житловою площею\~16,0\~кв.м.Пунктом\~9\~договору визначено,\~що дружина\~покупця- [PERSON] \~згодна на\~укладання цього\~договору,\~справжність підпису\~на заяві\~засвідчена приватним\~нотаріусом Михайленко\~О.В.\~26.10.2020\~за реєстром\~№ 1848. Витягом\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~№388671174\~від 29.07.2024\~підтверджено,\~що власником\~зазначеного об`єкту\~ житлової\~нерухомості (\~реєстраційний номер\~нерухомого майна\~№ 140400714132)\~ є\~ [PERSON] (а.с. 46-53,99). За позивачем [PERSON] 13.01.2022 зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , житлової площею 14,5 кв.м., загальною площею 38,6 кв.м. ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2559750863120) на підставі договору асоційованого членства в кооперативі, виданий 28.05.2019 ОК «ЖБК «Харківбудсіті»,акту прийому-передачі квартири від 10.12.2021, довідки про членство в «ЖБК «Харківбудсіті» та внесення внеску в повному обсязі 20.12.2021, додаткових угод 03.12.2020, 08.11.2021 ( а.с. 54,100). З договору асоційованого членства в кооперативі № 69(ІЕ) від 28 травня 2019 р. вбачається, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Харківбудсіті» і [PERSON] укладено договір, пов`язаний з оплатою пайовиком пайового внеску та отримання на праві власності квартиру ( [ADDRESS] за проектною документацією) після закінчення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку.Пай становить 442\~520 грн. та оплачується до 28.05.2019 ( а.с.61-70). Додатковою угодою № 2 від 08.11.2021 до Договору асоційованого членства в кооперативі № 69(ІЕ) від 28.05.2019 про новацію сторони у договорі, укладеною між ОК «ЖБК «Харківбудсіті», [PERSON] і [PERSON] , колишній пайовик в повному обсязі виконав обов`язки по сплаті паю у сумі 442\~520 грн. та передав пайовику повну інформацію про обсяг прав і обов`язків за договором.До пайовика переходять всі права і обов`язки колишнього пайовика за договором. Пайовик сплачує вступний внесок в сумі 5000 грн. до 09.11.2021. Членом кооперативу та власником кв. [ADDRESS] станом на 17.12.2021є [PERSON] . За довідкою ОК «ЖБК «Харківбудсіті» від 08.11.2021 [PERSON] згідно п. 2.2.1 договору асоційованого членства сплатила в повному розмірі пай на будівництво однокімнатної квартири [ADDRESS] у розмірі 442\~520 грн. і вступний внесок, квартира передана по акту прийому-передачі 10.12.2021 (61-81). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Конструкція норми ст.\~60\~СК України свідчить\~про презумпцію\~спільності права\~власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Положеннями статті 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним. Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток. За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені уст. 57 СК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, відтак, застосовуючи статтю 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Для застосування\~ст.57 СК України\~має бути\~доведено,\~що майно- квартира\~ [ADDRESS] \~набута за\~час шлюбу саме за кошти, які належали [PERSON] особисто. Позивач стверджувала, що такі кошти на однокімнатну квартиру в м.Харкові були подаровані їй рідною сестрою, яка первісно була пойовиком Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Харківбудсіті» та передала їй свої права за відповідною додатковою угодою 08.11.2021. За клопотанням позивача [PERSON] , в судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка доводиться рідною сестрою. Свідок підтвердила, що вона у 2019 р. уклала договір асоційованого членства в кооперативі та за нею закріплені дві однокімнатні квартири [ADDRESS] , вартість яких відповідно 442\~520 грн. і 355000 грн. нею повністю оплачена в день укладання договору. В подальшому, вона вирішила одну квартиру передати сестрі безкоштовно, після чого за додатковою угодою передала свої права і обов`язки пайовика [PERSON] . Вважає це подарунком сестрі на день її народження [INFO] . Відповідач, заперечуючи проти зазначених обставин та визнання права особистої приватної власності на квартиру в м.Харкові за [PERSON] , стверджував, що сестрі позивача [PERSON] передавались через дружину в січні 2022 р. два транші на погашення вартості однокімнатної квартири, оскільки сестри планували набути квартири кожна для своєї сім`ї, але договори були укладені тільки на сестру, тому відповідач, передаючи гроші, наполягав на оформленні квартири за дружиною. Судом установлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] відповідач здійснював підприємницьку діяльність, позивач також працювала в м. Покровськ до 2023 р. На підтвердження наявності власних доходів на придбання рухомого та нерухомого майна [PERSON] надав податкові декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця , що містять інформацію про суми доходу за 2019 р.-994\~183 грн., за 2020 р.-972 170 грн. , 2021 р. -1230720 грн. , 2022 р.-783\~138 грн. ( а.с. 142-158). Цивільним кодексом України\~передбачено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1\~ст.718 ЦК України). Частиною 5\~ст.719 ЦК України\~передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Неоподаткований мінімуму доходів громадян становить 17 гривень, а відтак п`ятдесятикратний розмір складає 850 грн. Таким чином,\~твердження [PERSON] \~про те,\~що сестра\~подарувала кошти,\~які \~були сплачені [PERSON] \~на\~покупку спірного\~нерухомого майна\~ та\~потім передані\~позивачеві не\~можуть бути\~прийняті судом\~до уваги,\~оскільки вказана\~сума перевищує\~п`ятдесятикратний\~розмір неоподаткованого\~мінімуму доходів\~громадян,\~а тому\~такий договір\~дарування коштів,\~про який\~зазначає [PERSON] ,\~підлягав нотаріальному посвідченню. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Пояснення свідка\~ [PERSON] \~не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки свідок є близькою родичкою позивача та зацікавлена у вирішенні справи на її користь. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч.2 ст. 78 ЦПК України). Отже, позивачем не надано достовірних і переконливих доказів що спірна квартира була придбана саме за кошти, які їй подаровані сестрою, з урахуванням того, що остання заміжня та має свою сім`ю. За таких обставин, суд вважає, що спірна квартира [ADDRESS] , як і квартира [ADDRESS] є спільним майном сторін та підлягає поділу шляхом визнання права іншого з подружжя на їх частину. Не підлягають задоволенню вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання не тільки за ним, а також за позивачем , права власності на частину квартири в м.Харкові, оскільки право власності [PERSON] оформлено і зареєстровано належним чином та не потребує рішення суду. У період зареєстрованого шлюбу сторонами придбано , у липні 2020 року, вантажопасажирський автомобіль Ford Tranzit, 2004 р. випуску, державний номер [NUMBER] . Презумпція спільної сумісної власності подружжя на нього не спростована [PERSON] ( а.с. 30). Згідно договору комісії № 8069/23/018017 від 22.12.2023 [PERSON] (комітент) в особі [PERSON] , доручив ФОП [PERSON] ( комісіонер) в особі [PERSON] , від свого імені продати автомобіль, зареєстрований за [PERSON] за ціною, не нижче узгодженої сторонами ціни-5000 грн.26.12.2023 складено акт огляду реалізованого транспортного засобу [PERSON] ( а.с. 165-167). За інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях ( філія ГСЦ МВС) від 27.08.2024, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 21.08.2024 транспортний засіб «Ford Tranzit», 2004 р. випуску, державний номер [NUMBER] , на підставі договору комісії, акту огляду, договору купівлі-продажу, укладеному у СГ № 8069/23/018017 від 26.12.2023 перереєстровано з [PERSON] на [PERSON] ( а.с. 56, 168). Як зазначає\~ [PERSON] ,\~ним усно\~погоджено з\~дружиною питання\~щодо продажу\~автомобіля та\~за взаємною\~домовленістю частинагрошових коштів з продажу автомобіля перерахована на рахунок [PERSON] в сумі 10 050 грн., що підтверджується платіжною інструкцією Р2А1795516600D від 09.10.2023 ( а.с. 138). [PERSON] у позові та в судовому засіданні стверджувала, що відповідач розпорядився рухомим майном- автомобілем, набутим подружжям під час шлюбу та яке належить їм на праві спільної сумісної власності, без її згоди, проти її волі і приховав від неї цей факт, тому просила стягнути компенсацію половини його вартості, виходячи з дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи. Стверджувала, що на час продажу автомобіля перебувала з дитиною у Харківській області, ніяких СМС-повідомлень від [PERSON] з приводу продажу не отримувала, 06.10.2023 дізналась від чоловіка, що ним пред`явлено позов про розірвання шлюбу і це було для неї несподіванкою.Заперечує отримання будь-яких грошей від продажу автомобіля . З рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2023 випливає, що шлюб між сторонами розірвано, [PERSON] при пред`явленні позову до [PERSON] зазначив, що подружні стосунки припинені, подружжя проживає окремо (а.с. 83-84). Продаж автомобіля за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів та перереєстрація з [PERSON] на нового власника [PERSON] за договором купівлі-продажу відбулась 26.12.2023, тобто вже після розірвання шлюбу, що спростовує доводи відповідача про погодження з [PERSON] цього питання. Належних та допустимих доказів отримання згоду від дружини на укладання такого договору суду не надано.Відповідач [PERSON] не повідомив і про ціну продажу, пояснивши в судовому засіданні про нібито передачу автомобіля ЗСУ та сплату коштів лише за гуму на колеса, які він після цього придбав, потім стверджував про те, що автомобіль був пошкоджений, проте транспортний засіб реалізовано в іншому місті та послуги евакуатора не замовлялись.У запереченнях на позовну заяву посилався на вартість автомобіля за договором комісії 5000 грн. , хоча ним, як стверджує [PERSON] перераховано позивачу 10050 грн. Аргументація [PERSON] про перерахуваня [PERSON] частину вартості від проданого автомобіля в сумі 10 050 грн. і хибною та суперечить наданим позивачем доказів, а саме витягом зарахування коштів на її картку з призначенням платежу-аліменти. Відповідачем представлена платіжна інструкція Р2А1795516600D від 09.10.2023 із зазначенням призначення платежу- перерахування особистих коштів на суму 10\~050 грн. [PERSON] . Час складання інструкції-09.10.2023, 10:49 ( а.с. 138). Продаж автомобіля відбулась 26.12.2023, отже цей платіж 09.10.2023 не стосується компенсації вартості автомобіля, який ще перебував у власності відповідача. Крім того,\~ судом\~встановлено,\~що аліменти сплачуються [PERSON] шляхом поповнення картки позивача готівкою з коментарем до платежу: аліменти . Відправник [PERSON] . Так, було перераховано у жовтні, грудні 2023, січні, лютому, серпні , вересні, жовтні , листопаді 2024 від 2000 до 7000 грн. ( т. 2 а.с. 38-47). Від [PERSON] безпосередньо перераховано у лютому 2024 р. 7000 грн. без зазначення призначення платежу, а також 09.10.2023 -10\~000 грн. Час трансакції - 10:49 (комісія 50 грн.). Таким чином, відповідач [PERSON] , на підтвердження начебто сплати частини вартості автомобіля дружині, надав платіжну інструкцію, якою перерахував позивачеві аліменти в сумі 10000 грн. 09 жовтня 2023 о 10:49. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що в призначенні платежу не вказано аліменти, оскільки [PERSON] і в іншому платежу на це не посилався. Приймаючи до уваги, що вартість автомобіля виходить за межі вартості простої побутової угоди, тому його відчуження мало здійснюватися за згодою іншого подружжя, проте [PERSON] про відчуження автомобілів не знала, згоди на це не надавала, кошти від їх реалізації не витрачалися на потреби сім`ї, оскільки сторони на момент відчуження транспортного засобу припинили спільне проживання і ведення спільного господарства. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди,\~виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Тобто у разі відчуження відповідачем спірного автомобіля на користь третьої особи позивач вправі вимагати стягнення з відповідача частини його вартості, визначеної на час розгляду справи. Наведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни. За звітом про оцінку майна АА «Ас-Терра» № 13-06/2024 від 13 червня 2024 року станом на 13.06.2024 ринкова вартість автомобіля « Ford Tranzit», 2004 р. випуску, об`ємом двигуна 1998 куб.см. вантажопасажирського В становить 143\~770 грн. без ПДВ ( а.с. 29-31). Таким чином, при поділі майна суд враховує вартість автомобіля « Ford Tranzit», \~2004\~\~року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , згідно наданої позивачкою ринкової оцінки в розмірі 143770 грн. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 711/3988/21 (провадження № 61-11094св23). В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти оцінки автомобіля, не надав належних доказів на спростування вказаного звіту. З клопотанням про призначення у справі відповідної експертизи не заявляв. Враховуючи відсутність транспортного засобу, неподільність вказаного майна, а також те, що [PERSON] заявила вимоги саме про стягнення грошової компенсації, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості частини вказаного автомобіля у розмірі 71885,00 грн. (143770,00 грн. /2). Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі № 523/13657/20 (провадження № 61-7202св23). Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Звертаючись з відзивом на позовну заяву та із зустрічним позовом про поділ спільного майна представник [PERSON] просив стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 20\~000 грн. ( а.с. 128,190-191). На підтвердження понесених витрат представником надано договір про надання правової ( юридичної) допомоги № 13/08/24 від 08.08.2024, розрахунок витрат на правничу допомогу за договором, акт надання послуг, квитанцію до прибуткового касового ордера № 25/09 від 25.09.2024 про оплату гонорару адвоката . Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які [PERSON] поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, наведено у відзиві на позов. Договором передбачена винагорода адвоката при наданні правової допомоги-3000 грн. за годину роботи ( п.4.2). У розрахунку містяться надані адвокатом послуги-ознайомлення з документами, складання позовної заяви, складання та направлення адвокатських запитів, представництво інтересів відповідача [PERSON] в суді першої інстанції. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає\~Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1\~ст.1Закону\~України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено,\~що представництво\~-\~вид адвокатської\~діяльності,\~що полягає\~в забезпеченні\~реалізації прав\~і обов`язків\~клієнта в\~цивільному,\~господарському,\~адміністративному та\~конституційному судочинстві,\~в інших\~державних органах,\~перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до\~ст.19 Закону України «Про адвокатурута адвокатськудіяльність»\~видами адвокатської\~діяльності,\~зокрема,\~є:\~надання правової\~інформації,\~консультацій і\~роз`яснень\~з правових\~питань,\~правовий супровід\~діяльності юридичних\~і фізичних\~осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4\~ст.137 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5\~ст.137 ЦПК України). Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial