Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , покликаючись на те, що відповідач не бажає брати участь у вихованні дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2024 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О., Ухвалою судді від 08 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в поярдку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у справі третю особу, які не заявляє самостійних вимог Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування. Зобов`язано третю особу подати пояснення щодо позову/відзиву, у тому числі письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні сторона позивача позов підтримала, просила такий задоволити. Представник третьої особи просила відмовити у задоволенні позову повністю. Підтримала висновок органу опіки й піклування щодо недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відзив на позовну заяву не подала та позицію щодо позову не висловила. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 липня 2024 року. У шлюбі у них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 липня 2024 року, яке набрало законної сили, та наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження. Малолітні діти зареєстровані з 15 травня 2024 року за місцем реєстрації батька (відповідача), за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 17 травня 2024 року. Відповідно до характеристики СЗШ № 73 м. Львова від 06.08.2024 № 117, [PERSON] навчається у СЗШ № 73 з 01.09.2021 року, а [PERSON] з 01.09.2023 року. За навчальним процесом дітей переважно слідкує батько, він цікавиться успіхами дітей, відвідує батьківські збори, відносини між батьком і дітьми є дружніми. Згідно з довідкою КЗ «Дитячо-юноцько спортивної школи ім. Віктора Чукаріна» від 02.09.2024 № 116, [PERSON] з квітня 2022 року є вихованкою К3 «ДЮСШ ім. В. Чукаріна» відділення гімнастики спортивної. На заняття [PERSON] приводить батько [PERSON] . [PERSON] весь час цікавиться успіхами своєї дочки, відвідує батьківські збори, змагання. У відповідності до характеристики ГО молодіжний центр «Компас» на учня 4-5 класу СЗШ № 73 [PERSON] , який відвідує гурток з англійської мови. [PERSON] вчасно здійснював оплату за навчання сина. Як регламентовано ч.ч.1-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). За вимогами ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, зокрема можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21. За правилами ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 20 вересня 2024 року № 260001-вих-134701 визнано за недоцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей, мотивуючи, що позбавлення батьківських прав у даному випадку жодним чином, у позитивному плані не вплине на обставини щодо виховання і розвитку дітей, ніяк не сприятиме захисту їхніх прав загалом. Оцінивши даний висновок, суд вважає такий достатньо аргументованим та враховує при вирішенні спору. Аналізуючи наведене вище у своїй сукупності позивачем, що є його процесуальним обов`язком, не доведено умисне ухилення [PERSON] , як матері, від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, і як наслідок, необхідність застосувати до неї крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. Не доведено втрату сімейних зв`язків між матір`ю і її малолітніми дітьми, не надано жодного психологічного висновку про відсутність прихильності дітей до матері. Неактивність або певна бездіяльність [PERSON] , як матері, з урахуванням викладеного є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Указане узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23. Інших доказів позивачем не надано, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявлено. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Таким чином, відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей, що зумовлює відмову у позові. У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed