Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~29.11.2024 керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження майном комунальної власності шляхом скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності [PERSON] на нежитлову будівлю літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2307745563101) та зобов`язання відповідача повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] з одночасним знесенням об`єкта самочинного будівництва, а саме: нежитлової будівлі літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м. В обґрунтування позовних вимог стверджується, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нежитлова будівля літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2307745563101) зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Державна реєстрація прав проведена державним реєстратором Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіним С.В. 09.03.2021. Підставою для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості визначена лише довідка № 3010/20 від 12.10.2020, яка видана ФОП [PERSON] та технічний паспорт від 12.10.2020, виготовленого ФОП [PERSON] . Інших документів для проведення державної реєстрації прав не надавалось. Таким чином, керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова, який діє в інтересах Харківської міської ради, вважає, що державний реєстратор Зоткін С.В. протиправно провів державну реєстрацію права власності на самочинно побудовану нежитлову будівлю за вказаною вище адресою за [PERSON] без жодних правових підстав та без документів, які засвідчують речове право відповідача на земельну ділянку під об`єктом нерухомості та дозвіл на будівництво об`єкта нерухомості. Ухвалою суду від 03.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2025 задоволена заява керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова щодо забезпечення позову. Цією ухвалою суду заборонено відчуження нежитлової будівлі літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2307745563101), що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Ухвалою Київського районного суду від м. Харкова 10.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор підтримав заявлений позов з підстав викладених у позовній заяві. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився. Позивач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до п.2 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Про причини своєї неявки не повідомив, заяв або клопотань до суду від позивача не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явилася. З метою встановлення можливого місця перебування відповідача, на запит суду Міністерство соціальної політики України у листі від 23.01.2025 повідомило, що адресою фактичного проживання та листування [PERSON] є [ADDRESS] . Однак відповідно до даних сайту «УКРПОШТА» відділення 86042 та ПВПЗ 7 Донецької Нового формату тимчасово не працює, у зв`язку чим доставка судових повісток повідомлень за зазначеною адресою є неможливою. Відповідно до довідок від 06.03.2025 та 24.01.2025 повідомлення на номер телефона, наданий листом Міністерства соціальної політики України від 23.01.2025, доставлені не були. Оскільки остання\~відома зареєстрована\~адреса місця\~проживання відповідача\~знаходиться на\~тимчасово окупованій\~території,\~то відповідно\~до ст.12-1\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~відповідач повідомлявся\~про судовий\~розгляд справи\~через оголошення\~на офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нежитлова будівля літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2307745563101) зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Державна реєстрація прав проведена державним реєстратором Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіним С.В. 09.03.2021. Підставою для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості визначена лише довідка № 3010/20 від 12.10.2020, яка видана ФОП [PERSON] та технічний паспорт від 12.10.2020, виготовленого ФОП [PERSON] . Інших документів для проведення державної реєстрації прав не надавалось. Разом з цим, технічний паспорт від 12.10.2020, в порушення п. 17 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, яка була чинна на час виготовлення зазначеного технічного паспорту, не містить обов`язкових розділів, а саме: схему розташування будівель та споруд; експлікацію до схеми розташування будівель та споруд; плану громадського будинку; характеристику громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами. В порушення вимог Інструкції № 127 не зазначено рік будівництва об`єкта та не заначено технічні характеристики об`єкта. В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва («e-construction.gov.ua»), який містить інформацію про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації, з травня 2011 року, інформація щодо вищевказаного об`єкту будівництва відсутня. На підставі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. З листа директора департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.10.2024 № 7254/0/225-24 вбачається, що будь-які проекти рішень щодо надання у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщена нежитлова будівля літ «АА-1» не готувалися, на розгляд сесії міської ради не виносились. Ефективним способом захисту порушених прав та інтересів міської ради є вимога про знесення самочинно побудованого майна. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва. Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). Отже, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки. Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження. Отже, здійснення відповідачем самочинного будівництва нежитлової будівлі по [ADDRESS] порушує права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій спірні об`єкти нерухомості побудовані. Суд зауважує, що, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див., зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17). Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. (пункт 113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22). З листа директора департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.10.2024 № 7254/0/225-24 вбачається, що ефективним способом захисту порушених прав та інтересів міської ради є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна, що узгоджується з позовними вимогами керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова у цій справі. Судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ) (п.п. 136-138 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22). Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. У цій справі судом не встановлено наявності будь-яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували відповідне речове право відповідача на земельну ділянку, на якій зареєстрована нежитлова будівля літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, у [ADDRESS] . При цьому, земельна ділянка, на якій перебуває спірний об`єкт нерухомого майна належить територіальній громаді міста Харкова, а Харківська міська рада не приймала рішення щодо надання дозволу на забудову цієї земельної ділянки. За обставин відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, суд дійшов висновку, що у державного реєстратора були відсутні законні підстави для вчинення оспорюваної реєстраційної дії, оскільки довідка та технічний паспорт не є достатніми та вичерпними документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна. Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво і тому суд задовольняє позовні вимоги в цієї частині з зобов`язанням відповідача повернути земельну ділянку із приведенням її у придатний для використання стан згідно із ст. 212 ЗК України, та відмовляє у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації на підставі вищевикладеного, як неналежний спосіб захисту. Щодо питання наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у цій справі. Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі України «Про прокуратуру», частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зазначає, що звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради, оскільки незаконні рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно призвели до вибуття із власності громади земельної ділянки, на якій розташована будівля. Оскільки Харківська міська рада не вчинила дій для захисту прав територіальної громади, прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради. \~ \~ \~ \~ З листа директора департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.10.2024 № 7254/0/225-24 вбачається, що департаментом не вживались заходи цивільно-правового характеру (пред`явлення позову) щодо зобов`язання повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді з одночасним з одночасним приведенням її у попередній придатний для використання стан, включаючи знесення самочинно збудованого нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Відтак, суд вважає, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся з вказаним позовом в інтересах Харківської міської ради як землевласника, права якого, на думку прокурора, порушені. Щодо належного відповідача у цій справі. У постанові від 02.06.2021 року у справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) Верховний Суд дійшов висновку, що належними відповідачами за вимогами про знесення самочинно збудованого майна, приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна мають бути чинні власники спірного майна. Зважаючи на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав від 17.09.2024 нежитлова будівля літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2307745563101) зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), то суд дійшов висновку, що саме [PERSON] є належним відповідачем у цій справі. Щодо заходів забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (п. 7 ч.1 ст. 158 ЦПК України). Оскільки судом задоволено позовні вимоги в частині знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості, то заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2025 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або до скасування за вмотивованим клопотанням учасника справи. Щодо розподілу судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Зважаючи на те, що у цій справі прийнято рішення про часткове задоволення вимог, то суд дійшов висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3633,60 грн (6056,00 грн + 1211,20) /2.

Outcome: partial