Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ Агрофірма «ЗОРЯ-АГРО» про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 20812 гривень 33 копійки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15 839 гривень 48 копійок. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що працював\~з 06\~березня 2015\~року на\~посаді начальника\~служби безпеки\~за сумісництвом\~у ТОВ\~АГРОФІРМА «ЗОРЯ-АГРО».\~У серпні\~2023\~року отримав\~усне повідомлення\~від керівництва\~Відповідача про\~звільнення з\~роботи.\~Однак,\~ні в\~день звільнення,\~ні до\~цього часу\~Відповідач не\~видав позивачу\~копію наказу\~про звільнення,\~письмово не\~повідомив про\~нараховані суми,\~належні при\~звільненні,\~та не\~здійснив виплату\~належних коштів,\~що є\~грубим порушенням\~норм законодавства\~про працю.\~02\~липня 2024\~року він\~звернувся зі\~скаргою до\~Північно-Східного\~міжрегіонального управління\~Державної служби\~з питань\~праці України,\~щодо призначення\~позапланової перевірки\~Відповідача з\~питань дотримання\~законодавства про\~працю.\~На підставі\~його звернення\~з 24\~липня 2024\~року по\~06\~серпня 2024\~року проведено\~позаплановий захід\~державного нагляду\~(контролю) ТОВ Агрофірма «ЗОРЯ-АГРО» та під час перевірки встановлено, що наказом від 03 жовтня 2023 року № 54 позивача звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 03 жовтня 2023 року. Відповідно до розрахункового листка, який мається в наявності у Відповідача, за жовтень 2023 року при звільненні йому нараховано розрахункові кошти, а саме грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (179 календарних днів) в сумі 20466,56 гривень. На момент здійснення позапланової перевірки вищезазначені виплати не проведені. Після закінчення перевірки позивачу було рекомендовано звернутися до Відповідача, 03 жовтня 2024 року він направив рекомендованого листа Відповідачу з проханням надати розрахунок нарахованих сум при звільненні та здійснити виплату належних сум на картковий рахунок за реквізитами згідно довідки банку. Не отримавши відповідь, 23 жовтня 2024 року він повторно направив рекомендованого листа такого ж змісту, однак станом на день подання позовної заяви позивач не отримав розрахунку нарахованих йому сум при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки. Середньомісячну заробітну плату за два календарні місяці роботи можливо розрахувати, виходячи з розміру заробітної плати за червень і липень 2023 року, враховуючи те, що розмір його посадового окладу з квітня місяця 2023 року не змінювався і складав 3\~960 гривень. Заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох календарних місяців (червень і липень 2023 року) робочі дні склала 7\~920 гривень. За таких обставин, середньоденна заробітна плата складає 184,18 гривень (7\~920/43 (відпрацьовані робочі дні за два місяці). У зв`язку з тим, що Відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, та враховуючи те, що з моменту пред`явлення ним вимоги до Відповідача про розрахунок до моменту звернення до суду пройшло 86 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 184,18 х 86 = 15839,48 гривень. За таких обставин, просить стягнути з Відповідача не виплачені позивачу в день звільнення компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 20812,33 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого на момент звернення до суду складає 15839,48 гривень. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 03 березня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Зі змісту листа Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці України від 01 серпня 2024 року вбачається, що в ході позапланового заходу державного контролю ТОВ Агрофірма «ЗОРЯ-АГРО» встановлено, що згідно наказу від 06 березня 2015 року № 88 [PERSON] прийнято на роботу за сумісництвом на посаду начальника служби безпеки з 06 березня 2015 року. Наказом від 03 жовтня 2023 року № 54 [PERSON] звільнено із займаної посади згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини з 03 жовтня 2023 року. Відповідно до розрахункового листка за жовтень 2023 року при звільненні позивачу нараховано розрахункові кошти, а саме, грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (179 к.д.) в сумі 20466,56 гривень, до сплати 16475,82 гривень. На момент здійснення позапланової перевірки вищезазначені виплати не проведені. Крім того, під час здійснення заходу контролю Товариством, надано документальне підтвердження про направлення [PERSON] листа через поштове відділення (рекомендований лист про вручення № 37644513727136) за місцем його реєстрації (на поштову адресу [ADDRESS] ), який містив наказ від 03 жовтня 2023 року № 54 та розрахунковий лист за жовтень 2023 року. Проте вказаний лист не був отриманий та повернутий 11 листопада 2023 року до Товариства. Також, з листа вбачається, що Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці України рекомендовано [PERSON] звернутися до ТОВ Агрофірма «Зоря-Агро» (а.с. 15-16). Вище зазначений лист направлено [PERSON] відповідно до поштового штемпелю на конверті 04 серпня 2024 року (а.с. 17). Позивач звертався до ТОВ Агрофірма «Зоря-Агро» із заявами від 03 жовтня 2024 року та від 23 жовтня 2024 щодо надання розрахунку нарахованих йому сум при звільненні та здійснення виплат належних йому сум при звільненні (а.с. 12, 13). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України [PERSON] остання виплата заробітку ТОВ Агрофірма «ЗОРЯ-АГРО» здійснена у серпні 2023 року та з урахуванням сплачених страхових внесків становить 1893,91 гривень (а.с. 6-7). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі тих, що виникли із трудових відносин. Працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ч. 2 ст. 2 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач звернувся до Північно-Східного управління Державної служби з питань праці 02 липня 2024 року, як зазначено у позовній заяві зі скаргою, щодо можливих порушень ТОВ Агрофірма «ЗОРЯ-АГРО» законодавства про працю в частині невиплати розрахункових коштів при звільненні та ненадання повідомлення про нараховані суми належні при звільненні. Фактично, отримавши лист Міжрегіонального управління від 01 серпня 2024 року позивач був повідомлений про те, що йому при звільненні нарахована грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки. Однак, позивач звернувся до суду 27 лютого 2025, тобто більше ніж через 3 місяці з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що відповідач з ним не розрахувався, [PERSON] вимог ст.\~233\~КЗпП України не дотримався, причин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду не зазначив, з клопотанням про поновлення строку звернення до суду не звертався. Верховний Суд у постанові від 6 липня 2022 року у справі № 148/201/21 (провадження № 61-16063св21) констатував, що встановлені статтею 233\~КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Ця правова норма не передбачає переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність визначається в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого у частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Наслідки пропуску строку звернення до суду у вигляді відмови в задоволенні позову застосовуються судом лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але такі строки пропущено та підстав для їх поновлення не встановлено. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Згідно з ч. 1 ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Враховуючи обставини справи пропуск строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови у позові, тому суд вважає недоцільним надавати правову оцінку розрахункам та листуванню позивача.

Outcome: dismissed