Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] в інтересах [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , із заявою про видачу обмежувального припису та просила суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав громадянина [PERSON] та покладення на нього обов?язків: - обмеження спілкування з [PERSON] [INFO] , строком на шість місяців; - заборона наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування), навчання, гуртків, секцій інших місць частого відвідування [PERSON] [INFO] , строком на шість місяців. В обґрунтування своїх вимог, заявниця посилається на те, що [PERSON] здійснює відносно її сина - [PERSON] [INFO] , домашнє насильство, тому вона вимушена звернутись до суду. Також вказує, що [PERSON] є рідним дідусем її сина. Зазначає, що після повернення дитини від діда з бабою, він тривалий час був мовчазний. Пізніше він зізнався, що йому погрожували тим, щоб він нічого не розповідав матері. Саме такі дії діда і баби стали причиною того, що син відокремився від діда з бабою та не бажає з ними спілкуватись. Стосовно дідуся є зафіксований факт агресивного поводження в дитячому садочку, котрий відвідує онук. За даним фактом заявниця звернулась до поліції з заявою. Таким чином, вважає, що її син зазнає психологічного насильства з боку дідуся [PERSON] . Ухвалою від 27.02.2025 року відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві. В судовому засіданні представник заінтересованої особи заперечував щодо обставин, викладених у заяві та просив у задоволенні заяви відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню. Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини видачі обмежувального припису, є\~ Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашне насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно пункту 14\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~- обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 607/10122/19). Згідно тверджень заявниці, вона з 25.04.2015р. по 08.11.2022р. перебувала із [PERSON] у шлюбі, який, згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08.11.2022р. був розірваний, та від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 5-7) Таким чином, [PERSON] є онуком [PERSON] . У листопаді 2023р. та у лютому-березні 2024 р. Іларіон, з дозволу матері [PERSON] , виїжджав разом з дідом [PERSON] та бабою [PERSON] за кордон до батька [PERSON] . Для цього [PERSON] надала на ім`я [PERSON] нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд дитини за кордон (копії заяв від 08.11.2023р. та від 21.02.2024р. додаються). (а.с. 37,38) Відповідно до листа Головного управління національної поліції в Одеській області № 60.1/491 від 17.09.2024р. вбачається, що заява [PERSON] співробітниками ВП 1 ОРУП № l в м. Одесі ГУНП в Олеській області заресєтрована та розглянута (матеріали ЄO-№ 7652 від 29.04.2024 року). Згідно діючого законодавства в зібраних матеріалах немає підстав для порушення кримінального провадження, у зв?язку з відсутністю складу злочину. З гр. [PERSON] , [INFO] , проведена профілактична бесіда про недопустимість протиправної поведінки та роз?яснені правила поводження у побуті та в суспільстві, та попереджений про адміністративну та кримінальну відповідальність. (а.с. 4) Окрім відповіді ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 17.09.2024р., яка підтверджує факт звернення [PERSON] до органів поліції 29.04.2024р. та не підтверджує виявлення ними будь-яких фактів насильства щодо дитини, до заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису додано 2 відеозаписи подій, що мали місце 17.12.2024р., коли [PERSON] з онуком [PERSON] , двоюрідним братом [PERSON] , прийшли до житлового комплексу «Михайлівський», за адресою: [ADDRESS] , зустрітися з [PERSON] та привітати його з днем народження. (а.с. 8) Судом були оглянуті надані заявником відеозаписи, однак з них не вбачається здійснення дідусем стосовно дитини психологічного насильства, а голосна розмова йде про квартиру, в якій проживає заявниця. Зокрема в матеріалах справи містяться: ухвала про відкриття провадження від 13.09.2024 року у справі № 521/9617/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, визначення способів участі батька у вихованні дитини; ухвала про відкриття провадження від 09.07.2024 року у справі № 521/9813/24 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та визначення способу участі у вихованні, третя особа - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради. Крім того, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24.06.2024р. (справа №521/9617/24, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28.01.2025р., зобов`язано [PERSON] н чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною сином [PERSON] , [INFO] , шляхом телефонного та відеоконферензв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та у суботу у періоди доби, коли таке спілкування не порушує режиму дитини та навчального процесу. (а.с.42-45,, 48-54) І (а.с.40-41, 46-47) Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.03.2025 року було визначено такий спосіб участі дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] у вихованні малолітнього онука [PERSON] : встановлено перебування дитини з дідусем та бабусею щосереди з 16:00 год. до 20:00 год. та щонеділі з 14:00 год. до 18:00 год. без присутності матері, усі зустрічі повинні проводитися враховуючи стан здоров`я дитини. (а.с.101-102) З відповіді ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 10.05.2024р. [PERSON] повідомлено, що його заява співробітниками ВП 1 ОРУП № l в м. Одесі ГУНП в Олеській області заресєтрована та розглянута (матеріали ЄO-№ 7652 від 29.04.2024 року). Згідно діючого законодавства в зібраних матеріалах немає підстав для порушення кримінального провадження, у зв?язку з відсутністю складу злочину. З гр. [PERSON] проведена профілактична бесіда та надана рекомендація на те, щоб не перешкоджала спілкуванню дідуся та бабусі з онуком та не провокувала конфліктні ситуації. Рекомендовано налагодити доброзичливі стосунки та намагатися вирішувати всі питання мирним шляхом.(а.с.39) Згідно висновку експерта №27/24 від 13.12.2024р. за результатами проведення судової психологічної експертизи, на яку заявник була запрошена, однак не виявила бажання з`явитися, враховуючи вік дитини, ступінь психологічного впливу на дитину та її виховання з боку матері [PERSON] дуже великий. Виходячи з дослідження наданих аудіо та відеозаписів спілкування дитини та батька, у малолітнього [PERSON] негативне ставлення до батька та його родичів. Таке ставлення у дитини не могло виникнути самостійно, тобто на дитину вплинула думку значущого для неї дорослого, в даному випадку матері [PERSON] . Така дія називається маніпуляцією і є формою психологічного насильства над дитиною. Такі дії негативно впливають на психічний розвиток дитини. Спілкування батька [PERSON] , бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] можуть мати лише позитивний вплив на психологічний стан та розвиток [PERSON] , [INFO] (а.с.58-82) Верховний Суд у постанові від 09.06.2022р. у справі № 216/4309/21 сформував, зокрема, наступний висновок: - в якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; - саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. Судове рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя\~статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Оскільки справа за заявою про видачу обмежувального припису розглядається на підставі відповідних норм\~ЦПК України, обставини щодо домашнього насильства мають бути доведені належними та допустимими доказами, та, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні на підставі оцінки наданих суду належних та допустимих доказів. На таких же засадах суд дає оцінку ризикам. Суд, ретельно дослідивши надані учасниками справи докази, констатує, що вони жодним чином не підтверджують вчинення [PERSON] діянь, які би підпадали під ознаки вчинення психологічного насильства, про яке стверджується в заяві, що розглядається. Так само суду не надано відомостей про притягнення [PERSON] до відповідальності в установленому порядку чи оформлення щодо нього в установленому порядку адміністративного матеріалу, видачу тимчасового заборонного припису тощо. Самі по собі конфлікти заявника та заінтересованої особи, виклик поліції, наявність судових спорів крізь призму статті 62\~Конституції України суд не вважає достатнім доказом для висновку про вчинення домашнього насильства. Отже, враховуючи приписи статей 12,81 ЦПК України, суд зазначає, що заявник не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення щодо нього та їх з заінтересованою особою спільних малолітніх дітей психологічного насильства, так само як і ризиків настання такого насильства у майбутньому. За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність вимог заяви. Статтею 81ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, наведені заявником обставини не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшли свого підтвердження при розгляді справи судом та не дають підстави для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи. Зі змісту заяви вбачається, що між заявником та заінтересованою особою існують приватні непорозуміння, а тому видача обмежувального припису щодо заінтересованої особи може призвести до порушення його прав, що за відсутності належних доказів на підтвердження вчинення ним домашнього насильства щодо заявника є неприпустимим. Згідно з ч. ч . 1, 2, 4\~ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~або\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed