Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17.06.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та обов`язки щодо виховання дитини, втрату почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони з грудня 2024 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, а збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, тому просить суд розірвати шлюб та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 13.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі та визнав позовні вимоги у повному обсязі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, про що складено актовий запис №134 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, примирення неможливе, про що зазначено у позовній заяві. Спору щодо місця проживання дітей немає. Заперечень відповідачем не надано. Згідно з ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст.\~112\~СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, позивач просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з визнанням позову відповідачем, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків судового збору підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved