Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

25.11.2024 р. [PERSON] звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Менше ніж за рік після народження сина відповідач покинула родину, в зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 20.03.2019 р. визначено місце проживання малолітньої дитини разом із батьком за місцем його проживання. За твердженням позивача, 09 травня 2020 року відповідач від іншого чоловіка народила [PERSON] , яку рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2020 року (справа 377/397/20) у неї спочатку відібрали та передали органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради, а згодом рішенням суду від 07 липня 2021 року (справа 743/411/21) позбавили її батьківських прав. 19 вересня 2023 року рішенням Славутицького міськрайонного суду Київської області відповідача засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у 2 роки, та ухвалою цього суду від 25 липня 2024 року відповідачу скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено її для відбування покарання (справа № 377/632/23). У період з 01.09.2021 р. до 21.08.2024 р. [PERSON] відвідував дошкільний заклад освіти № 6 «Крунк», а з вересня є учнем 1 класу Славутицької ЗЗСО № 3. Відповідач жодного разу до вказаних закладів не з`являлась та не цікавилась сином, про що свідчать інформація з цих закладів. Фактично відповідач більше п`яти років не цікавиться життям її сина та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на наведене, позивач звернувся з даним поховом до суду. Справу передано головуючому судді 26.11.2024 р. 02.12.2024 р. отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. У період з 29.11.2024 р. до 09.12.2024 р. головуючий суддя перебувала у відпустці. 10.12.2024 р. відомості про зареєстроване місце проживання відповідача передано головуючому судді. Ухвалою Ріпкинського\~районного суду\~Чернігівської області\~від 10.12.2024\~р.\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~у справі\~у в\~порядку загального\~позовного провадження,\~а також\~витребувано від\~служби у\~справах дітей\~та сім`ї\~виконавчого комітету\~Славутицької міської\~ради Вишгородського\~району Київської\~області письмовий висновок\~щодо доцільності\~позбавлення батьківських\~прав [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~щодо малолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] \~та витребувано\~органу опіки\~та піклування\~Ріпкинської селищної\~ради Чернігівського\~району Чернігівської\~області письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проведення підготовчого засідання призначено на 06.01.2025 р. 16.12.2024 р. від служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, а також про необхідність додаткового строку для підготовки письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за вх. № ЕП-1337/24. 18.12.2024 р. від органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області надійшла заява про неможливість надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що [PERSON] фактично не проживає на території Петрушівського старостинського округу, зареєстрована за вх. № 4934/24. 06.01.2025 р. від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі та відсутність заперечень проти відкладення судового засідання з метою надання додаткового строку для підготовки висновку органу опіки та піклування, зареєстрована за вх. № 52/25. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.01.2025 р. відкладено судове засідання до 04.02.2025 р. з метою виклику у судове засідання відповідача усіма відомими засобами зв`язку, а також шляхом розміщення оголошення на вебсайті судової влади України. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.02.2025 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання позивача задоволено, розгляд справи відкладено до 24.02.2025 р. 14.02.2025 р. від виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області надійшов висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вх. № 548/25. 24.02.2025 р. від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та відсутності заперечень проти призначення справи до судового розгляду по суті, зареєстрована за вх. № 678/25. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24.02.2025 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2025 р. 10.03.2025 р. від служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника та про підтримання позовних вимог в повному обсязі, зареєстроване за вх. № ЕП-294/25-Вх. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.03.2025 р., постановленою без оформлення окремим документом, розгляд справи відкладено до 27.03.2025 р. 19.03.2025 р. від служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника та про підтримання позовних вимог в повному обсязі, зареєстроване за вх. № ЕП-346/25-Вх. 26.03.2025 р. від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. У заяві позивачем зазначено про підтримання позовних вимог та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. 27.03.2025 р. позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач повідомлена в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судова влада України. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27.03.2025 р. постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Як свідчать матеріали справи, позивач і відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 20.03.2019 р. № 166 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання (а. с. 12). У період з 01.09.2021 р. до 21.08.2024 р. [PERSON] відвідував дошкільний заклад освіти № 6 «Крунк» комбінованого типу. Під час відвідування садка хлопчик був життєрадісний, допитливий, активний, комунікабельний. В дитячому колективі був дружній та мав багато друзів. За час перебування дитини в закладі вихованням, доглядом та розвитком [PERSON] займалися батько [PERSON] та бабуся, [PERSON] . Мати, [PERSON] , в дитячому закладі не з`являлась жодного разу, з вихователями з приводу розвитку та виховання дитини не спілкувалась. Вказане вбачається з інформації, виданої дошкільним закладом 30.09.2024 р. за вих. № 04-04/61 (а. с. 16). Згідно характеристики, виданої Славутицьким закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №3 Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області 13.11.2024 р. за вих. № 01-45/256, за період навчання дитини в закладі мати [PERSON] до закладу не з`являлась, життям та навчанням дитини не цікавилась (а. с. 17). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету від 07.02.2025 р. № 76, мати безвідповідально ставиться до свого батьківства, свідомо нехтує хоча б мінімальним ефективним спілкуванням з дитиною і не вживає жодних дій, які б свідчили про бажання виконувати батьківські обов`язки. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] (а. с. 73 74). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підсумовуючи встановлені у даній справі обставини, судом констатується, що відповідач протягом тривалого часу свідомо не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та розвитком, а також здоров`ям, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться навчанням у школі, не забезпечує дитину матеріально. Відтак суд вважає, що висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим та у суду відсутні підстави стверджувати аргументи, що свідчать не на його користь. Також необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Крім того, згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини перелічені в ч. 1 ст.\~182\~СК\~України обставини даної справи і вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позовної заяви. За положеннями ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Outcome: approved