Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

12.03.2024 позивачка [PERSON] особі свого представника адвоката Я.І.Мороченець звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 24.03.2020. У шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка проживає разом із матір`ю (позивачем) в смт Завалля Голованівського району Кіровоградської області, там відвідує заклад дошкільної освіти "Берізка". Відповідач жодного разу в садочок не приходив, розвитком дитини не цікавиться, з вихователями не спілкувався та не підтримував контакту. Позивачка займається її навчанням та вихованням, піклується про життя та здоров`я дитини, дбає про створення належних умов для її проживання, утримує матеріально. Відповідач з дочкою взагалі не спілкується впродовж останніх років, не бачить її, не цікавиться її розвитком, станом здоров`я, потребами, в добровільному порядку матеріально не допомагає дитині. 01.11.2022 Гайворонським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частки заробітку платника аліментів, починаючи з 07.10.2022 по даний час, але відповідач з моменту присудження аліментів жодного разу їх не сплачував. Має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 10069,50 грн станом на березень 2024 року. Дана бездіяльність в обов`язку батька щодо виховання, утримання та забезпечення всім необхідним говорить про ухилення його від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання дочки. Позивачка вважає, що право дочки порушується зі сторони батька [PERSON] , який не спілкується з дитиною, добровільно не утримує її матеріально, свідомо самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. 26.03.2024 відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначене на 01.05.2024 о 10-30 год.; залучено до участі у справі як третю особу дочку сторін - [PERSON] та орган опіки та піклування-виконавчий комітет Семенівської селищної ради; зобов`язано орган опіки та піклування скласти та надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 15.10.2024 підготовче судове засідання закрите, призначено справу до судового розгляду по суті 04.12.2024 о 14-00 год. У підготовчих судових засіданнях і у судових засіданнях з розгляду справи по суті оголошувалися перерви неодноразову у зв`язку із залученням третіх осіб, вступом у справу представника відповідача, складенням письмових заяв по суті справи, не отримання висновків органів опіки та піклування, неможливістю участі представників у судових засіданнях через знеструмлення приміщення суду або за їх клопотанням, визнання судом обов`язковою участі сторін у судовому засіданні, не вирішення питання допиту свідків, ненадання органом державної виконавчої служби затребуваного відповідачем розрахунку заборгованості за аліментами тощо. Представник відповідача [PERSON] - адвокат О.С.Венерський відзивом від 16.04.2025 просила у задоволенні позову відмовити повністю. Доводи позивачки, про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно їх спільної дитини, не утримує її матеріально, не спілкується з нею, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я не відповідають дійсності, оскільки саме позивачка чинила та продовжує чинити відповідачеві перешкоди у спілкуванні із дочкою та її утримання. Відповідач після розірвання шлюбу переїхав у м. Чернівці, де проживає по теперішній час. Із 26.06.2020 працює на посаді інженера перевірки димових та вентиляційних каналів у ФОП [PERSON] . Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, то відповідач добровільно подав до Глобинського ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області заяву про передачу виконавчого провадження № [NUMBER] до Першого відділу ДВС с. Чернівці за місцем свого проживання. 11.04.2024 вказане виконавче провадження передано до Першого відділу ДВС с. Чернівці. Відповідач неодноразово сплачував аліменти, а отже виконував свій батьківський обов`язок щодо утримання дитини, що вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.04.2024. Крім того, в розрахунку не відображаються всі оплати, які здійснював відповідач на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] , що підтверджується відповідними квитанціями на ім`я [PERSON] , зокрема не враховано: травень 2023 року 1000,00 грн, червень 2023 року 500,00 грн, грудень 2023 року 2000,00 грн, лютий 2024 року 1600,00 грн, березень 2024 року 2300,00 грн, квітень 2024 року 3050,00 грн. Тобто, даний розмір заборгованості не відповідає дійсності, він не враховує всі оплати здійснені відповідачем. Крім того позивачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу, який вказував би на невиконання відповідачем обов`язку щодо забезпечення та утримання дочки, а отже дані твердження є безпідставними, належним чином не підтверджені та вводять суд в оману. Також позивачкою не надано жодного доказу, який б підтверджував наявність порушення відповідачем батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] . Позивачка постійно створює і продовжує створювати перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, вона налаштовує дитину проти батька, ігнорує повідомлення, дзвінки і прохання відповідача поспілкуватися з дочкою, передати їй подарунки та перешкоджає батьку в тому, щоб він брав участь в житті його дочки. Оскільки дочка проживає із матір`ю можливість спілкуватися і бути присутнім в житті дитини можливе лише через позивачку, яка на даний момент заблокувала всі можливі засоби зв`язку з відповідачем, тим самим унеможливлює батьку виконувати свої обов`язки. Постійні намагання відповідача дізнатися про самопочуття та стан здоров`я дочки, намагання оплатити лікування дитини та поспілкуватися з лікарями завершувалися грубою відмовою та погрозами зі сторони позивачки. Також відповідач неодноразово звертався до позивачки з метою попереднього погодження часу зустрічі із дочкою, адже йому потрібно завчасно спланувати поїздку до дитини. На жаль, жодних компромісів з питання побачень батька та дочки сторонами досягти не вдалося. Відповідач справді намагається бачитися з дочкою, відвідувати свята та її дні народження. Він цікавиться її потребами, захопленнями, бажаннями, вподобаннями в іграшках та розвагах, що підтверджується особистим листуванням. Також [PERSON] надсилав кошти на потреби дочки та подарунки, які його дружина повертала. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи позивачки не зверталася до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , а отже звернення [PERSON] з вказаною позовною заявою є передчасним, не обґрунтованим та таким, що порушує права та інтереси дитини. За вказаних обставин, вважаю що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він бажає та вчиняє дії спрямовані на активну участь у житі своєї дочки (т. 1 а.с. 70-123). Третя особа-орган опіки та піклування Заваллівської селищної ради у своїх письмових поясненнях від 05.06.2024 вказав, що оскільки відповідач проживає у м. Чернівцях то за таких обставин неможливо з`ясувати стан виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до дочки [PERSON] . Відповідно, затвердження висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав особи на засіданні виконавчого комітету Зваллівської селищної ради можливе лише після проведення відповідного засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Зваллівської селищної ради за обов`язкової участі [PERSON] . Згідно наявної інформації [PERSON] не проживає на території Зваллівської селищної ради. У зв`язку із цим, відсутня можливість належного його повідомлення про час та місце проведення засідання комісії з питань захисту дитини при виконавчому комітеті Зваллівської селищної ради та неможливість складання висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (т. 1 а.с. 136, 137). Надалі висновок органу опіки та піклування складено, встановлено доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дочки. Третя особа - орган опіки та піклування-виконавчий комітет Заваллівської селищної ради просить розглянути справу за відсутності свого представника (т. 1 а.с. 138, 151, 169, 224). Надалі заявою від 30.12.2024 № 1456/03-14 просить розглянути справу за відсутності свого представника та врахувати висновок від 25.06.2024 № 65 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (т. 2 а.с. 33). Третя особа - орган опіки та піклування-виконавчий комітет Семенівської селищної ради заявою від 27.08.2024 просить розглянути справу без участі свого представника та винести рішення на підставі наявних у справі документів (т. 1 а.с. 172, 173). Представник виконавчого комітету М.В.Зайченко у підготовчому судовому засіданні повідомив, що виконавчий комітет не може скласти висновок у справі оскільки ні дитина, ні жоден із її батьків не проживають у межах Семенівської територіальної громади. Третя особа-малолітня [PERSON] не взяла участі у судовому засіданні ні особисто, ні у режимі відеоконференції. Сторона позивача вважала, що віддаленість від суду, стан здоров`я і вік дитини є перешкодою до цього (т. 1 а.с. 48, 49). У судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримує повністю. Позивачка наголосила що відповідач фінансово не допомагає дитині, в садок її не водив, до школи не водить. Дитина перебуває на обліку у лікарів. 18.12.2024 відповідач востаннє телефонував дочці, аліменти не сплачує. У квітні 2023 року дочку оперували і батько усунувся від допомоги. Тоді був приступ астми і дитину возили у лікарню у м. Вінниця. Відповідач не має номера телефону дочки. Він телефонує після 21 години коли дочка вже спить. Батько повинен мати "живе" спілкування із дочкою, не приїжджає до неї. Представник позивача наголосив, що відповідач порушує свій батьківський обов`язок за ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК) і через ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини повинен бути позбавлений батьківських прав з підстави п. 2 ч. 1 ст. 164 СК. Заборгованість за аліментами зросла упродовж розгляду справи. Баланс інтересів дитини і участі у її вихованні порушує відповідач. Відповідач ухиляється від відвідування дочки прикриваючись можливою мобілізацією. Відповідач спромігся віднайти 14000,00 грн на правничу допомогу, але при цьому не знаходить коштів для своєчасної і повної сплати аліментів. Сторона позивача проти позову заперечує повністю. Відповідач наголошує, що любить і бажає спілкування із дочкою, але позивачка перешкоджає цьому, зокрема й шляхом не передавання телефону під час його дзвінків, блокування його номера телефону. Він не може безпосередньо бачити дочку бо із 2018 року проживає у м. Чернівці. Востаннє бачив дочку у 2020 році, не може до неї приїхати побоюючись дій працівників ТЦК. СМС-повідомленнями і дзвінками просить позивачку інформувати про стан дитини і її потреби. Через сторонніх людей дізнається про життя дитини. Про нагальну потребу лікування дочки дізнався не від позивачки. Пропонував відповідачці із дочкою приїхати у м. Чернівці для обстежень, але позивачка відмовила у цьому. Аліменти платить у міру можливості, розуміє що має заборгованість, має обмежені доходи. Пропонував позивачці разом із дочкою приїжджати до них у гості, на що отримував відмови. Не знав до якого садка ходить дочка. По телефону дочка розповідає про школу і своє дозвілля. Кошти для адвоката позичив оскільки такі ціни і він потребує захисту. Хотів би віддати ці гроші дитині, але змушений платити гонорар. Представниця відповідача додала, що підстави позову спростовано: відповідач частково платить аліменти, спілкується із дочкою, а позивачка цьому перешкоджає. Інтереси позивачки щодо позбавлення батьківських прав не є пріоритетними стосовно дитини. Відповідач має відстрочку від призову через догляд за батьком. Щодо змагальності та диспозитивності Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК). Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Процесуальний обов`язок доведення вимог позову, заяви, клопотання тощо учасника справи, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на відповідну сторону у разі заперечення проти таких позову, заяви, клопотання тощо з боку іншого учасника справи. Верховний Суд у постанові від 29.05.2020 у справі № 739/2159/18 звернув увагу, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Вивчивши письмові заяви учасників справи по суті справи, вислухавши сторони і їх представників, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 9). 24.03.2020 рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 10). Судовим наказом Гайворонсокого районного суду Кіровоградської області від 01.11.2022 з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 07.10.2022 до повноліття дитини, тобто до [INFO] (т. 1 а.с. 11). Начальником відділу Семенівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову від 11.01.2023 № [NUMBER] про відкриття виконавчого провадження за вказаним судовим наказом (т. 1 а.с. 12, 13). Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2023 складає 10069,50 грн і обрахована за 3 місяці: жовтень, листопад і грудень 2022 року (т. 1 а.с. 14). Згідно довідки ФОП [PERSON] № 2 від 08.01.2024 [PERSON] працює на посаді інженера перевірки димових та вентиляційних каналів з 26.06.2020 згідно наказу № 3 від 26.06.2020 по теперішній час (т. 1 а.с. 77). Заявою від 23.02.2024 [PERSON] повідомив начальника Глобинського ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про його місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та просив передати виконавче провадження № [NUMBER] за його місцем роботи у Перший відділ ДВС м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т. 1 а.с. 78). Постановою від 11.04.2024 виконавче провадження № [NUMBER] передано із Глобинського ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Першого відділу ДВС м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т. 1 а.с. 79-81). Суд наголошує, що передача виконавчого провадження відбулася з ініціативи відповідача до звернення позивачки з позовом до суду (т. 1 а.с. 78). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № [NUMBER] станом на 01.04.2024 заборгованість становить 14046,86 грн (а.с. 82). Квитанцією АТ "ПриватБанк" від 01.04.2024 [PERSON] перераховано власні кошти - аліменти у сумі 3050,00 грн на картку [NUMBER] , квитанцією від 27.03.2024 [PERSON] перераховано на картку [NUMBER] [PERSON] перераховано власні кошти - аліменти у сумі 2300,00 грн, квитанцією від 23.02.2024 [PERSON] перераховано на картку [NUMBER] [PERSON] перераховано власні кошти - аліменти у сумі 1600,00 грн, квитанцією від 19.12.2023 [PERSON] перераховано на картку [NUMBER] [PERSON] перераховано власні кошти у сумі 2000,00 грн, квитанцією від 02.06.2024 [PERSON] перераховано на картку [NUMBER] [PERSON] перераховано власні кошти - аліменти у сумі 500,00 грн, квитанцією від 10.06.2023 [PERSON] перераховано на картку [NUMBER] [PERSON] перераховано власні кошти - аліменти у сумі 500,00 грн, квитанцією від 27.05.2023 [PERSON] перераховано на картку [NUMBER] [PERSON] перераховано власні кошти - аліменти у сумі 1000,00 грн (т. 1 а.с. 83-89). Станом на 24.03.2025 заборгованість відповідача за аліментами складає 21854,25 грн, на що вказує розрахунок державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Чернівці. Розрахунок вказує на заборгованість за жовтень, листопад і грудень 2022 року у загальній сумі 4025,00 грн, що спростовує первинний розрахунок заборгованості більш як у 2 рази. Розрахунок відображає щомісячних 18 платежів відповідача і 11 не платежів. Порівняно із датою звернення з позовом до суду заборгованість зросла із 12932,32 грн до 21884,25 грн. До березня 2024 року відповідач здійснив 11 платежів за аліментами; не здійснив 7 платежів (т. 2 а.с. 54, 55). Отже довод позову про повну не сплату відповідачем аліментів для утримання дочки є безпідставним і спростовується вказаними квитанціями та розрахунком державного виконавця. Згідно довідки КЗ "Заваллівський заклад дошкільної освіти "Берізка" від 06.11.2023 № 101 [PERSON] , [INFO] , відвідує Заваллівський дитячий садочок "Берізка" з червня 2021 року по теперішній час. Дитина регулярно відвідує дитячий садочок, завжди охайна і доглянута. Мати дитини постійно спілкується з вихователем, цікавиться вихованням дитини в межах садочка та її навчанням. Батько дитини [PERSON] жодного разу в садочок не приходив, розвитком дитини не цікавиться. Контакту із вихователем не підтримував, і не спілкується. Дитину до дитячого садочка завжди приводить і забирає мати (т. 1 а.с. 15). Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , умови проживання в квартирі чисто та затишно, зроблений сучасний ремонт, є всі необхідні меблі та побутова техніка. В дитини є окреме шкільне місце, шафа для одягу та іграшок. [PERSON] забезпечена сезонним одягом та взуттям. Сім`я повністю забезпечена продуктами харчування. Для виховання та розвитку дитини створено ідеальні умови (т. 1 а.с. 16). Згідно довідки Заваллівської селищної ради № 454 від 09.11.2023 [PERSON] зареєстрована та проживає з 22.11.2019 по даний час за адресою: [ADDRESS] , про те, що разом з нею за вищевказаною адресою проживає її донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її повному утриманні (т. 1 а.с. 18). Згідно епікризу із медичної картки № 4719 стаціонарного пацієнта (пульмонологічне відділення) від 17.07.2020, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.01.2022, консультативного висновку спеціаліста від 25.04.2023, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 26.07.2023, [PERSON] , [INFO] , хворіє на астму (т. 1 а.с. 51-53). Дитина отримувала медичну допомогу 17.01.2022 і 26.07.2023 (т. 1 а.с. 52, 53). З переписки у меседжері Viber між сторонами вбачається що відповідач просив 05.08.2023 і 07.08.2023 у позивачки поспілкуватися із дочкою, але відповіді не одержав; 13.03.2023 відповідач отримує умову позивачки про спілкування із дочкою "будуть аліменти, будеш говорити"; 15.03.2023 відповідач цікавиться здоров`ям дочки; 02.04.2024 тривалість відеодзвінка склала 07:38 хв.; 05.04.2024 позивачка підтверджує отримання 1489,51 грн як аліменти із зауваженням про належну суму 3500,00 грн; 26.05.2023 не прийнято 2 відеодзвінка відповідача до позивачки; 22.05.2023 відеодзвінок тривалістю 14:07 хв.; 27.05.2023 відеодзвінок тривалістю 46:43 хв.; 02.06.2023 листування щодо недостатнього перерахування аліментів; 25.06.2023 відеодзвінок тривалістю 01:19 хв.; 29.06.2023 спілкування щодо придбання продуктів; 18.07.2023 спілкування щодо хвороби дитини; 18.07.2023 відповідач запевняє що надасть кошти на лікування на що отримує відповідь що більше нічого не знатиме про здоров`я дитини; 22.07.2023, 23.07.2023, 26.07.2023, 30.07.2023, 31.07.2023 відповідач отримує відмови позивачки на прохання поговорити з дочкою; 02.11.2023 перерахував позивачці для дочки 3015,08 грн; 17.12.2023 просив поспілкуватися із дочкою (т. 1 а.с. 90-103). Зазначене є беззаперечним доказом спілкування відповідача із дочкою, опікування її здоров`ям і життям, створенням відповідачкою передумов для розмов із дочкою та емоційним реагуванням обох щодо дочки і, як наслідок, спростовує доводи позову про не спілкування відповідача із дочкою упродовж останніх років, не зацікавлення ним її життям і здоров`ям, відсутністю добровільної матеріальної допомоги. Сторони не заперечували, що на наданих судові фотографіях є спільні зображення відповідача і дочки сторін; фотографії зроблені 30.06.2019 у м. Кузнецовськ (м. Вараш) Рівненської області, у 2020 році у селищі Заваллівка Кіровоградської області (т. 1 а.с. 104-108). Згідно письмових пояснень [PERSON] , подруги відповідача [PERSON] на момент їх знайомства він був розлучений і мав маленьку донечку, про яку тепло відзивався постійно. Ініціатором розлучення була його колишня дружина, яка більше не хотіла проживати з ним разом. Спочатку вона ще дозволяла [PERSON] інколи спілкуватися з дочкою, коли він постійно вмовляв. Але з часом все погіршувалось. Останню посилку, яку він відправив дитині, вона не забрала на пошті і повернула назад. [PERSON] завжди був готовий до компромісу з нею, бо дуже хотів хоч інколи бачити дочку і сама донечка теж завжди була рада бачити тата хоч по вайберу, але колишня дружина обмежила це і в кінці зовсі його заблокувала, щоб він не мав ніякого доступу до дитини. Це триває трохи більше півроку. [PERSON] висилав гроші дитині на лікування постійно та на інші потреби. Просив завжди повідомляти про стан її здоров`я дитини, але цього не було. Тому він завжди скаржився мені, був розстроєний і просив поради, що йому робити далі. Його повністю обмежили і він нічого не міг зробити в цій ситуації (т. 1 а.с. 108, 109). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 16.04.2024, брата відповідача [PERSON] , у 2018 році у [PERSON] народилася дочка [PERSON] , після її народження він переїхав до м. Чернівці та почав проживати окремо, оскільки [PERSON] не бажала проживати далі разом. Через деякий час вона подала на розлучення хоча брат до останнього просив її щоб не руйнувала родину і він міг виховувати [PERSON] і жити разом. А потім через деякий час [PERSON] подала на аліменти. Під час спілкування з братом він часто ділився тим, що у нього складаються важкі стосунки з колишньою дружиною, що вона не дає йому спілкуватися з дочкою. [PERSON] знала що [PERSON] проживає у Чернівцях і він звав її до себе щоб жити разом родиною, але вона відмовилась. [PERSON] просив [PERSON] щоб вона дала йому можливість спілкуватися з дочкою хоча б через Вайбер , вона нічого не розповідала йому про стан здоров`я дитини, [PERSON] скидав їй гроші для дочки. Через чужих людей він дізнавався що дитина хвора, тоді вже і [PERSON] признавалася і він скидав на ліки гроші, щоб поговорити з дитиною. Він міг тижнями її просити поговорити з дитиною, [PERSON] завжди відговорювалась, що зайнята чи дитина не хоче говорити і потім взагалі заблокувала його скрізь щоб він не міг додзвонитися до неї. З мого телефону він телефонував [PERSON] і пива, чому вона не дає йому спілкуватися з дитиною, на що вона відповіла, що не хоче щоб він дзвонив і не буде давати йому спілкуватися з [PERSON] і вимкнула дзвінок, і не брала більше телефон. Вже пів року як вона обмежила в спілкуванні [PERSON] з [PERSON] (т. 1 а.с. 111, 112). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 16.04.2024, подруги відповідача [PERSON] , познайомили вони у 2020 році, [PERSON] одразу сказав, що він розлучений і має маленьку дочку, яка живе з його колишньою дружиною в іншому місті, тому спілкувався з дочкою по Вайберу і то в тих випадках коли була можливість і давала мати дівчинки. [PERSON] розповідав, що колишня дружина не дає йому спілкуватися з дитиною через свою зайнятість та ніби небажання самої дівчинки. Знаю що [PERSON] скидав гроші для дитини на лікування коли та хворіла та потрапила в лікарню, неодноразово їздив до дитини та казав що дівчинка до нього тягнеться та хоче спілкуватися. Неодноразово питав поради що робити з цією ситуацією, бо останні пів року колишня дружина взагалі заблокувала номера телефону та не дає йому спілкуватися з дочкою, а коли телефонував з чужого номеру і вона чула його голос, то казала щоб він залишив їх у спокої та не турбував, бо він їм не потрібен (т. 1 а.с 114). Суд відхиляє зазначені письмові пояснення 3-х громадян як докази, оскільки свідок надає відповідні покази у судовому засіданні після приведення його до присяги, а не у спосіб складення можливо власноручно складених письмових заяв із не визначеним адресатом хоча навіть із додавання фотокопій паспортів авторів. Згідно акту обстеження умов проживання від 01.04.2024 за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] - батько відповідача, [PERSON] , [INFO] - мати відповідача, [PERSON] - відповідач зареєстрований, але не проживає. Під час обстеження проведена бесіда з мешканцями будинку та встановлено, що [PERSON] за цією адресою не проживає, місце його перебування не відоме (т. 1 а.с. 44). Отже орган опіки та піклування Семенівської селищної ради не має можливості скласти і подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , який є додатком до рішення виконавчого комітету Заваллівської сільської ради від 25.06.2024 № 65, встановлено, що після розірвання шлюбу сторін їх дочка [PERSON] залишилася проживати із матір`ю (позивачкою). Дитячий садок, у якому виховується дочка повідомив, що її батько жодного разу у садок не приходив, з вихователями не спілкувався, проблемами життя дитини не цікавився. [PERSON] тричі був запрошений на засідання комісії з захисту прав дитини при виконавчому комітеті Заваллівської селищної ради (перший раз - листом з повідомленням, за вказаним місцем реєстрації, другий раз - у телефонному режимі, третій раз - листом з повідомленням за місцем роботи). [PERSON] на засідання комісії не з`явився, із заявою до органу опіки та піклування про встановлення годин спілкування батька з дитиною не звертався. Комісією у складі працівників служби у справах дітей Заваллівської селищної ради 08.11.2023 було проведено обстеження умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В квартирі наявне електропостачання, водопостачання, автономне електроопалення. Помешкання складається з 1-ї кімнати, кухні, ванної кімнати та коридору. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови проживання. Дитина в повній мірі забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям та іншими необхідними речами та ліками. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] . Тому комісія прийшла до висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 65, 150-152). Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК). Суд зазначає, що вказаний висновок від 25.06.2024 № 65 не містить вказівки на врахування чи відхилення органом опіки та піклування доводів відзиву на позов, які були у розпорядженні виконавчого комітету Заваллівської сільської ради, зокрема листування і способу спілкування сторін стосовно їх дочки, актуальних відомостей про сплату відповідачем аліментів поза рахунками (розрахунків) органу державної виконавчої служби тощо. Сторона відповідача стверджувала, що не отримувала запрошення на засідання виконавчого комітету. Доказів на спростування цього судові не надано. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (ч.ч. 1-3, 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч.ч. 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК)) Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК). Тлумачення наведених положень ст. 164 СК свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (висновки постанов Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 320/5094/19, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Факт стягнення аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (висновки постанови Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 420/1075/17, від 20.03.2024 у справі № 204/2097/22). Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як роз`яснено у п. 16 зазначеної Постанови ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В Рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Слід наголосити, що за загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків, тобто є крайнім, радикальним, винятковим заходом впливу за неналежну поведінку одного із батьків щодо її дитини. Ураховуючи зазначені встановлені судом обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд узагальнено висновує, що відповідач наполегливо бажає спілкуватися зі своєю дочкою, проти позбавлення батьківських прав категорично заперечує, має окремі перешкоди у телефонному спілкуванні із дочкою, не повною мірою сплачує аліменти для утримання дочки, ініціює перебування у нього дочки, утримується від поїздок до дочки через побоювання дій працівників ТЦК; доводи позову про повну не сплату аліментів та повну (абсолютну) не участь відповідача у житті дитини спростовано відповідачем; між сторонами склалися тривалі неприязні стосунки через віддалене проживання відповідача від дочки і неповну сплату ним аліментів на її утримання; відповідач обґрунтовано мав потребу скористатися відплатною правничою допомогою у справі, - що у сукупності не є тими обставинами із якими закон пов`язує наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дочки як винятковий захід так званого "дисциплінуючого/санкціонованого" пливу на поведінку відповідача. Як наслідок суд відмовляє у задоволенні позову повністю. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд відмовив у задоволенні позову повністю. Тому підстави для покладення на відповідача судових витрат зі сплаченого позивачкою 1211,20 грн судового збору відсутні (т. 1 а.с. 4, 25). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed