Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , Хмельницької міської ради та просив визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року №517 в частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON] , площею 0,02 га за адресою [ADDRESS] ; визнати недійсним державний акт на право власності на землю від 09.04.2002, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю ХМ №21354, виданий на ім`я [PERSON] . Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просиь позов задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні та в відзиві на позов проти позову заперечила та просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Повноважний представник міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував, вказував на безпідставність позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню. Позовні вимоги є вимогами за зустрічним позовом до позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Хмельницької міської ради про: усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належними їй на праві власності земельними ділянками, шляхом вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована у [ADDRESS] , площею 0,043 га, кадастровий номер 6810100000:01:007:0134, що була проведена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О. 15.10.2015 на підставі посвідченого ним договору купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за р.н. 1697, індексний номер 25290194; усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належними їй на праві власності земельними ділянками, шляхом вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована у [ADDRESS] , площею 0,0238 га, кадастровий номер 6810100000:01:007:0008, що була проведена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Дембіцькою І.М.09.10.2015 на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за р.н. 1323, індексний номер 25183051. В подальшому Позивачка за первісним позовом подала до суду клопотання про відмову від позову у справі в частині позовних вимог до [PERSON] та клопотання про залишення без розгляду своїх позовних вимог. Ухвалами від 17 січня 2025 р. суд прийняв відмову позивача від позову в частині позовних вимог до [PERSON] , закрив провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та залишив без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. Клопотання представника відповідача [PERSON] за первісним позовом про стягнення з [PERSON] судових витрат під час закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном під час закриття провадження у справі не вирішувалось. Як встановлено судом [PERSON] належить частка 46/100 житлового будинку [ADDRESS] розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134, загальною площею 0,0430 га, яка належить йому на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2015, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О., зареєстрованого в реєстрі за №1697. Попередній власник земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134 [PERSON] набув право власності на неї на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 28 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького округу Поліщук Н.В., зареєстрованим в реєстрі за №436. Продавець за вказаним договором [PERSON] (перший власник земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134) володіла нею на підставі Державного акта на право власності на землю від 09 березня 1998 року зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ХМ №15912. Державний акт видано на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.02.1998 р. №2145. В Державному акті визначено конфігурацію та межі земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134 таким чином, щоб забезпечити необхідний прохід/проїзд на земельну ділянку по [ADDRESS] (літери від А до Б). В такій же конфігурації та межах вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі. [PERSON] не заперечувала, що як суміжний користувач погоджувала межі земельних ділянок, суміжних землекористувачів в тому числі [PERSON] [PERSON] у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю від 09.04.2002 року належить на праві власності дві земельні ділянки площею 0,02 га, які розташовані у [ADDRESS] та призначені для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Хмельницькою міською радою на підставі рішення Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року №517. В березні місяці 2020 року у [PERSON] виникла необхідність у встановленні на місцевості меж належних їй земельних ділянок та закріплення їх довгостроковими межовими знаками та присвоєння належним їй земельним ділянкам кадастрових номерів. З даним питанням остання звернулась до землевпорядної організації, яка здійснила всі необхідні дії після яких, її документи були передані на державну реєстрацію до відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. 06.03.2020 року [PERSON] отримала рішення №PB-6800598552020 державного кадастрового, реєстратора Відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державною земельного кадастру з вказівкою на неможливість внесення відомостей про належні [PERSON] земельні ділянки в зв`язку з тим що земельна ділянка належна [PERSON] перетинається з земельною ділянкою 6810100000:01:007:0134 (площа співпадає на 15.3094%), яка перебуває у власності [PERSON] . Відповідно до висновку експерта №1071/023за результатами проведення судових земельно-технічних експертиз складеного 31 січня 2024 року судовим експертом Власюком В.В. встановлено, що земельна ділянка, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у [ADDRESS] площею 0,02 га та належить на праві власності [PERSON] , накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134, загальною площею 0,0430 га, право власності на яку належить [PERSON] , загальна площа накладення становить 0,0019 га (19 кв.м.), тобто близько 1% від площі ділянки [PERSON] , та складається з двох частин: площею 0,0018 га обмеженої точками 1-2-3-4-5-1 та площею 0,0001 га обмеженої точками 6-7-8-9-7, див план накладення в Додатку №5. Статтями 13 і 41 Конституції України, визначено, що від імені Українського народу права власності, в тому числі на землю, здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, і усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 17 Земельного кодексу України (від 18.12.1990 р. №561-ХІІ чинному станом на 1998 р. на момент виникнення права власності на земельну ділянку ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134 першого власника [PERSON] ) визначено, що громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (від 18.12.1990 р. №561-ХІІ чинному станом на 1998 р. на момент виникнення права власності на земельну ділянку ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134 першого власника [PERSON] ) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Тобто, перший власник земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134 [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на підставі норм законодавства, чинного в той період часу. Згідно з ст. 28 Земельного кодексу України (від 18.12.1990 р. №561-ХІІ чинному станом на 1998 р. на момент виникнення права власності на земельну ділянку ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134 першого власника [PERSON] ) право колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі:1) добровільної відмови від земельної ділянки;2) відчуження (продажу) земельної ділянки Раді народних депутатів;3) викупу земельної ділянки для державних або громадських потреб;4) припинення у випадках, передбачених пунктами 4, 6-8 статті 27 цього Кодексу. Право власності на землю може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу. Припинення права власності на земельну ділянку у випадках, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 28 Земельного кодексу України, провадиться за рішенням відповідної Ради народних депутатів. В разі незгоди власника земельної ділянки у випадку, передбаченому пунктом 3, а також при вилученні земельної ділянки відповідно до пункту 4 частини першої цієї статті, припинення права власності на землю провадиться в судовому порядку. Докази того, що Хмельницькою міською радою було прийнято рішення, щодо вилучення чи припинення права власності [PERSON] (яка на сьогоднішній день перебуває у власності [PERSON] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134 в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] ( [PERSON] ) не було припинено в порядку встановленому чинним законодавством. А відповідно Хмельницька міська рада не мала законного права передавати у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку в межах, які накладаються на належну іншій особі, [PERSON] ( [PERSON] ) земельну ділянку з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на земельну кадастровий номер 6810100000:01:007:0134 було первинним,оскільки, земельна ділянка кадастровий номер 6810100000:01:007:0134була сформована раніше, було визначено її межі та конфігурацію, виготовлено правоустановчі документи на таку земельну ділянку на відміну від права власності [PERSON] на земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю від 09.04.2002. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У частинах\~першій та\~четвертій статті 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною першою статті\~21\~ЦК\~України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 5 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Статтею 152 Земельного кодексу України, визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування Інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно частини 2 статті 158 Земельного кодексу України, передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень статті 41 Конституції про те, що це право є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Таким чином рішенням виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року №517 в частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON] було неправомірно позбавлено права власності на частину земельної ділянку з кадастровим номером 6810100000:01:007:0134, площею 0,043 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] . За таких умов земельна ділянка площею 0,013 га не могла бути передана у власність [PERSON] , а відповідно, не міг бути виданий державний акт на право власності на землю від 09.04.2002 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю серія ХМ №\~21354, а відповідно слід визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року №517 в частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON] , площею 0,02 га за адресою [ADDRESS] та визнати недійсним державний акт на право власності на землю від 09.04.2002, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю ХМ №21354, виданий на ім`я [PERSON] .. Згідно правової позиції викладеної в постанові від 27.06.2023 у справі №130/2149/19, Верховний Суд визначив, що, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11 (провадження №14-525цс18), від 30 травня 2018 року у справі №923/466/17 (провадження №12-89гс18), постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №297/1903/16-ц (провадження №61-26296св18). Подібний висновок щодо захисту прав позивача, порушеного внаслідок накладення земельних ділянок, шляхом визнання недійсними рішення сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку і скасування його державної реєстрації наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №540/861/16-ц (провадження №14-660цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі №911/2701/17 (провадження №12-258гс18) вказано, «що частиною п`ятою статті 116\~ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону». Відтак позов підлягає до задоволення. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України), витрати на проведення експертизи. Згідно ст.139 ч.6 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено\~Законом №3674-VI. Статтею 1\~Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір\~збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. За змістом частини першої\~статті 3 Закону №3674-VI\~судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Згідно з частинами першою, другою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Із положень статті 137 ЦПК України, слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову\~на відповідача, у разі відмови в позові\~на позивача, у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 3 статті 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених [PERSON] витрат її представником було надано Договір про надання правової (правничої) допомоги від 16.03.2023, додаткову угоду до нього та квитанцію на підтвердження понесення таких витрат. Відповідно до п.1.2 вказаного договору: «Адвокат зобов`язується, у зв`язку із наданням правової допомоги за цим договором: - здійснювати представництво інтересів Клієнта у Хмельницькому міськрайонному суді по справі №686/10029/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Хмельницька міська рада про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном.» Відповідно до п.1.3 вказаного Договору, для надання правової допомоги за цим договором Адвокатське об`єднання на свій розсуд залучає (визначає) адвокатів та помічників адвокатів. Адвокатське об`єднання видає ордер адвокату (адвокатам) для представника Клієнта. Адвокатське об`єднання може на власний розсуд змінити адвоката для здійснення представництва інтересів Клієнта. Згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВХ №1039881 від 09.05.2023 (оригінал міститься в матеріалах справи), представництво інтересів в суді здійснювала адвокат Чулкова Наталя Костянтинівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №605 від 19.12.2011 року, видане Хмельницькою обласною КДКА. Відповідно до п.3.1, п.п. 2 договору, Клієнт зобов`язується сплатити вартість послуг Адвоката по справі (гонорар) в сумі та порядку, передбаченому додатковою угодою. Згідно додаткової угоди від 16.03.2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.03.2023, а саме пункту 1, сторони визначили, що вартість послуг Адвокатського об`єднання за надання правової (правничої) допомоги здійснення представництва інтересів Клієнта у Хмельницькому міськрайонному суді по справі №686/10029/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Хмельницька міська рада про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, є фіксованою та становить 24\~000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень, 00 коп.), копія додаткової угоди додається. Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №32589 від 13.08.2024, [PERSON] було сплачено АО «ЮРКОЛЕГІЯ» 24\~000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень, 00 коп.) за надання правничої (правової) допомоги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.03.2024. Ухвалою суду від 08.04.2024 було призначено у даній справі додаткову судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Власюку Володимиру Володимировичу (м. Хмельницький, вул. Соборна, 57, офіс 310). Оплату за проведення експертизи покладено на [PERSON] . На підставі рахунку-фактури №1154д-24 від 17.05.2024, Бондар Л.Я., сплатила ФОП [PERSON] послуги судового експерта по проведенню додаткової судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі №686/10029/20 згідно ухвали суду від 08.04.2024 в розмірі 2\~500, 00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень, 00 коп.), що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №0.0.3658013011.1 від 20.05.2024, копії рахунку-фактури від 17.05.2024 та квитанції №0.0.3658013011.1 від 20.05.2024. Враховуючи викладене понесені [PERSON] витрати під час розгляд справи в суді підлягають стягненню з [PERSON] в повному обсязі. На підтвердження понесених [PERSON] судових витрату вигляді сплати судового збору за дві вимоги немайнового характеру за зустрічним позовом, його представником було надано заяву на переказ готівки 0.0.1908419334.1 від 17.11.2020 р. насуму840,00 грн. (код квитанції 2174-4267-8425-5050) та заяву на переказ готівки 00.1908424538 від 17.11.2020 р. на суму 840,00 грн. (код квитанції 2174-4281-7480-0791). Відповідно вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно.

Outcome: approved