Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення ним повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з відповідача на її користь витрати за надання правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що вона 25.08.2012 зареєструвала з відповідачем шлюб. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Одруження виявилось невдалим, тому вона звернулася до Долинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою про розірвання шлюбу. Відповідач із сім`єю не проживає. Він самоусунувся від участі у вихованні сина, не піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не надає на утримання дитини достатньої матеріальної допомоги. Син часто хворіє, тому для придбання йому ліків потрібні значні кошти. Її дохід не дозволяє їй самостійно утримувати дитину. Відповідач аліментних зобов`язань не має. В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник - адвокат Андрійович Я.Ф. подав клопотання, в якому просив розгляд даної справи завершити без його присутності та без присутності його довірительки, на підставі наявних матеріалів. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак на електронну адресу суду від нього поступила заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначив, що згідний на стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , а також згідний з тим, що судове засідання буде проходити у Долинському районному суді Івано-Франківської області. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 13 лютого 2025 року позовна заява надійшла до суду. Згідно з ухвалою суду від 14.02.2025, суд відкрив провадження у даній справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12 березня 2025 року суд відклав судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача. 13 березня 2025 року представник позивачки - адвокат Андрійович Я.Ф. - подав клопотання про завершення розгляду справи у його відсутності та відсутності його довірительки, а також долучив докази направлення документів, які підтверджують розмір понесених витрат на правничу допомогу, відповідачу. 25 березня 2025 року від відповідача [PERSON] на електронну адресу суду поступила заява про розгляд справи без його участі, в якій він не заперечив щодо стягнення з нього аліментів. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як установлено з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.08.2012. Під час шлюбу в них народився [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.08.2020 (а.с. 8). Суд з ЄДРСР встановив, що на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 шлюб між сторонами розірвано, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю. Згідно з довідками від 04.09.2022, [PERSON] та її син [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та проживають в [ADDRESS] (а.с. 6, 11). [PERSON] , [INFO] , хворіє, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено висновок ЛКК № 4 (а.с. 12). Відповідач у своїй заяві від 24.03.2025 не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на сина [PERSON] , одночасно вказав своє фактичне місце проживання, яке відмінним від місця проживання позивачки та сина сторін (а.с. 36). Між сторонами виник спір щодо виконання батьком свого обов`язку по утриманню дитини. Оцінка суду: вивчивши письмові заяви сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд уважає доведеними доводи позивачки про те, що їхній спільний син проживає разом з нею, відповідач проживає окремо, тому вона просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини. Відповідач не заперечив щодо стягнення з нього аліментів, про що подав відповідну заяву. Враховуючи викладене вище, суд дійшов переконання, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, відсутність інших документально підтверджених утриманців у відповідача, тому вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позву, як це визначено ч. 1 ст. 191 СК України, і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: беручи до уваги, що, згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір у розмірі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, стороною позивача додано: договір-довіреність №08 про надання правничої допомоги та представлення інтересів від 31.01.2025 року, ордер №1051554, квитанцію до прибуткового касового ордера №19 від 12.03.2025 на суму 4000,00 грн та акт-розрахунок переліку послуг правничої допомоги, що надана адвокатам, та їх вартість від 12.03.2025. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги, що на обгрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка надала належні та допустимі докази, їх розмір відповідає умовам договору та акту розрахунку, відповідач заперечень з даного приводу не висловлював, клопотань про їх зменшення не подавав, тому суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 4 000 грн. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. 141, 142, 206, 430 ЦПК України,

Outcome: approved