Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

У березні 2020 р. [PERSON] , який представляє інтереси позивачів звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить усунути позивача з боку відповідача перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:124:0019 та будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом демонтажу паркану, що встановлений [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем самовільно без узгодження із позивачами встановлено капітальну огорожу, чим позбавлено позивачі права користування частиною земельної ділянки, яка знаходиться у спільній частковій власності. Також, внаслідок таких протиправних дій обмежено проїзд до домоволодіння [PERSON] у зв`язку із чим він не може обслуговувати частину будівлі, яка знаходиться у його фактичному користуванні. Відповідач провів паркан по лінії самовільно збудованого приміщення, яке в технічному паспорті значиться під літерою «П», яким він і користується. Однак, земельна ділянка, яка знаходиться під таким приміщенням є спільною частковою власністю, згоди інших співвласників на одноособове використання земельної ділянки під таким приміщенням у відповідача немає, а тому вказані дії порушують право власності позивачів. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 03.12.2020 р. від представника [PERSON] адвоката Берегового І.В. надійшов відзив у якому проти позовних вимог заперечує. Вказує, що в Публічній кадастровій карті України визначені межі земельної ділянки, які в свою чергу не відповідають межам, які зазначені в наданому позивачами технічному паспорті. Спірний паркан, який є предметом даного судового спору розташований поза межами земельної ділянки. Прохід, який розміщений між спірним парканом та сусідньою земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:124:0023 також не відноситься до частин спільної земельної ділянки, а тому твердження позивачів про перешкоджання відповідачем у користуванні земельною ділянкою є безпідставними. Твердження про перешкоджання доступу до газового лічильника спростовується тим, що позивачі регулярно надає показники лічильника Київгазу. 14.12.2020 р. ухвалою Святошинського районного суду м. Києва залучено до розгляду справи у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Виключено зі складу третіх осіб померлого [PERSON] . 14.12.2020 р. ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , поданої в цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В. від 10.06.2021 р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки майна із спільної часткової власності, (ун.№ 759/22811/20, пров. № 2/759/2505/21). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць (Єросовою) І.Ю. від 17.05.2022 р. в порядку повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу прийнято до свого провадження. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. від 19.10.2023 р. у справі № 759/22811/20, пров. № 2/759/2505/21 затверджено мирову угоду між сторонами. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2023 р. відновлено провадження у справі. Продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Подані представником позивачів 25.03.2025 р. клопотання про долучення доказів та клопотання сторони відповідача 16.01.2025 р. клопотання про долучення доказів суд не приймає до уваги, оскільки вони подані з порушенням вимог ст.83 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У судове засідання відповідач та/або його представник не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. У судове засідання треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 42/100 земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:124:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується витягом від 12.12.2018 р. №150044578. [PERSON] є власником 29/100 земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:124:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується витягом від 12.12.2018 р. №150044159. Іншими співвласниками вказаної земельної ділянки є [PERSON] , якому належить 17/100 частини та [PERSON] , якому належить 12/100 частин. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями 7/20 частин житлового будинку разом із надвірнии спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками будинку є [PERSON] , якому належить 12/100 частин то [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.10.2023 р. затверджено мирову угоду у справі №759/22811/20 за позовом позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виділ в натурі частки майна зі спільної часткової власності. За умовами затвердженої судом вирової угоди [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) виділено в натурі 17/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, відповідно до варіанту виділу, визначеного Висновком експерта № СЕ-1202-1-1334.23 за результатами проведеної додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25.05.2023 року з урахуванням варіанту виділу приміщень, запропонованого у Висновку експерта №СЕ-1202-1-1258,21 від 14.06.2022 року, а саме: виділено наступні приміщення житлового будинку літ. «А», які розташовані на площі перепланованих приміщень № 1-2, № 1-3, № 2-3 і [ADDRESS] : коридор площею 3,20 кв.м.; кухню площею 14,0 кв.м.; приміщення площею 27,10 кв.м., а також відповідну частину горища (горищного приміщення), що знаходиться безпосередньо над запропонованими до виділу йому приміщеннями житлового будинку. Виділено [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в натурі 17/100 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:75:124:0019, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, відповідно до варіанту виділу, визначеного Висновком експерта № СЕ-1202-1-1334.23 за результатами проведеної додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25.05.2023 року з урахуванням варіанту земельної ділянки, запропонованого у Висновку експерта №СЕ-1202-1-1258,21 від 14.06.2022 року, а саме земельну ділянку площею 0,0100 га, межі якої описуються наступним чином: - Від початкової точки 1 по прямій лінії, визначеній координатами поворотних точок, на відстані 1,94 м. до точки 2; - з наступним поворотом вправо по прямій лінії, визначеній координатами поворотних точок, на відстані 6,83 м. до точки 3; - з наступним поворотом вліво по прямій лінії, визначеній координатами поворотних точок, на відстані 3,18 м. до точки 4; - з наступним поворотом вправо по прямій лінії, визначеній координатами поворотних точок, на відстані 2,70 м. до точки 5; - з наступним поворотом вліво по прямій лінії, визначеній координатами поворотних точок, на відстані 3,43 м. до точки 6; - з наступним поворотом вправо по прямій лінії, у тому числі визначеній координатами поворотних точок, на відстані 3,75 м. (2,61м+1,14 м) до точки 7; з наступним поворотом вправо по прямій лінії вздовж стіни житлового будинку до кута житлового будинку літ "А" та далі до осі внутрішньої стіни житлового будинку літ "А", на відстані 1,91 м. (1,49 м.+0,42м) до точки 9; - з наступним поворотом вліво по прямій лінії, вздовж осі внутрішньої стіни житлового будинку літ. "А", на відстані 1,19 м. до точки 10; - з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж осі внутрішньої стіни житлового будинку літ. "А", на відстані 7,29 м. до точки 11; - з наступним поворотом вліво по прямій лінії, вздовж осі внутрішньої стіни житлового будинку літ. ".А ", на відстані 4,30 м. до точки 12; - з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. "А "„ на відстані 3,70 м. до точки 13; - з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. "А", на відстані 8,82 м. (0,12 м. + 8,70 м.) до точки 14; - з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. "М", на відстані 3,43 м. до точки 15; - з наступним поворотом вліво по прямій лінії вздовж стіни житлового будинку літ. ".М"„ на відстані 10,42 м. до початкової точки 1. Мотиви, з яких виходить суд, та їх нормативно-правове обґрунтування. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша - друга статті 321 ЦК України). У ЗК України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України). Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як визначено в пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року (справа N 6-658цс15), яка враховується судом, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України 2001 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі N 925/642/19 (провадження N 12-52гс20) зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. У спірних правовідносинах предметом доказування є наявність або відсутність зі сторони відповідача дій, які порушують право власності позивачів. У судовому засіданні встановлено, що спірний паркан, який є предметом спору розташований за межами земельної ділянки належній сторонам на праві часткової власності. Незважаючи на відсутність права власності на ту частину земельної ділянки, на якій встановлено паркан, позивачі мають право на усунення перешкод у користування своїм майном. Відповідач заперечує факт будівництва спірного паркану та будь-яке своє відношення до його облаштування. Позивачем не доведено, що спірний паркан встановлювався [PERSON] . З наведеного вбачається, що суд не може зобов`язати сторону у справі здійснити демонтаж паркану, який вона не встановлювала. Разом із цим заявлені позивачем вимоги сформовано неналежним чином. Суд позбавлений можливості ухвалити рішення про демонтаж паркану, оскільки позивачем не зазначено де він розташований, не визначено геодезичних крапок або інших орієнтирів, тому самі по собі позовні вимоги не підлягатимуть виконанню. Окрім того, з наданих сторонами технічних паспортів вбачаються розбіжності стосовно приміщень, які входять до складу домоволодіння та меж земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене, встановлені під розгляду справи обставини та надані сторонами докази, суд доходить висновку, що доводи позивачів про те, що встановлення відповідачем паркану, з вимогою щодо демонтаж якого вони звернулися до суду, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на точні орієнтири розташування спірного паркану та відповідні геодезичні крапки, точки, що забезпечило б виконання судового рішення, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевказаного, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені позивачами судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed