Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 20 січня 2015 року Баранівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити до його повноліття на проживання з ним. В обґрунтування позову зазначає, що до реєстрації шлюбу він проживав із відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . 20.01.2015 року вони зареєстрували шлюб. Протягом останніх двох років він не підтримує шлюбні відносини з відповідачкою, оскільки остання у 2022 році виїхала до Польщі і створила там нову сім`ю. Подальше примирення та збереження сім`ї вважає неможливим. Крім того, вважає за доцільне та необхідне після розірвання шлюбу визначити місцем проживання дитини з ним. Згідно ухвали Баранівського районного суду Житомирської області від 27.03.2025 року позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду за клопотанням позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та залишення на проживання з ним сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. Клопотань та заяв до суду не подавала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив судовий розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування Баранівської міської ради , вимоги позивача про визначення місця проживання дитини вважають обґрунтованими. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані у справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, суд дійшов наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ,\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 січня 2015 року Баранівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3 (а.с.7). Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~110, ст.\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався наданим правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до\~ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритися. Згідно з положеннями частини третьої та четвертої\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, спір щодо поділу майна відсутній, відтак є усі підстави для розірвання шлюбу. Щодо вимоги про залишення дитини на подальше проживання з батьком, слід зазначити наступне. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, оскільки позивач подав до суду заяву, в якій просив залишити без розгляду позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини, і його заява задоволена. Відтак, залишення дитини проживати разом із батьком не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з батьком. Судове рішення про залишення проживання дитини разом із батьком не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не носить преюдиційного характеру. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що неповнолітнього сина після розірвання шлюбу слід залишити проживати з батьком. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Так, при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу , а тому суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved