Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що позивачеві [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Власницею квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку є відповідач [PERSON] . Земельна ділянка, на якій розташовано будинок, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Запоріжжя. Відповідач [PERSON] на земельній ділянці біля будинку встановила паркан, металеву арку та поставила диван. Зазначені споруди перешкоджають доступу позивача до належної їй квартири та позбавляють можливості здійснити ремонтні роботи. Незважаючи на численні звернення позивача до органів самоврядування та державних органів позитивного результату позивач не отримала, що стало передумовою звернення до суду, адже вона вичерпала усі способи досудового врегулювання спору. По суті вимог позивач просила усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] знести самочинно встановлені паркан, металеву арку та прибрати диван, що знаходяться на прибудинковій території між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 50000 гривень, а також судові витрати. Ухвалою суду від 29.08.2023 року позовну заяву було залишено без руху через низьку якість копій доданих до неї документів. 06.09.2023 року представником позивача усунені недоліки, надані копії додатків належної якості. Ухвалою суду від 29.08.2023 року позовну заяву було залишено без руху через незазначення позивачем відомостей про дату народження або РНОКПП відповідача та, як наслідок, відсутність можливості її ідентифікації при з`ясуванні зареєстрованого місця проживання. 27.09.2023 року представником позивача зазначено дату народження відповідача. Ухвалою суду від 18.10.2023 року провадження у справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Ухвалою суду від 07.03.2024 року визнано обов`язковою явку представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання. 10.04.2024 року представником позивача до суду направлено додаткові докази. 25.06.2024 року представником відповідача до суду направлено письмові докази. Ухвалою суду від 29.07.2024 року закрите підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, вказавши, що земельна ділянка за вказаною адресою не виділялась та не надавалась у власність чи користування співвласникам будинку. Рішенням суду у 2010 року [PERSON] вже зобов`язували знести паркан, що було нею виконано. Однак, приблизно у 2021 році [PERSON] знов встановила паркан, арку та поставила диван на земельній ділянці, яка розташована біля будинку перед вікном однієї з кімнат позивача. Зазначена кімната використовується позивачем як дитяча, там проводить час її неповнолітня дитина, натомість відповідач влаштовує під вікном зустрічі із родичами, порушуючи спокій мешканців квартири позивача. При цьому встановлений [PERSON] паркан перешкоджає доступу позивача до вікна однієї з кімнат її квартири, що не дозволяє провести там ремонтні роботи, поміняти вікно, здійснити зовнішнє утеплення, через що у кімнаті наявні пліснява та вологість, що, у свою чергу, може негативно вплинути на здоров`я позивача та її дитини. Позивач вказувала, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням прибрати або пересунути паркан, натомість відповідач її прохання ігнорувала. Вищезазначене тривале порушення її прав обумовлює спричинення їй моральних страждань через неможливість захистити свої права та необхідність докладання зусиль для їх захисту. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, вказуючи, що [PERSON] є власником частки будинку та має право користування прибудинковою територією, натомість як [PERSON] належить на праві власності квартира, тож вона не має право користування земельною ділянкою. Дійсно [PERSON] встановила біля своєї квартири паркан, який потім було знесено за рішенням суду, але після цього [PERSON] знов встановила паркан, арку та поставила диван. Вказує, що права [PERSON] наявність цих об`єктів це не зачіпає, адже [PERSON] може пройти через хвіртку, крім того, фактично [PERSON] у квартирі не живе, а здає її в оренду. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судовому засіданні пояснила, що будинок [ADDRESS] являє собою одноповерховий будинок, який розділено на кілька квартир. Земельна ділянка не виділена, право власності або користування на неї не оформлене. Фактично усі співвласники будинку встановили самовільні паркани біля будинку. Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Запорізькою міською радою направлені письмові пояснення. Державна інспекція архітектури та містобудування України представника до суду не направила. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. За договором купівлі-продажу від 22.03.2021 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . За договором дарування від 03.10.2007 року [PERSON] прийняла у дар 7/25 частин жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2010 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про знесення самовільного паркану, який знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] . Згідно акту державного виконавця від 05.05.2017 року самовільний паркан [PERSON] знесено. Листом від 03.09.2021 року Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради [PERSON] на її звернення щодо оформлення права користування земельною ділянкою для облаштування подвір`я біля квартири повідомлено, що оскільки будинок [ADDRESS] є багатоквартирним, тож земельні ділянки можуть передаватись у спільну сумісну власність або постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. 19.09.2022 року на звернення [PERSON] районна адміністрація запорізької міської ради по Шевченківському району повідомила, що будинок [ADDRESS] є одноповерховим багатоквартирним, а земельна ділянка перебуває у користуванні усіх власників квартир. З приводу спору, що виник, районна адміністрація вказувала на можливість його вирішення в судовому порядку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2023 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, знесення паркану, стягнення моральної шкоди відмовлено. Підставою для відмови у позові стало недоведення позивачем певних обставин, на які вона посилалась в обґрунтування заявлених вимог, а також невжиття усіх передбачених законодавством України досудових заходів щодо реагування на дії винної особи. 06.03.2023 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із письмовою заявою про усунення перешкод у користуванні квартирою, вимагаючи знести або перенести паркан, арку та диван, що знаходяться на земельній ділянці між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . На численні звернення [PERSON] районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району повідомила, що питання, що викладене заявником, опрацьовується департаментом архітектури та містобудування, управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради. Листом Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 06.04.2023 року районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району рекомендовано направити звернення [PERSON] до ДАІМ України для здійснення перевірки та вжиття відповідних заходів. Листом від 02.12.2023 року Державною інспекцією архітектури та містобудування України [PERSON] повідомлено, що питання, з якими [PERSON] звернулась, не належить до компетенції ДІАМ. Згідно із висновком судово-будівельної експертизи від 21.10.2022 року на земельній ділянці між кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] вздовж стіни кімнати 5-1 до стіни кімнати 5-5 знаходиться паркан в металевих стовпах з металевою сіткою, остання секція додатково металева. За своїм розташуванням порушує вимоги п. 6.1.41 ДБН Б 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» в частині догляду за будинками та здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки слід приймати не менше 1м. На земельній ділянці між кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] знаходяться круглі стовпи, з`єднані між собою та стовпами паркану металевими трубами меншого діаметру. Вказана конструкція утворює собою споруду, яка візуально виглядає як прямокутна арка, частина якої, а саме горизонтальна труба від арки до паркану за своїм розташуванням порушує вимоги п. 6.1.41 ДБН Б 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» в частині догляду за будинками та здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки слід приймати не менше 1м. Крім того, судом досліджені надані відеозаписи, на яких міститься кругове зображення території навколо будинку [ADDRESS] , показано спірні паркан та арку, а також розташування квартир позивача та відповідача. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник згідно з\~ч.\~1 ст.\~319 ЦК володіє, користується, розпоряджається своїм майном на\~власний розсуд. Стаття 321 ЦК закріплює принцип непорушності права власності, передбачений ст.\~41 Конституції України. Він означає, що\~право власності є\~непорушним, ніхто не\~може бути протиправно позбавлений цього права чи\~обмежений у\~його здійсненні. Відповідно до\~частин\~1, 2 ст.\~355 ЦК майно, яке є\~у власності двох або\~більше осіб (співвласників), належить їм на\~праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на\~праві спільної часткової або\~спільної сумісної власності. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за\~їхньою згодою.\~ За визначенням ст. 1 Закону України «Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку»\~№ 417\~від 14.05.2015\~року багатоквартирний будинок це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; Співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. На\~підставі ч.\~2 ст.\~382 ЦК усі власники квартир і\~нежитлових приміщень у\~багатоквартирному будинку є\~співвласниками на\~праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є\~приміщення загального користування (у\~тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та\~інше обладнання всередині або\~за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового чи\~нежитлового приміщення, будівлі та\~споруди, які призначені для\~задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку і\~розташовані на\~прибудинковій території, а\~також права на\~земельну ділянку, на\~якій розташований багатоквартирний будинок та\~його прибудинкова територія, у\~разі державної реєстрації таких прав. Статтею 42 ч. 2, 3 ЗК України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Виникнення прав на земельну ділянку у власника квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку пов`язане із набуттям у власність самої квартири або нежитлового приміщення, земельна ділянка при цьому не виступає самостійним об`єктом правочину, пов`язаного із переходом права власності на квартир у або нежитлове приміщення. Отже, сама по собі відсутність реєстрації за власником квартири або нежитлового приміщення багатоквартирного будинку права власності на земельну ділянку не позбавляє його права на захист своїх прав на володіння та користування земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія. Статтею 6 Закону № 417 встановлено, що реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. У разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх прав попереднього власника як співвласника. Використання прибудинкової території має відбуватися за її призначенням. Створення на прибудинковій території певних об`єктів має проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі об`єкти не призведуть до порушень прав інших співвласників у багатоквартирному житловому будинку. Право спільної власності багатоквартирного будинку здійснюється співвласниками за їх згодою, а тому створення на прибудинковій території певних об`єктів вимагає погодження співвласників. Відповідна правова позиція сформульована Верховним Судом в постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 442/1888/23. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст.\~376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або\~будуються на\~земельній ділянці, яка не\~була відведена для\~цієї мети, або\~без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи\~належно затвердженого проєкту, або\~з істотними порушеннями будівельних норм і\~правил. У\~разі істотного відхилення від\~проєкту, що\~суперечить суспільним інтересам або\~порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади чи\~органу місцевого самоврядування може ухвалити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є\~неможливим або\~особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від\~її проведення, таке нерухоме майно за\~рішенням суду підлягає знесенню за\~рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з\~приведенням земельної ділянки до\~попереднього стану. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що земельна ділянка навкруги будинку [ADDRESS] відноситься до прибудинкової території будинку, а співвласники будинку мають здійснювати свої права за згодою інших співвласників, створення та\~встановлення на\~прибудинковій території\~певних об`єктів\~вимагає погодження\~співвласників та може бути здійснено за умови, що такі об`єкти не призведуть до порушень прав інших співвласників у багатоквартирному житловому будинку. В цьому випадку встановлення [PERSON] паркану, арки та розміщення дивану є самовільним, адже не було узгоджено з іншими співвласниками будинку, при цьому паркан розташований так, що перекриває [PERSON] вільний доступ до вікна однієї з кімнат її квартири, а також і доступ до зовнішньої частини стіни її квартири, що у свою чергу обмежує її можливість здійснення обслуговування квартири та проведення ремонтних робіт. Суд також погоджується із твердженнями позивача про те, що нею були використані усі позасудові можливості вирішення такого спору, а іншого ефективного способу захисту своїх прав, окрім того, що обраний нею, не існує. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача вчинити дії зі знесення паркану, арки, а також прибирання дивану. При вирішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду. Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] , самочинно встановлюючи на земельній ділянці вищевказані об`єкти, діяла неправомірно. При цьому, враховуючи наявність рішення суду 2010 року, яким її вже зобов`язували знести паркан, вона чітко усвідомлювала, що її дії з його повторного встановлення є незаконними, натомість на численні звернення [PERSON] з вимогою прибрати самочинні споруди не реагувала. Позивач [PERSON] у свою чергу була вимушена витрачати час та докладати зусиль протягом тривалого періоду часу, домагаючись відновлення своїх прав, що у свою чергу спричинило їй моральні страждання, які можуть бути компенсовані відповідним грошовим відшкодуванням. Водночас,\~суму у\~50000\~гривень,\~яку позивач\~заявила в\~якості належного\~відшкодування завданої\~моральної шкоди,\~суд вважає\~несправедливою та\~завищеною,\~та,\~з урахуванням засад розумності і справедливості, обставин справи, суд вважає достатньою компенсацію у 5000 гривень. Стягнення моральної шкоди в цьому випадку також може слугувати превентивною мірою попередження повторних порушень прав інших співвласників будинку. Крім того, з відповідача також належить стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (судовий збір за вимогу немайнового характеру повністю та 10% судового збору за вимогу майнового характеру). Питання стягнення витрат на правову допомогу може бути вирішено судом в порядку ст. 270 ЦК України після надання відповідного розрахунку вартості послуг з урахуванням фактично понесених позивачем витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial