Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №103581713. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 8000 грн., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитом. 08.07.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитним договором №103581713 від 08.04.2021, на підставі договору відступлення прав вимоги №04Т. 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103581713 від 08.04.2021. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 35600 грн. 10.02.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача позов не визнав в повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідач не підписував документи особисто та не був ознайомлений з кредитним договором. Крім того, 08.04.2021 у відповідача була здійснена крадіжка мобільного телефону відповідача. 13.02.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка по суті повторює доводи, викладені в позовній заяві, та згідно якої кредитний договір №103581713, укладений 08.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] відповідає всім вимогам діючого законодавства, представником відповідача не надано належних доказів зворотнього. 19.02.2025 від представника відповідача надійшли письмові заперечення, згідно яких докази, які додані до позовної заяві не засвідчені відповідно вимог ст.95 ЦПК України та п.5.26 ДСТУ 1463:2020, в зв`язку з чим є недопустимими докази та відповідно в задоволені позову необхідно відмовити. 24.02.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, згідно яких усі докази, що підтверджують заявлені вимоги у позовній заяві подано та завірено відповідно до вимог чинного законодавства України. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.11.2024 відкрито провадження у даній цивільній справі, справа призначена у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявка суду не відома, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав раніше подані відзив та письмові заперечення, просив відмовити у задоволені позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 08.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №103581713. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 8000 грн, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до п.1.2 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн. Згідно із п.1.3 Договору кредит надається строком на 15 днів з 08.04.2021 (строк кредитування). Відповідно до п.1.4 Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 23.04.2021. Відповідно до п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом: 3600 грн, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно із п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 08.07.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитним договором №103581713 від 08.04.2021, на підставі договору відступлення прав вимоги №04Т. 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103581713 від 08.04.2021. Як вбачається із розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Мілоан», загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №103581713 від 08.04.2021 становить 35600 грн, з яких: 8000 грн заборгованість за кредитом; 27600 грн заборгованість за відсотками. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст.526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як визначається ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Однією із підстав заміни кредитора у зобов`язанні в ч.1 ст.512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно і ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст.1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи вказані норми матеріального права, позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач надав належні та допустимі докази наявності між позивачем та первісним кредитором договірних відносин з кредитування, наявність договорів факторингу та перехід права вимоги за договором фінансового кредиту на підставі договору факторингу до позивача. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Доводи відповідача та її представника, що у відповідача був викрадений телефон та вона не вчиняла даний договір, суд не бере до уваги, так як ними не надано суду жодного належного доказу про вчинення кримінального правопорушення та за даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, а також відсутні докази того, що номер мобільного телефону зазначений у договір 0995639666 не перебував у володінні відповідача 08.04.2021. Крім того кредитні кошти перераховувались на картковий рахунок відповідача, а також при заповненні анкети-заяви заявником вказані анкетні дані відповідача, а саме прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, стать, вік, номер мобільного телефону, електрона пошта, паспортні дані, адреса проживання, реєстрації, освіта, місце роботи, щомісячні доходи, якими могла володіти тільки відповідач. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/5894/17 (постанова від 18.12.2018) дійшов висновку, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) при вирішенні судами питання щодо дотримання порядку засвідчення копій документів може свідчити про порушення права на доступ до правосуддя. Вирішуючи питання про допустимість доказів, суд бере до уваги вказану вище позицію Верховного Суду, стороною позивача вжито достатніх заходів щодо виконання вимог ст.95 ЦПК України в частині засвідчення копій при звернені до суду з даним позовом через систему «Електронний суд», проставлення ж підпису посадової особи та дати засвідчення на кожному аркуші є надмірним формалізмом. Що стосується вимоги про стягнення 6000 грн. витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial