Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

В лютому 2025 року представник позивача ТОВ "Санфорд Капітал" адвокат Маслюженко М. П. звернувся до суду з позовом, про стягнення з [PERSON] заборгованості, з тих мотивів, що 18.02.2021 року Акціонерне товариство "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" (банк) та [PERSON] (клієнт/позичальник/відповідач) уклали кредитиний договір № 22030000492180, за яким банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 86800 гривень, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредитом (проценти, комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання. Строк кредитування становить 60 місяців з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 18.02.2026 року. В договорі визначено нарахування та розмір процентів. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості погоджена сторонами у відсотках від сумик кредиту і її розмір встановлений в певних змінювальних ставках за різні періоди строку кредитування. Одночасно з укладенням кредитного договору клієнт уклав з ПрАТ "УАСК АСКА-ЖИТТЯ" договір добровільного страхування життя від 18.02.2021 року. Розмір страхового платежу за договором страхування становить 16800 гривень. Сторонами узгоджено порядок погашення заборгованості за договором. У відповідності до приписів Закону України "Про споживче кредитування" при укладенні кредитного договору банком була доведена до відома клієнта інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом клієнта під текстом кредитного договору, а також текстом Паспорту споживчого кредиту. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок клієнта грошові кошти в сумі 86800 гривень, з яких сплатив на рахунок ПрАТ "УАСК АСКА-ЖИТТЯ страховий платіж від імені клієнта в сумі 18600 гривень, що підтверджується випискою з банківського рахунку клієнта. У подальшому клієнт виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково. До моменту звернення до суду з позовом, клієнт сплатив банку лише 41 473,42 гривень. Останній платіж проведено 17.08.2022 року. Термін виконання зобов`язання клієнта, з урахуванням положень підрозділу Особливості надання та користування банківською послугою "кредит готівкою" розділу Умови надання споживчих кредитів, що викладені в УДБО, з погашення всієї заборгованості за кредитним договором настав достроково 27.09.2023 року. Після вказаної дати банк не здійснював нарахування щорічної комісії за обслуговування кредиту та не нараховував штрафні санкції. Клієнт перед банком за кредитним договором на 27.09.2023 року мав заборгованість, що становить 119 541,48 гривень, з них: залишок простроченого кредиту 79 926,28 грн; залишок прострочених комісій 39 615,20 грн, яка в подальшому не змінювалась. 11.04.2024 року між АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "САНФОРД КАПІТАЛ" (фактор) був укладений договір факторингу № 11/04/24. Фактор набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22030000492180 від 18.02.2021 року на суму заборгованості 119 541,48 грн. І ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" є поточним кредитором за вказаним зобов`язанням. У зв`язку з чим позивач ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 119 541,48 гривень станом на 10.04.2024 року (дата, що передує дню відступлення права вимоги), з яких: залишок простроченого кредиту в сумі 79 926,28 гривень; залишок прострочених комісій в сумі 39 615,20 гривень. А також судових витрат: зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн; на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 7200,00 грн. 07.02.2025 в справі відкрито спрощене позовне провадження, з призначенням до судового розгляду на 25.03.2025 року, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив здійснити розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач [PERSON] , будучи належно повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджено даними АТ "Укрпошта" рекомендований лист 0610237338459, вручено одержувачу 11.03.2025, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки. Відзиву на позов не подавав. Заяв не надходило. Підстав для відкладення розгляду справи не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено в статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного кодексу України. Із матеріалів справи встановлено, 18.02.2021 року між Акціонерним товариством "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та [PERSON] укладено кредитний договір № 22030000492180, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" зі змінами та доповненнями, затверджений банком і розміщений на офіційному сайті банку та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір, та за умовами якого відповідачу надано кредит на споживчі потреби в розмірі 86 800,00 грн на строк 60 місяців з кінцевою датою повернення 18.02.2026. Також, умовою підписання договору було і те, що одночасно з укладенням кредитного договору клієнт уклав з ПрАТ "УАСК АСКА-ЖИТТЯ" договір добровільного страхування життя від 18.02.2021 року. Розмір страхового платежу за договором страхування становить 16800 гривень. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 610 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Вказаним кредитним договором, який складається із: заяви-згоди № 285695 про укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб від 18.02.2021 року, кредитного договору № 22030000492180 від 18.02.2021 року та паспорту споживчого кредит, в якому зазначено основні умови кредитування, встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту та процентну ставку за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0% річних. Та, підписавши їх відповідач засвідчив згоду отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтвердив, що всі умови йому зрозумілі. Кредитний договір № 22030000492180 [PERSON] 18.02.2021 року укладено у паперовій формі у відділенні банку шляхом підписання клієнтом власноручним підписом у приміщенні банку. Свої зобов`язання за кредитним договором АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" виконало та перерахувало обумовлену суму коштів 86 800,00 грн позичальнику, який користувався наданими йому коштами, що вбачається із Виписки по особовому рахунку за період з 18.02.2021 по 10.04.2024, та частково погашав заборгованість (за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з позовом, клієнт сплатив банку 41 473,42 грн). Останній платіж проведено 17.08.2022. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 27.09.2023 року (дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором) виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 119 541,48 грн., з яких: залишок простроченого кредиту в сумі 79 926,28 грн; залишок прострочених комісій в сумі 39 615,20 грн. 11.04.2024 між "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" укладено договір факторингу № 11/04/24, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22030000492180 від 18.02.2021 року перейшло до ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ", що підтверджено в тому числі Витягом з Реєстру боржників, що є додатком № 1 до Договору факторингу № 11/04/24 від 11 квіиня 2024 року (порядковий номер 1288, на суму боргу 119 542,99 грн). За частиною 1 статті 1077, частиною 3 статті 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до статті 514, частини 1 статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені судом докази, а також встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 18.02.2021 між [PERSON] та первісним кредитором АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО". Відповідно до норм статей 12, 13, 89 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання ні перед первісним кредитором, ні перед новим кредитором позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 10.04.2024 в загальному розмірі 79 926,28 грн (залишок простроченого кредиту). Щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості, обов`язок сплати якої покладено на відповідача згідно з п. 1.2. кредитного договору (щомісячно за обслуговування кредиту з 18.02.2021 по 17.06.2022 р. - 3% від суми кредиту, з 18.06.2022 по 17.09.2023 р. - 2,5% від суми кредиту, з 18.09.2023 по 17.12.2024 р. - 1,5% від суми кредиту, з 18.12.2024 по 18.02.2026 р. - 0,925 %, від суми кредиту) та передбаченої п.п. 2 п. 4 паспорту споживчого кредиту (щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 1 по 15 міс. - 2604 грн, з 16 по 30 міс. - 2170 грн, з 31 по 45 міс. - 1302 грн, з 46 по 60 міс. - 802,90 грн від суми кредиту), суд зазначає наступне. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України " Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Згідно з частиною 1, 2 статті 11 Закону України " Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України " Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 чтатті 11, частини 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) вказано, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другоюстатті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пунктів 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісійну плату за обслуговування кредиту, розрахунково-касове обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) викладено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України "Про споживче кредитування". В кредитному договорі № 22030000492180 від 18.02.2021 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх банком зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за залишком прострочених комісій в розмірі 39 615,20 грн задоволенню не підлягають. Позивачем до винесення рішення по суті заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Крім того, як зауважено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 02 липня 2020 року по справі № 362/3912/18 і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, дійшов висновку та самостійно зменшив судові витрати на професійну правничу допомогу, виходячи із критеріїв реальності та розумності вартості адвокатського гонорару. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Беручи до уваги порядок подачі доказів, невелику складність судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи, ціни позову, незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідність їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте заявлені витрати в розмірі 7 200, 00 грн є явно неспівмірними, і є доцільним стягнути з відповідача 3500,00 грн, зменшивши заявлену суму до стягнення. Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 619,62 грн (66,86%) сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial