Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

В червні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що з грудня 2022 року по серпень 2023 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . На початку серпня 2023 відповідач без пояснення причин припинила стосунки з позивачем, та у вересні 2023 повідомила йому, що дитина їй заважає, після чого син постійно проживає з позивачем. Будь-якої участі у житті сина відповідачка не приймає, не цікавиться його моральним та фізичним розвитком, не спілкується жодним шляхом, не надає коштів на його утримання. [PERSON] одноосібно, разом зі своєю матір`ю, виховує та утримує сина, турбується про його здоров`я, умови його проживання відповідають всім необхідним санітарно-гігієнічним нормам та є сприятливими для проживання дитини. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] судові витрати. Також позивач просив суд викликати в судове засідання для допиту в якості свідків [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради; витребувано у Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 10.12.2024 витребуваний висновок надійшов на адресу суду. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні позивача адвокат Синяков О.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, неодноразово повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і представників третіх осіб та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. З пояснень позивача вбачається, що з 2018 року по серпень 2023 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних подружніх відносинах (в зареєстрованому шлюбі не перебували), проживали разом то за адресою відповідача, то позивача. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). З вересня 2023 року малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до договору оренди житлового приміщення від 10.08.2023 [PERSON] орендує 2-кімнатну кв. [ADDRESS] (а.с. 28-30). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за адресою [ADDRESS] від 13.03.2024, складеного комісією Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, умови проживання за вказаною адресою відповідають санітарно-гігієнічним нормам, присутня побутова техніка: холодильник, мікрохвильова, тостер, духовка, та ін. Для дитини створені умови проживання. У дитини окрема кімната, є дитяче ліжко, крісло, стільчик для годування, підгузки, сезонний одяг. Умови проживання, створені для дитини, задовільні (а.с. 17). Згідно довідки Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 10 від 04.11.2024 [PERSON] , [INFO] , з серпня 2024 і дотепер відвідує вказаний заклад. Довідка видана батьку дитини - [PERSON] (а.с. 54). У відповідності до повідомлення КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 16.05.2024 починаючи з 7 місяців життя по теперішній час дитина [PERSON] , [INFO] , з`являється до сімейної амбулаторії в супроводі батька, оглянутий профільними лікарями, станом на 13.05.2024 здоровий, фізіологічний розвито відповідає віку, вакцинований згідно Національного календаря профілактичних щеплень (а.с. 21-22). Відповідно до заяви від 03.09.2023 [PERSON] дала згоду на проживання спільної дитини з [PERSON] - сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком (а.с. 23). У відповідності до заяви [PERSON] , посвідченої ПН ММНО Ягужинською К.Т., [PERSON] , дає вільну і безумовну відмову від виховання і утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і не заперечує проти позбавлення її батьківських прав на нього (а.с. 65). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 22.03.2023 уклала шлюб з [PERSON] , після чого стала носити прізвище « [PERSON] ». Згідно висновку Органу опіки і піклування Миколаївської міської ради від 04.03.2024 вказаний органі вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовує вказаний висновок відсутністю достатніх та вагомих доказів свідомого ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знають позивача, його сина [PERSON] , та матір позивача як сусідів які поселились за договором оренди на третьому поверсі за адресою [ADDRESS] . Вони є сусідками з першого та другого поверху. Обидві були у вказаній квартирі та бачили, що для дитини створені відмінні умови проживання. Свідки постійно бачать як батько дитини гуляє з сином [PERSON] на дитячому майданчику ввечері та вихідні, а з матір`ю позивача вдень по буднях. Відповідача по справі жодного разу не бачили. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка матері дитини - [PERSON] , суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, судом встановлено, що мати дитини не приймає жодної участі у житті дитини протягом тривалого часу - не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; взагалі не спілкується з сином. Мати не цікавиться, де та з ким проживає дитина, як вона харчується, чи є в неї одяг, чи отримує лікування в разі такої необхідності. [PERSON] не надає коштів на утримання своєї дитини. За час проживання сина разом з його біологічним батьком мати дитини уклала шлюб з іншим чоловіком, створила нову родину, проте не вчиняла дій, спрямованих на участь у вихованні свого сина [PERSON] , не виявляла спроб спілкуватись з ним, забезпечувати його життєдіяльність та розвиток, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Тобто відповідач абсолютно самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків є усвідомленою, змінити поведінку матері в кращу сторону наразі неможливо; вбачається вина [PERSON] у невиконанні нею своїх обов`язків по відношенню до доньки. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини". На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] нехтує потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідач не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері - напроти, склала нотаріально посвідчену заяву про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до сина, яка з ним не спілкується, не забезпечує її матеріально, ухиляється від виконання обов`язків по її вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до дитини. На думку суду, позбавлення [PERSON] батьківських прав насамперед слугує захисту прав та інтересів дитини. При цьому суд не враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки судом встановлено достатні фактичні дані щодо свідомої винної поведінки [PERSON] , направленої на ухилення від виконання батьківських обов`язків. Окрім того, відповідно з частинами 5, 6 статті 19 СК України, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. При вирішенні позовної вимоги про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Приписами статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні в справі докази, враховуючи положення статей 166 та 182 СК України, та те, що відповідач є працездатною особою, відомості щодо знаходження на її утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved