Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Остапенко С.А. звернувся до суду з вищевказаним позовом, про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування якого зазначив, що на підставі заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2020 року та виданого судового наказу Лозівським міськрайонним судом Харківської області від 04.10.2024 року з нього стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, і до досягнення дітьми повноліття. Сплата на користь відповідачів аліментів на утримання дітей у вище зазначеному розмірі становить його в скрутне матеріальне становище. Крім того вказав, що на даний час офіційно не працює, має лише випадкові заробітки. В зв`язку з чим просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачів, на утримання обох дітей з 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму щомісячно до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 09 січня 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Остапенко С.Ю. у судове засідання не з`явилися, представником надано заяву, про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляд справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, не заперечує проти їх задоволення. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 26.02.2020 року заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . 04.10.2024 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано судовий наказ, за яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підтвердження майнового та матеріального стану позивачем надано: відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15.11.2024 року, та довідку з Лозівської філії Харківського обласного центру зайнятості від 15.11.2024 року; Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №73246674 від 17.11.2016 року, №271727071 від 25.08.2021 року, з яких вбачається, що [PERSON] у приватній власності має квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; що також підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого Руденко Т.В., приватним нотаріусом Лозівського міськрайонного нотаріального округу Харківської області 17.11.2016 року та договором дарування земельної ділянки посвідченого Ніколенко Н.С., приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області 25.08.2021 року. Також у власності [PERSON] має автомобіль TOYOTA CAMRY, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за ВП №76534342 у розмірі 7480,46 грн, за ВП №61723908 4484,80 грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що з 1 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком до 6 років 2563 грн; від 6 до 18 років 3196 грн; Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Тобто обсяг прожиткового мінімуму містить два елементи - фізіологічний та соціальний. Фізіологічний мінімум - це вартісне вираження матеріальних цінностей, конче необхідних для існування людини та соціальну частину - певний набір духовних цінностей мінімально прийнятого рівня життя. Закон України «Про прожитковий мінімум» відповідно до ст. 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень. Отже, законодавець визначив вартісну величину, яка є мінімально достатньою, в даному випадку, для дитини з урахуванням її віку. Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дітей необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для їх життя. Розмір аліментів, зокрема, обумовлюється фінансовими можливостями обох батьків, які в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину, забезпечувати її потреби необхідні для її віку, розвитку тощо. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання обома батьками однієї неповнолітньої дитини в сумі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України), а стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні даного позову дослідженню підлягає зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача та платника аліментів. Надані позивачем докази обґрунтовують позицію останнього щодо зміни його матеріального становища, який на даний час не працює, жодних доходів немає, в центрі зайнятості не перебуває. Із урахуванням наведених у статті 182\~СК України та встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, враховуючи право дитини на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд, оцінивши надані сторонами докази, з урахуванням визнання позову відповідачем [PERSON] , доходить висновку, що справедливим буде зменшити розмір аліментів на кожну дитину з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, тим самим задовольнивши позовні вимоги частково.

Outcome: partial