Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

12.09.2024 р. адвокат Корнієнко М.М., яка представляє інтереси позивача, через систему «Електронний суд» звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики у розмірі 9600,00 доларів США. В обґрунтування позовних вимог вказує на надання позивачем відповідачу грошових коштів у позику. Станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, відповідач не повернув грошові кошти, надані йому позивачем на підставі розписки. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.09.2024 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21.10.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідач не скористався правом подачі відзиву. У судове засідання позивач не з`явився, своєю заявою просить проводити розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, правом подачі відзиву не скористався. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно власноруч написаної розписки, [PERSON] 25.05.2024 р. позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 9600 доларів США з зобов`язанням їх повернення до 08.07.2024 р. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24ц12). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (Постанова Верховного суду від 08.03.2023 р. справа №640/3493/17). Таким чином, враховуючи зміст та умови, які сторони погодили та зафіксувалиу розписці, яка за своєю суттє підтверджує факт передачі грошових коштів, суд вважає, що підтвердженим факт існування боргового зобов`язання та засвідчує безпосереднє отримання боржником від кредитора грошових коштів. Встановивши факт існування між сторонами позикових правовідносин, а також факт неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань із повернення суми позики, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 9600,00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved