Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] з проханням звільнити його від стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу виданого Шевченківським районним судом міста Києва від 11.04.2014 року та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Відкликати судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом міста Києва від 11 квітня 2014 року у справі 761/8166/14-ц. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільний син позивача та відповідача [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом із батьком - [PERSON] та перебуває на його повному утриманні. Позивач стверджує, що відповідач не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, що є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Ухвалою від 17.02.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 03.08.2012 року, який було розірвано за рішенням суду від 14.11.2024 року. В шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом від 11 квітня 2014 року, виданим Шевченківським районним судом міста Києва у справі 761/8166/14-ц (№2-н/761/345/2014), із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 18 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві від 19 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] з виконання зазначеного судового наказу. Згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року у справі № 761/40709/23, місце проживання неповнолітнього [PERSON] , 2010 року народження, визначено разом із батьком - [PERSON] . Вказаним рішенням суду було встановлено ту обставину, що станом на момент розгляду справи [PERSON] проживав з бабусею [PERSON] , яка займалася його вихованням та утриманням, що не заперечувалося відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.273 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц Верховний Суд зазначив, що згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, судові рішення у справах. Таким чином, суд при вирішенні справи вправі ознайомитися із текстом відповідного судового рішення у ЄДРСР. Як вбачається із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових, вказане рішення суду набрало законної сили, а отже обставини, встановлені вказаним рішеннями, є преюдиційними, тобто такими, що не підлягають доказуванню. Фактичне проживання сина разом із батьком підтверджується також наступними документами: актом від 07 січня 2025 року щодо проживання осіб, який засвідчує, що за адресою: [ADDRESS] разом із батьком постійно проживає і син; медичним висновком про дитину-інваліда віком 18 років № 275 від 12.07.2023, де законним представником зазначений батька - [PERSON] ; посвідченням дитини з інвалідністю до 18 років серії [NUMBER] , в якому також зазначено, що батько [PERSON] є законним представником сина. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки вказане дає підстави вважати, що позивач займається вихованням та утриманням дитини. На підставі поданих позивачем доказів судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] фактично та юридично проживає разом із батьком - [PERSON] . В ході судового розгляду відповідачем не надано доказів на спростування вищевикладеного. Висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини не оспорено, а тому підлягає врахуванню судом. З огляду на таке, суд дійшов висновку, що подальше стягнення аліментів із батька на користь матері є безпідставним, більше не відповідає інтересам дитини та реальним обставинам справи. Враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина,

Outcome: partial