Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Володимирської міської ради Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що належали його батькові [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтував тим, що дана квартира належала йому та батькові на праві спільної сумісної власності. Крім нього інших спадкоємців немає. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, вказав на можливість вирішення цього спору виключно в судовому порядку. Ухвалою від 03.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не забезпечив, від Володимирської міської ради надійшла заява про визнання позову з проханням розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Враховуючи те, що учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та продовжують існувати у даний момент. У відповідності до п.п.4 та Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За таких умов, при розгляді даного спору суд опирається на норми законодавства, які діяли як до 01 січня 2004 року, так і на даний час, залежно від часу виникнення та існування відповідних правовідносин. У відповідності до ст.ст.524, 525 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на момент смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.530 ЦК УРСР (1963 року), при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). На підставі ч.1 ст.549 УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Що стосується даного випадку, в судовому засіданні встановлені наступні факти. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1993 [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] стверджується те, що [PERSON] помер [INFO] . Витребувані матеріали спадкової справи № 579/2003 по смерті [PERSON] стверджують про те, що заповіту за життя він не залишив. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується факт, що позивач [PERSON] є сином тепер покійного [PERSON] , а отже його спадкоємцем першої черги за законом. Відмітками у сторінках будинкової книги щодо квартири [ADDRESS] , стверджується про те, що позивач проживав із своїм батьком у даній квартирі на день смерті останнього, що свідчить про те, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а отже прийняв спадщину у встановлений законом спосіб. Разом з тим у матеріалах спадкової справи № 579/2003 також є заява позивача № 674 від 19.11.2003 про прийняття спадщини по смерті батька, яка була подана у Володимир-Волинську державну нотаріальну контору, що також є доказом прийняття позивачем спадщини. Копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2004 стверджується, що позивач оформив свої спадкові права по смерті батька на грошові заощадження у ВАТ «Державний Ощадний банк України». Відповідно до постанови державного нотаріуса Володимирської державної нотаріальної контори від 11.02.2025 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частки квартири [ADDRESS] за законом після померлого його батька у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нього. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). У відповідності до ст.346 ЦК України, смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті спадкодавця [PERSON] не залишилося оригіналу правовстановлюючого документа на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.524-525, 529, 548-549 ЦК Української РСР (1963 року - в редакціях часу правовідносин, на момент їх виникнення та існування), ст.ст.15, 328, 392, 1217-1218, п.п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: approved