Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №5154724 від 25.08.2021 в розмірі 48282,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликалось на те, що 25.08.2021 року між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН» був укладений кредитний договір № 5154724,відповідно до якого Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8000,00 грн., а останній зобов`язався повернути використану суму в строк та сплатити проценти на умовах визначених вказаним договором. 15.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за кредитним договором укладеного з відповідачем . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило дане право вимоги до ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконувала, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість в загальному розмірі 65600,00 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2024 року було відкрито провадження по даній справі. Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року №2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 січня 2025 року прийнято справу до розгляду. Відповідач правом на подачу письмово відзиву на позов не скористався. Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.08.2021 р. між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» був укладений договір про споживчий кредит № 5154724, в тому числі на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 8000 грн. строком на 30 дні, зі сплатою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту 1600,00 грн. Відповідно до п.1.5.2 проценти за користування кредитом 3600,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписано такий електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За правилами частин 3,6ст.11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієїпропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір,підписаного в порядку, передбаченому статтею12цього Закону; заповнення формуляра заяви(форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 15.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за кредитним договором укладеного з відповідачем . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило дане право вимоги до ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №5154724 від 25.08.2021 року в [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 65600 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 56000,00 грн заборгованість за відсотками, 1600,00 грн. заборгованість за комісіями. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, при укладенні кредитного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено, серед іншого, суму кредиту, процентну ставку за користування таким та порядок повернення кредиту, строк дії договору, тощо. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. При цьому, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не погашено, доказів протилежного суду не надано. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме, не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим в [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем як новим кредитором. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку не вбачається за якою саме ставкою позивач нараховує відсотки за користування кредитними коштами, які втричі перебільшують суму загальної заборгованості за кредитним договором. Крім цього, кредитний договір містив умови, а саме, що строк кредитування складає 30 днів, тобто до 25.08.2021 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Одночасно вказано, що орієнтовна загальна вартість кредиту (п.1.5) складає: 13200,00 гривень та включає в себе суму кредиту 8000,00 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 3600,00 гривень та комісія за надання кредиту 1600,00грн. (нараховується одноразово за ставкою 20,00%). За змістом кредитного договору чітко визначається строк, в межах якого здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів, тому в цьому випадку спірні умови необхідно трактувати на користь споживача та виходити зі строку кредитування 30 днів та загальної вартості кредиту, які первинно узгоджувались сторонами. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., заборгованість по процентам 3600,00 грн. Суд вважає, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором № 5154724 в розмірі 1600,00 грн., оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію за обслуговування кредитної заборгованості без зазначення, яке саме дії відповідача входять до такого обслуговування, яку позивач просить стягнути з відповідача, - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договорами суд не вбачає. Щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В матеріалах справи містяться надані на підтвердження понесених позивачсм витрат на правничу допомогу наступні докази: Договір № 02-01/2023 про надання професійної правничої допомоги від 02.01.2023 року, укладений між позивачем там АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» ,опис послуг, платіжна інструкція № 0433370000 від 10.05.2024 року, заявка про надання юридичної допомоги № 545 від 26.04.2024 р., витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги № 03.04.2024 року, витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги № 03.05.2024 року. У той же час, суд вважає судові витрати по справі в розмірі 13000 грн., де витрачено з години на складання позовної заяви та 2 години на надання усної консультації по справі незначної складності є занадто завищеними. Ураховуючи викладене, а також з урахуванням часткового задоволення позову суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

Outcome: partial