Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину. В обґрунтування позовної позивач вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . На випадок смерті [PERSON] заповів позивачу житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що до складу спадкового майна увійшли також земельні ділянки, які не були включені до заповіту. З метою оформлення спадщини за заповітом, позивач звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з завою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовлено, оскільки до кола спадкоємців входить дочка померлого [PERSON] , яка на день смерті спадкодавця була зареєстрована за місцем його проживання. Позивач вказує, що [PERSON] не проживала за місцем реєстрації, а проживала разом з чоловіком та дітьми в селі Воля, Ковельського району. З заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . [PERSON] не зверталась, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Просить встановити факт не проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини та визнати [PERSON] такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, з підстав, викладених у заяві та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 49 ЦПК України\~позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання\~відповідачем позову,\~яке має\~бути безумовним,\~і якщо\~таке визнання\~не суперечить\~закону й\~не порушує\~права,\~свободи чи\~ інтереси\~інших осіб\~(не\~відповідача),\~суд ухвалює\~рішення про\~задоволення позову,\~обмежившись у\~мотивувальній частині\~рішення посиланням\~ на\~ визнання\~позову без\~з`ясування і\~дослідження інших\~обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть. З копії заповіту, посвідченого 22.12.2008 року секретарем Доротищенської сільської ради Ковельського району Волинської області, зареєстрованого в реєстрі за № 182 вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповів житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] . На день смерті спадкодавця заповіт не змінено та не відмінено. Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно довідки Тойкутського старостинського округу № 388/03.48-ТК/2-24 від 18.09.2024, [PERSON] разом з сім`єю, чоловіком та дітьми проживає без реєстрації місця проживання з 2012 року за адресою: [ADDRESS] , а з 2018 року в [ADDRESS] . Згідно зі статтями\~1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга\~статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій\~статті 1223 ЦК України\~визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.19 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Судом встановлено, що на день смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] з ним у житловому будинку по [ADDRESS] була зареєстрована донька [PERSON] , 1995 року народження, хоча з 2012 року фактично проживала без реєстрації в селі Воля, а з 2018 року проживала в селі Заріччя, Ковельського району. З заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] не зверталась, що підтверджується копією спадкової справи № 170/2024, заведеної після смерті [PERSON] . Зазначені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано. Більше того, відповідач позовні вимоги визнала повністю. Оскільки відповідач була зареєстрована в [ADDRESS] , однак фактично там не проживала, а реєстрація місця проживання, відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України не може свідчити про фактичне прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що [PERSON] не прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , а отже, не набула права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачами позов, не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved