Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

19.09.2024 позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Костишин В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати за ним право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 12.02.1998 між ним та [PERSON] [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені неповнолітньої на той час дитини [PERSON] було укладено Договір купівлі продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений Товарною біржою «Тернопільська Універсальна Товарна біржа» на виконання біржового контракту № 20 від 12.02.1998. Разом з тим, вказаний Договір купівлі продажу не був зареєстрований в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації, проте строків такої реєстрації чинним на момент укладання даного договору законодавством передбачено не було. Позивач вказує, що з моменту укладення договору купівлі продажу він користується вищевказаною квартирою, сплачує за неї комунальні послуги та виконує інші обов`язки пов`язані з нею. З метою належного розпорядження вищевказаною квартирою 17.07.2024 він звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Тернопільської міської ради із заявою, у якій просив провести державну реєстрацію належної йому квартири, проте рішенням державного реєстратора йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що відповідно до інформації, наданої Бюро технічної інвентаризації м. Тернопіль, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за іншими особами, зокрема за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Водночас, Договір купівлі продажу квартири від 12.02.1998, було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, без нотаріального посвідчення у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», за спільною згодою сторін та на прийнятних для них умовах, при цьому сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та повністю виконали його умови. На підстав викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.10.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.12.2024, прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] адвоката Костишина В.М. про зміну предмету позову. Залучено до участі у даній цивільній справі, у якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та змінено процесуальний статус останніх з третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на співвідповідачів по цивільній справі №607/20351/24 за позовом [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 24.02.2025 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Костишин В.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи без участі представника Тернопільської міської ради, а справу розглядати за наявними в матеріалах справи документами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належим чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень судових повісток про виклик до суду. Крім того судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача [PERSON] через офіційний веб-сайті судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик останнього до суду. Відповідач [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Крім того судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача [PERSON] через офіційний веб-сайті судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик останнього до суду. Відповідач [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Відповідач [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явилась,\~хоча про\~день та\~час слухання\~справи неодноразово\~повідомлялась у\~встановленому законом\~порядку,\~зокрема шляхом\~повідомлення відповідача\~через офіційний\~веб-сайті\~судової влади\~України,\~шляхом розміщення\~оголошення про\~виклик останньої\~до суду.\~Крім того,\~судом додатково\~вживались заходи\~сповіщення [PERSON] про дату\~та час\~судового засідання,\~шляхом надіслання\~на поштову\~адресу за\~її останнім\~відомим зареєстрованим\~місцем проживання\~повістки про\~виклик до\~суду,\~які повернуті\~на адресу\~суду із\~відміткою пошти\~про відсутність\~адресата.\~Відповідач [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала. Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 12.02.1998 між Продавцем [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дитини 1981 року народження [PERSON] , [PERSON] та Покупцем [PERSON] було укладено Договір купівлі продажу квартири, який підписано у присутності заступника директора ТУТБ Горбатюк В. Даний договір зареєстровано на товарній біржі «Тернопільська Універсальна Товарна Біржа» на виконання біржового контракту №20 від 12.02.1998 та на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» не підлягає нотаріальному засвіченню. За умовами п. 1 Договору, Продавець продав, а Покупець купив двокімнатну квартиру загальною площею 37,5 кв.м., в тому числі житловою 29,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 4 Договору, за домовленістю сторін продаж цей здійснено за 10\~120 грн, які Покупець сплачує Продавцю до підписання даного договору. В договорі наявна розписка [PERSON] та [PERSON] від 12.02.1998, відповідно до якої останні підтвердили, що відшкодовану по даному договору суму 10\~120 грн ними отримано повністю. Відповідно до п. 11 Договору, на підставі ст. 227 ЦК України, даний Договір підлягає реєстрації в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації. Як вбачається із довідки №1762 від 18.09.2024, виданої ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», згідно обліку технічної інвентаризації ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) станом на 29.12.2012 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Право власності належить на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 24.12.1997 Тернопільським МБТІ, право власності зареєстроване Тернопільським МБТІ 24.12.1997 за №24934. Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74240559 від 24.07.2024, державним реєстратором прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради Говорченко О.В., розглянувши заяву від 17.07.2024 за реєстраційним номером 62036679, відмовлено у проведенні реєстраційних дій за Заявою у зв`язку із наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме, у відповідності до інформації, наданої Бюро технічної інвентаризації м. Тернопіль, право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано за іншими особами на підставі відповідних документів. Згідно технічного паспорта на квартиру, у будинку квартирного типу (гуртожиток), який виготовлений 02.05.2024 на замовлення [PERSON] , квартира [ADDRESS] має загальну площу 37,9 кв.м., житлову 23.0 кв.м. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Як слідує з встановлених судом обставин, Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] був укладений 12.02.1998, відтак оскільки правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004, при вирішенні спору у даній справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу жилого будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Відповідно до частини 1 ЗУ «Про\~товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Закон України\~«Про товарну\~біржу» передбачає, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Аналіз зазначених норм ЦК УРСР і Закону України «Про товарну біржу» вказує на існування колізії в законодавстві, чинному на час укладення сторонами договору купівлі-продажу. У постанові від 25.03.2024 у справі № 336/6023/20 Верховний суд прийшов до такого висновку: «На рівні ЦК УРСР\~1963\~року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227\~ЦК УРСР\~1963\~року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15\~Закону «Про\~товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227\~ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга\~статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227\~ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі.». За загальним правилом, визначеним частиною першою ст.128 ЦК УРСР, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором, а відповідно до статті 153\~ЦК Української\~РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Згідно Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженій наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121, підставою для державної реєстрації договорів купівлі-продажу передбачалися, в тому числі, договори купівлі-продажу, зареєстровані біржами. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 за № 1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Як слідує з договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.02.1998, між Продавцем [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дитини 1981 року народження [PERSON] , [PERSON] та Покупцем [PERSON] на момент його укладення було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які обумовлюються змістом договору, про що свідчать їх підписи, що вказує на те, що волевиявлення учасників правочину відповідало їх внутрішній волі, а сам правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Судом встановлено, що під час укладення Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.02.1998 всі дії сторін договору були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, а правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При цьому, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме Продавець [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дитини 1981 року народження [PERSON] , [PERSON] передали у власність Покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, рішенням державного реєстратора Тернопільської міської ради Говорченко\~О.В. № 74240559 від 24.07.2024, [PERSON] було відмолено у реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки відповідно до інформації, наданої Бюро технічної інвентаризації м. Тернопіль, право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано за іншими особами на підставі відповідних документів. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що порушене право [PERSON] , на користування, володіння та розпорядження своїм нерухомим майном підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved