Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш п`ять років та визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.09.2024 року, актовий запис №899. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 54,3 кв.м., житловою площею - 29,1 кв.м.; літ.«а» - веранда; літ.«Б» - сарай; літ.«б» - навіс; літ.«В» - літня кухня; літ.«в» - веранда; літ.«в1» - погріб; літ.«Г» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-4 - споруди, який за життя належав померлому на підставі договору купівлі-продажу №2337/Б від 14.07.1999 року укладений на Одеській товарній біржі та в подальшому зареєстрований на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2024 року, справа №495/5166/24. Позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] з 2019 року та по день смерті останнього проживали разом однією сім`єю в будинку позивача, який розташований за адресою: [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом. Відповідно до листа державного нотаріуса Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 11.12.2024 року №1721/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання однією сім`єю. Встановлення факту спільного проживання необхідне позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2025 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2025 року провадження по справі відкрито. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно з ч. 5 ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.09.2024 року, актовий запис № 899. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 54,3 кв.м., житловою площею - 29,1 кв.м.; літ.«а» - веранда; літ.«Б» - сарай; літ.«б» - навіс; літ.«В» - літня кухня; літ.«в» - веранда; літ.«в1» - погріб; літ.«Г» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-4 - споруди, який за життя належав померлому на підставі договору купівлі-продажу №2337/Б від 14.07.1999 року укладений на Одеській товарній біржі та в подальшому зареєстрований на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2024 року, справа №495/5166/24. Позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] з 2019 року та по день смерті останнього проживали разом однією сім`єю в будинку позивача, який розташований за адресою: [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом, за життя спадкодавець [PERSON] склав на імя позивача довіреність щодо представлення його інтересів в медичних закладах, органах місцевого самоврядування та органах державної влади, а також щодо отримання соціальних пільг та виплат, після смерті спадкодавця всі витрати щодо його поховання взяла на себе позивач. Аналогічні відомості підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , які надали відповідні заяви, які посвідчені секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, які зареєстровані в реєстрі за №15,16. Звернувшись до нотаріуса з питанням щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, позивачу було відмовлено з підстав відсутності документального підтвердження факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що підтверджується листом державного нотаріуса Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 11.12.2024 року №1721/02-14. Місцем проживання фізичної особи згідно ч.1 ст.29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових доказів, електронних доказів, висновків експертів. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Позивач [PERSON] та померлий [PERSON] проживали за однією адресою, однією сім`єю по день його смерті та були пов`язані спільним побутом. Суд враховує показання свідків, з яких встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю як родина та вели спільне господарство, мали доброзичливі стосунки. Підстав ставити під сумнів показання свідків у суду не має, ці показання є переконливими та логічними. Таким чином, суд приходить до висновку, що доказами дослідженими в судовому засіданні фактично підтверджується факт спільного проживання померлого [PERSON] та позивача [PERSON] однією сім`єю з 2019 року по день смерті спадкодавця, вони були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки. Щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом суд прийшов до наступного висновку. Після смерті померлого [PERSON] була заведена спадкова справа №578/2024. Відповідно до листа державного нотаріуса Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 11.12.2024 року №1721/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання однією сім`єю. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п.2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справа про спадкування» - при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У судовому засіданні встановлено та доведено, факт спільного проживання позивача разом із померлим, ведення ними спільного господарства, наявність спільних витрат на утримання та у витратах на утримання житла. Таким чином, позивачем [PERSON] надано достатньо доказів на підтвердження того, що вона та спадкодавець проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в розумі статті 3 СК України, що дало можливість зробити висновок, що вони дійсно проживали однією сім`єю на протязі останніх п`яти років до його смерті і були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Відтак, враховуючи зазначені обставини, позивач має законні підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 54,3 кв.м., житловою площею - 29,1 кв.м.; літ.«а» - веранда; літ.«Б» - сарай; літ.«б» - навіс; літ.«В» - літня кухня; літ.«в» - веранда; літ.«в1» - погріб; літ.«Г» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-4 - споруди. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та як наслідок, визнання за позивачем права на спадкування як спадкоємця четвертої черги після смерті [PERSON] ..

Outcome: approved