Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Виклад позиції позивача, заперечень відповідача. 21.12.2023р. представник позивача адвокат Осипенко О.А., через систему «Електронний суд», звернулася від імені та в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] .. Представник позивача адвокат Осипенко О.А. позовні вимоги мотивує тим, що 03.06.2023р. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volkswagen» реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Миру в с.Малодолинське Одеської області, в порушення п.18.1 Правил дорожнього руху, не надав перевагу пішоходу [PERSON] , внаслідок чого скоїв наїзд на останнього, що призвело до отримання позивачем тілесних ушкоджень, які відносять до категорії легких. 21.06.2023р. [PERSON] звернувся за медичною допомогою до КНП «Чорноморська лікарня» де йому встановлений діагноз закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, дисторсія правого гомілкового суглобу, садна лівого голінного суглобу, забійна рана правої лобної ділянки , множинні садини правої кістки, садна правого плечового суглобу та лівого плечового суглобу. [PERSON] проходив амбулаторне лікування у сімейного лікаря.. Внаслідок ДТП йому спричинена моральна шкода, оскільки протиправна поведінка [PERSON] суттєво вплинула на якість та рівень життя [PERSON] . Зважаючи на те, що на час завдання шкоди [PERSON] працював але втратив роботу, у відповідності до положень ч.2 ст.1195 ЦК України, розмір відшкодування шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 03.06.2023р. по теперішній час (7 місяців) у розмірі 6700Х7=46900,0 грн.. Керуючи ст..ст. 11,16,22,23, 1166,1167, 1168, 1177, 1187, 1193 ЦК України просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву (а.с.104-116) в якому вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, моральну шкоду визнає у розмірі 1000,0 грн., шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 7918,0 грн. Відзив мотивує тим. що вимоги, які заявлені позивача не відповідають дійсності, не співмірні з обставинами ДТП, та наслідками, які наступили після неї. [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, на стаціонарному лікування перебував в період з 07.06.2023 р. по 03.07.2023р., відомостей про подальше лікування не надав. Після ДТП він (відповідач) застосував всі засоби для надання першої медичної допомоги потерпілому, викликав швидку допомогу, використовував медичні препарати з автомобільної аптечки. [PERSON] відмовився від госпіталізації. Після складання протоколу працівниками поліції він ( [PERSON] ) придбав позивачу ліки у аптеці, дав 1000,0 грн. оплатив МРТ дослідження. [PERSON] на день ДТП не працював, а тому його заробітна плата, відповідно до вимог ч.2 ст.1195 ЦК України, розраховується з мінімальної зарплати. На лікарняному він перебував 26 днів в період з 07.06.2023 р. по 03.07.2023р. Мінімальна заробітна плата, згідно державного бюджету на 2023р. складала 6700,0 грн., а тому тимчасова втрата непрацездатності [PERSON] складає 7918,0 грн. 304,5 грн. (заробітна плата за один робочий день)Х26 днів. Заяви, клопотання. Представник позивача адвокат Осипенко О.А., 19.03.2025р. через систему «Електронний суд», надала суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності та відсутності [PERSON] , позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.123). Представник відповідача адвокат Дубінчук Ж.М., 25.03.2025р. через канцелярію суду, надала суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності (а.с.136). Процесуальні дії у справі 25.12.2023 р. постановлена ухвала про відкриття провадження у справі (а.с.68). 25.12.2023р. постановлена ухвала про відмову [PERSON] у задоволені заяви про забезпечення позову (а.с.69-70). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч.6ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.10.2023 р., у справі 501/3452/23, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП (а.с.38-39). Вказаною постановою\~суд встановив,\~що [PERSON] 03.06.2023 о 19:00, за адресою: Одеська область, с.Малодолинське, вул.Миру, 22, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», моделі «Golf», реєстраційний номер: [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу [PERSON] , внаслідок чого скоїв наїзд на нього, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу з матеріальними збитками, а пішохід отримав легкі тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №61 від 13.07.2023. Постановою старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Чердакогло О.Д. від 29.07.2023р. кримінальне провадження №12023162160000453, відомості про яке внесені до ЄРДР 11.07.2023р., за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрити (а.с.33-34). Згідно відповіді КНП «Чорноморська лікарня» від 21.06.2023р. №01/15-832 (а.с.23), [PERSON] , [INFO] , дійсно 06.06.2023р. звертався за медичною допомогою до лікаря травмолога відділення вторинної спеціалізованої медичної допомоги поліклініки, діагноз: закрита серепно-мозкова травма, струс головного мозку, лікворно-гіпертензійний синдром. Пацієнт був консультованй лікарем окулістом, лікарем невропатологом, направлений на стаціонарне лікування . Зі слів пацієнта травму отримав 03.06.2023р. приблизно о 19.00 год., коли переходив пішохідний перехід в с. Малодолинське, за медичною допомогою в цей день не звертався. 07.06.2023р. о 12.15 госпіталізований у травмо логічне відділення за електронним направленням з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, дисторсія правого гомілкового суглобу. Садина лівого колінного суглобу, забійна рана правої лобної ділянки множинні садини правої кістки, садна правого плечового суглобу та лівого плечового суглобу. Згідно виписки-епікриз з історії хвороби №5682 [PERSON] в період з 07.06.2023р. по 03.07.2023р. він перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.22). Клінічний діагноз: струс головного мозку, дисторсія правого гомілковостопного суглобу, зсадини лівого колінного суглобу,забіна рана правої лобної ділянки, множинні зсадини правої кістки, зсадно правого плечового суглобу та лівого плечового суглобу. . Зі слів хворого отримав травму у ДПТ 03.06.2023р. біля 19.00 в с.Малодолинськпе. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України - моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Як встановлено судом, позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормального життєвого порядку та життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] .. При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 300\~000,0 грн., заявлений позивачем, є неспівмірним та не відповідає глибині фізичних та душевних страждань позивача. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу становить 100000,0 гривен, а відтак позовні вимоги в частині стягнення завданої моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Представник позивача\~також просить\~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 46900,0 грн. спричинену внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди за період з 03.06.2023р. по теперішній час (7 місяців). Згідно ч..1,2 ст.1195 ЦК України - фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Частиною першою статті 1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Таким чином, для обрахунку суми відшкодування необхідно встановити ступінь втрати потерпілим професійної працездатності. Згідно виписки-епікриз з історії хвороби №5682 [PERSON] в період з 07.06.2023р. по 03.07.2023р. останній перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Чорноморська лікарня». Доказів того, що [PERSON] був непрацездатним сім місяців, як про це вказує в позовні заяві представник позивачу, суду не надано. Враховуючи надану представником позивача виписки-епікриз з історії хвороби №5682 [PERSON] , суд дійшов висновку, що [PERSON] був непрацездатним 26 днів. Таким чином, розмір відшкодування заробітку визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, тобто на підставі ч.2 ст.1195 ЦК України. Згідно ст..8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023р.» встановити з 1\~січня 2023\~року мінімальну\~заробітну плату: у місячному розмірі - 6700 гривень. В період з 07.06.2023р. по 03.07.2023р - 22 робочих днів. Оплата одного робочого дня складає 304,5 грн. (6700:22). Таким чином, розмір тимчасової втрати непрацездатності позивача складає 7918,0 грн. (304,5х26), та саме ця сума підлягає відшкодуванню як заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1, 6ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п/п 1, 2 п. 1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При зверненні до суду із позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3469,0грн.. Позивач судовий збір при зверненні до суду не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1078,85 грн.

Outcome: partial