Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року справу передано за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області. Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області №203 від 25 квітня 2024 року вказану цивільну справу передано на розгляд Саратському районному суду Одеської області. Так, 21 лютого 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на таке. [PERSON] , [INFO] , проживала з 2012 року разом зі братом позивача [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Дані про батька дітей записані зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України, з метою отримання соціальних виплат. Через систематичне невиконання відповідачем батьківських обов`язків, оскільки остання не працювала, не приділяла належної уваги дітям, постійно зловживала алкогольними напоями, у зв`язку з чим діти не були доглянуті та постійно хворіли, позивачем, як тіткою дітей, з початку 2024 року було вирішено з метою їх безпеки забрати до себе. З цього часу матір дітей фактично зникла з їх життя та самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, жодного разу не цікавилася життя дітей, не піклувалася про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, взагалі не спілкувалася з ними; не надавала дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтересу до їх внутрішнього світу; не створювала умов для отримання ними освіти, оскільки усім цим займалася їх тітка та позивача у справі [PERSON] . За такого, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дітей, її поведінка є винною по відношенню них. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо її п`ятьох дітей та стягнути з неї аліменти на її користь на їх утримання у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) матері, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення повноліття дітьми. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року відкрито провадження у справ у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 19.09.2024 року залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Арцизської міської ради Болградського району Одеської області У судовому засіданні 12.02.2025 року позивачка [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. У судовому засіданні предстаник позивача адвокат Царенко О.О. позовні вимоги підтримав з відстав, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України встановлено, що відповідач, місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача у справі - [PERSON] , то її повідомлення про розгляд справи здійснено шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У своїй нотаріально посвідченій заяві від 11 січня 2024 року відповідач просила справу слухати у її відсутність, позов визнала у повному обсязі, не заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо п`ятьох дітей (а.с. 36). Треті особи: Виконавчий комітет Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та Арцизська міська рада Болградського району Одеської області, як орган опіки та піклування були повідомлені належним чином шляхом направлення виклику до електронного кабінету, до суду представники не з`явився, направили до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників, на виконання ухвали суду зазначили щодо неможливості надання висновку у порядку ст.19 Сімейного кодексу України. Старокозацька сільська рада з підстав проживання матері в [ADDRESS] , Арцизська міська рада з підстав того, що місце знаходження матері дітей [PERSON] невідомо, а тому відсутня можливість обстежити умови проживання матері та дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Що стосується визнання позову відповідачем, то суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Матеріали справи та позиція її учасника - третьої особи свідчать про те, що третя особа не визнавала обставини викладених у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 КЦС ВС зазначив, що суди не можуть покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши обставин справи. Тобто повинне мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення. Схожі висновки КЦС ВС зробив у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 214/5134/22. В іншій справі (постанова КЦС ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22) Верховний Суд зазначив, що заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Також ВС наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітніх дітей, що регулюються Сімейним кодексом України. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копії свідоцтв про народження дітей: [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 4 від 30 липня 2016 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; серії [NUMBER] , виданого 04 жовтня 2016 року на підставі актового запису № 291 Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 2018 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 211; серії [NUMBER] , виданого за актовим записом № 11 від 15 січня 2022 року Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); серії [NUMBER] , виданого Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису № 9 від 11 січня 2023 року, відповідно (а.с. 12-16). Відомості про батька дітей вказано відповідно до ст. 135 СК України, зі слів матері, про що свідчать копії Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 17-21). Позивач разом з дітьми проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка, видана Старокозацькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 16 січня 2024 року вих. № 04.1-29/47; діти знаходяться на її утриманні (а.с. 24). Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , будинок чистий та теплий. Діти доглянуті та забезпечені продуктами харчування. Кожен має окреме спальне місце. Для виховання та розвитку дітей створено задовільні умови, які відповідають санітарним нормам. За вказаною адресою проживаю позивач разом із дітьми та співмешканцем [PERSON] (а.с. 25). Діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у Старокозацькому ліцеї Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що надані довідки від 16 січня 2024 року № № 13, 14 (а.с. 26). З довідок директора навчального закладу О. Дениченко, вбачається, що матір дітей не відвідує школу та батьківські збори, не цікавиться життям дітей, не приймає участі у її вихованні (а.с. 32-33). Відповідно до інформаційної довідки Виноградівського опорного закладу освіти-ліцею з дошкільним відділенням, початковою школою та гімназією Арцизької міської ради від 22 грудня 2023 року № 150 діти [PERSON] та [PERSON] систематично пропускали навчальні заняття без поважної причини (за 3 місяці на заняттях були лише 7 днів). Родину систематично відвідували представники органів місцевого самоврядування, соціальний педагог, Служба у справах дітей, класний керівник. На телефонні дзвінки батьки майже не відповідали, якщо й відповідали, то казали, щ діти хворіють, але до місцевої амбулаторії не звертались, за словами матері лікувались вдома самостійно. Виглядали неохайно, не мали шкільного приладдя, домашні завдання не виконували. Мати не приділяла належної уваги вихованню дітей. Батьківські збори не відвідувала (а.с. 34). Згідно відомостей наданих Старокозацькою сільською радою Білгород-Дністровського району, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , натомість з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідачка не має зареєстрованого місця проживання, тобто судом встановлено, що остання проживала окремо від сім`ї за адресою: [ADDRESS] , про вказане свідчить довідка-характеристика Виноградівського старостинського округу Арцизької міської ради Болградського району Одеської області. За даною адресою проживала разом із співмешканцем [PERSON] , є матір`ю - одиначкою щодо своїх п`ятьох дітей. За місцем проживання остання характеризується негативно як така, що систематично зловживає спиртними напоями, не працює, не доглядає за дітьми, які хворіють; остання не приділяє належної уваги вихованню дітей. В домі безлад. Сім`ю систематично відвідує соціальний педагог, Служба у справах дітей, представники Виноградівського старостинського округу, однак остання на зауваження не реагує (а.с. 31). Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проведеного провідним спеціалістом Служби у справах дітей Арцизької міської ради [PERSON], старостою Виноградівського старостинського округу Арцизької міської ради Болградського району Одеської області [PERSON] за дорученням Органу опіки та піклування, у присутності [PERSON] та співмешканця [PERSON] , умови проживання незадовільні; наявні електропостачання, водопостачання, побутова техніка, однак у будинку не прибрано, подекуди сміття, розкидані речі, на кухні безлад, продукти харчування наявні, є готова їжа, проте відсутнє дитяче харчування, необхідне дітям до трьох років, у будинку тепло, опалення пічне. У кімнаті дітей брудно, двоє з дітей не мають власних ліжок та лягають спати біля матері. Речі та постільна білизна дітей брудні; наявні канцтовари. Стосунки у сім`ї напружені, між матір`ю дітей та співмешканцем виник конфлікт щодо виховання дітей та визнання батьківства. З матір`ю дітей проведено бесіду, надано рекомендації щодо покращення житлово-побутових умов, приведення будинку до належного санітарного стану, попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків (а.с. 27-28, 29-30). Як вбачається з листа заступника начальника ВП №2 Болградського РВП ГУНП в Одеській області М. Євтодія від 02 січня 2024 року № 64.1/41, [PERSON] за обліками ІПНП «ЦУНАМІ» притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, розпивання спиртних напоїв у громадському місці, куріння тютюнових виробів у забороненому місці. За обліками ІПНП «ЦУНАМІ» до кримінальної відповідальності не притягувалась (а.с. 35). Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Проаналізувавши надані сторонами докази на обґрунтування власних позицій суд прийшов до переконання що позбавлення відповідача батьківських прав за обставин встановлених у справі буде відповідати інтересам дітей. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів мав місце по відношенню до дітей відповідача. Вона самоусунулася від виховання та утримання дітей, не піклувалася про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками. Відповідач визнала зазначені обставини, виконувати батьківські обов`язки у подальшому бажання не має. Така поведінка матері є винною по відношенню до дітей. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Вказаний захід є крайнім, однак необхідним на захист інтересів дітей на повноцінний психологічний розвиток у стабільній сім`ї та буде пропорційним втручанням з огляду на встановлені у справі обставини, які свідчать про тривале та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Оцінивши в сукупності надані докази по справі, враховуючи інтереси дітей, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, вимоги позивача про стягнення аліментів у заявленому розмірі є обґрунтованими, підстави позову відповідач не заперечив, з метою захисту прав дітей на матеріальне забезпечення, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення аліментів. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved