Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

03 вересня 2024 року виконавчий комітет Володимирської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові, уточненому під час розгляду справи у суді, покликається на ту обставину, що рішенням Володимир-Волинського міського суд Волинської області від 27 жовтня 2022 року було відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, а також відібрано малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Дане рішення набрало законної сили та відповідачами не оскаржувалося. Згідно рішення виконачого комітету Володимирської міської ради від 08.12.2022 року № 448 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та встановлення опіки над ними», діти перебувають під опікою [PERSON] , який є братом відповідачки [PERSON] . [INFO] у відповідачки [PERSON] народився син [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені в актовий запис про народження згідно ст. 135 ч.1 СК України. Зазначають, що відповідачка [PERSON] у січні 2022 року пройшла курс лікування від алкогольної залежності. Разом з малолітнім [PERSON] вони залишили відповідача [PERSON] та почали проживати по місцю реєстрації у с. Дігтів Володимирського району Волинської області. Однак зі слів рідного брата відповідачки [PERSON] та його дружини, відповідачки ніколи не допомагала їм по господарству, увесь час проводила за телефоном. Вона ніколи не годувала малолітнього [PERSON] продуктами згідно віку, не готувала йому, а годувала лише молоком та печивом. У вересні 2023 року було прийнято рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради повернути дітей [PERSON] . Однак невдовзі після цього жінка з сином [PERSON] поїхали проживати до відповідача [PERSON] у с.Тагачин Ковельського району. У будинку [PERSON] , окрім них, ще проживають його батько і брат, які зловживають спиртними напоями. З моменту відібрання дітей відповідач [PERSON] жодного разу не цікавився ними. Не звертався до соціальних служб Володимир-Волинської міської територіальної громади з заявами щодо зустрічей із дітьми чи повернення їх на його утримання та виховання. Обоє відповідачів не сплачували аліментів, призначених згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 27 жовтня 2022 року. 09 листопада 2023 року малолітнього [PERSON] було виявлено у [PERSON] та [PERSON] в умовах, які загрожують його життю та здоров`ю, та передано на тимчасове влаштування [PERSON] , у якого виховуються старші діти відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, так як зловживають спиртними напоями, збирають вдома сумнівні компанії, не працевлаштовані та не мають доходів та відповідно засобів для існування та утримання дітей. Згідно інформації Володимирського центру соціальних служб, малолітні діти повідомили, що бажають і надалі проживали зі своїм опікуном [PERSON] та його дружиною. З моменту відібрання дітей відповідачі так і не налагодили побут, умови проживання, фінансове становище та не змінили спосіб життя. За місцем проживання характеризуються негативно. У зв`язку із тим, що відповідачі не піклуються належним чином про життя, здоров`я, харчування, розвиток своїх дітей, тобто не виконують своїх батьківських обов`язків, просять позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолтініх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, просять стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідно до віку на користь особи або установи, під опікою якої перебуватимуть малолітні, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідно до віку на користь особи або установи, під опікою якої перебуватимуть малолітні. Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області Кусік І.В. від 18 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, якою заявлені позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань заяв до суду не надсилали, відзиву на позов не подали. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дані факти стверджуються свідоцтвами про народження дітей, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 7-10). Згідно рішення Володимир-Волинського міського суд Волинської області від 27 жовтня 2022 року відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, а також відібрано малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Дане рішення набрало законної сили та відповідачами не оскаржувалося. З рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області від 08.12.2022 року № 448 Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, та призначено [PERSON] опікуном над ними, як над племінниками. Згідно рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області від 28.09.2023 року № 393 Про повернення дітей, було вирішено повернути дітей: малолітню [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх матері [PERSON] . Однак, як стверджується матеріалами справи, а саме актами обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] та [PERSON] від 11.10.2023 року, 09.11.2023 року, 13.11.2023 року, 13.07.2024 року, батьки [PERSON] та [PERSON] самоусунулися від виховання та утримання дітей. Діти проживають в сім`ї опікуна [PERSON] . Рідні батьки до них не приїжджають та не телефонують. Малолітнього [PERSON] , [INFO] , вилучено у батьків та передано на тимчасове влаштування у сім`ю [PERSON] , оскільки рідні батьки зловживають алкоголем, ведуть аморальний спосіб життя, збирають сумнівні компанії у себе дома. У дитини не було розвиваючих ігор, засобів гігієни, дитина на час обстеження знаходилася у занедбаному стані. Згідно рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області від 15.11.2023 року № 489 Про відібрання [PERSON] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано у матері [PERSON] та передано на тимчасове утримання та виховання [PERSON] . З характеристики [PERSON] , яка надана Турійською селищною радою Ковельського району за №4 від 06.02.2023 року, вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації у будинку покійної свекрухи [PERSON] у [ADDRESS] з грудня 2019 року по даний час. За час проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, так як постійно зловживає спиртними напоями. З чоловіком [PERSON] вони розлучилися, однак проживають надалі разом. Між ними часто виникають конфлікти. [PERSON] рідко буває вдома, а до [PERSON] часто приходять особи сумнівної поведінки, з якими вона розпиває спиртні напої. [PERSON] має четверо дітей, однак вони проживають у сім`ї її рідного брата. У час, коли діти проживали з нею, до них постійно навідувалася служба у справах дітей, сільський староста, які робили зауваження [PERSON] щодо догляду дітей та способу життя. Проте [PERSON] не реагувала або ж реагувала агресивно, на шлях виправлення не стала. З характеристик учениці 5-го класу ліцею с. Суходоли Володимирської міської ради [PERSON] , 2013 року народження, та учня 1 класу ліцею с. Суходоли Володимирської міської ради [PERSON] , 2016 року народження, вбачається, що дітьми опікується їх рідний дядько [PERSON] та його дружина [PERSON] , які допомагають, переживають і контролюють дітей. Вони дбають про розвиток дітей, постійно відвідують школу, виконують вказівки класних керівників. Рідна матір дітей жодного разу не цікавилася навчанням дітей, не брала участі у вихованні та ніякої участі у шкільному житі дітей. Місце її перебування невідоме. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ст. 150 СК України) Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 15.11.2023 року № 495 затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно неповнолтініх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків тривалий час, не підтримує з дітьми належних родинних зв`язків, зловживає спиртними напоями. Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 28.09.2023 року № 394 затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду, є єдиним можливим засобом забезпечення дитині гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст. 169 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин аліменти слід визначити у розмірі, заявленому позивачем, а саме стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/2 частина всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь установи або особи під опікою якої перебуватимуть малолітні діти, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 03 вересня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватимуть малолітні, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 03 вересня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позову, з відповідачів підлягає стягненню в користь держави судовий збір у розмірі по 2422 гривні 40 копійок з кожного.

Outcome: approved