Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що 22.01.2024 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» (надалі за текстом ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ»)в електронному вигляді Кредитний договір № 5762-3583-1, згідно умов якого отримала кредит у розмірі 5000 грн, шляхом їх переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , строком на 365 днів, тобто до 21.01.2025 року, із зобов`язанням сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних). Однак, відповідач не виконала свого обов`язку щодо сплати нарахованих відсотків відповідно до графіку платежів, внаслідок чого в неї перед позивачем виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 11.02.2024 року, яка станом на 27.12.2024 року в сумі 39627,78 грн. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника адвоката Руденка К.В. з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5762-3583-1 від 22.01.2024 року по нарахованим процентам за період з 11.02.2024 року по 27.12.2024 року у розмірі 39627,78 грн; а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу, в сумі 10000,00 грн. Також в\~змісті позовної\~заяви представник\~позивача,\~у відповідності\~до положень\~ч.1\~ст.\~276\~ЦПК України,\~заявив клопотання\~про розгляд\~справи у\~порядку спрощеного\~позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а до самої позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у електронній формі, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме квитанції № 2437981 про доставку 13.01.2025 року документів до її електронного кабінету як користувача ЄСІТС (а.с.51-52). Окрім того представник позивача додав до позовної заяви докази додаткового надіслання відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення відправлення № 0503740525737 від 09.01.2025 року (а.с.10), копію списку № Відправка листів згрупованих відправлень ф.103 (а.с.10 на звороті 11) і копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» (а.с.11) про оплату за пересилання згаданого відправлення. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 0503740525737 останнє 14.01.2025 року було вручено одержувачу. 21.01.2025 року ухвалою суду (а.с.62-64) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). У відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем, його представником та відповідачем, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 23.01.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.66-68). Окрім того суд додатково надіслав відповідачу ухвалу на адресу її зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 17.01.2025 року № 03-17/204 (а.с.61), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що в сукупності свідчать відомості з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо результату надсилання рекомендоване поштове відправлення № 0610226301294 та саме рекомендоване поштове відправлення № 0610226301294 (а.с.82-86), яке 05.02.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. 30.01.2025 року відповідач [PERSON] подала відзив на\~позовну заяву\~(відзив)з використанням системи «Електронний суд» (а.с.70), в якому зазначила про визнання обставини надання ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» кредиту в сумі 5000 грн на підставі кредитного договору № 5762-3583-1 від 22.01.2024 року за яким вона 12.02.2024 року сплатила відсотки у розмірі 2656 грн, а 14.01.2025 року сплатила тіло кредиту. При цьому відзначила, що сплачувати кредит не мала можливості внаслідок погіршення свого матеріального стану. У зв`язку з чим відповідач просить суд зменшити розмір боргу та розстрочити його сплату на 10 місяців рівними платежами, оскільки через свій матеріальний стан на даний час не має можливості сплатити загальну суму боргу відразу. Окрім того відповідач додала до свого відзиву докази (а.с.71-74), зокрема документи про сплату частини кредиту в розмірі 2625 грн і 5137 грн. 05.02.2025 року представник позивача ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» адвокат Руденко К.В. з використанням системи «Електронний суд» подав відповідь на відзив (а.с.75-79), в якій додатково обґрунтував підстави для задоволення позову наведенні раніше в позовній заяві. У встановлений судом строки відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та заперечення не подала. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини: 22.01.2024 року відповідач [PERSON] уклала з ТОВ «ФК\~«ПРОЦЕНТ»в\~електронному вигляді Кредитний договір № 5762-3583-1 (а.с.12-16) з використанням для його підписання одноразового ідентифікатору «210476», згідно умов якого отримала кредит у розмірі 5000 грн, шляхом їх переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , строком на 365 днів, тобто до 21.01.2025 року, із зобов`язанням сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних). В свою чергу у пункті 1.7 кредитного договору № 5762-3583-1 від 22.01.2024 року (а.с.12 на звороті) зазначено електронний платіжний засіб належний відповідачу [PERSON] 516874ХХХХХХ0025 на який ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» здійснює переказ кредиту. Також одноразового ідентифікатору «210476» відповідач [PERSON] підписала Таблицю обчислення вартості кредиту та графік платежів (а.с.16 на звороті 17). Кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн позивачем ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» були переказані через платіжному сервісі «Fondy» на картковий рахунок [NUMBER] із зазначенням в призначенні платежу «Перерахування коштів за договором 5762-3583-1 від 22.01.2024 на умовах фінансового кредиту», що підтверджує копія квитанції № 729420812 від 22.01.2024 року (а.с.18 на звороті). В свою чергу відповідач [PERSON] не виконала свого обов`язку щодо сплати нарахованих відсотків відповідно до графіку платежів, внаслідок чого в неї перед позивачем ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 11.02.2024 року, яка станом на 27.12.2024 року в сумі 39627,78 грн, що підтверджує детальний розрахунок заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Договором № 5762-3583-1 від 22.01.2024 (а.с.20-24). Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 5762-3583-1 від 22.01.2024 року, укладеним з ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ», а також враховуючи те, що відповідач не надала доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладеному договорі, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню. При цьому, з приводу доводів відповідача [PERSON] про необхідність зменшення розміру боргу на суму сплаченого нею тіла кредиту, то суд відзначає, що позивачем ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» у змість позовних вимог не заявлено позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] тіла кредиту в сумі 5000 грн, а лише про стягнення процентів нарахованих за період з 11.02.2024 року по 27.12.2024 року. Тому підстави для зменшення суми пред`явленої позивачем до стягнення відсутні. - щодо розстрочення виконання Водночас із цим відповідачем [PERSON] заявлене клопотання про надання їй розстрочення виконання рішення суду стосовно суми заборгованості за кредитним договором строком на 10 (десять місяців). Згідно ч.1\~ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При цьому, пункт 2 ч.7 ст. 265 ЦПК України передбачає, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. В свою чергу, із відповіді № 1230426 від 26.03.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих судом у відповідності до положень ч.7 ст. 81 ЦПК України, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 09.10.2024 року звільнилась з Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та з того часу відсутні відомості про отримання нею доходів, зокрема заробітної плати, що відповідним чином підтверджує її скрутне матеріальне становище, про яке нею відзначалося у змісті поданого відзиву (а.с.70). Ураховуючи матеріальне становище відповідача пов`язане із відсутністю з 09.10.2024 року доходу, то суд погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для надання розстрочення виконання рішення суду стосовно стягнутої суми заборгованості за кредитним договором шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» щомісячно по 3962,77 грн. (39627,78 грн. / 10 місяців = 3962,77 грн.) до повного погашення стягнутої рішенням суду заборгованості за кредитним договором, оскільки вважає, що надання даного розстрочення не поставить фінансову установу у більш несприятливе становище ніж відмова в його надані відповідачу, за умов відсутності наразі у неї доходу. - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн, сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів АТ «СЕНС БАНК» від 09.01.2025 року № С7 (а.с.1). Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Відповідно до договору № 03/06/2024 про надання правничої допомоги (а.с.44-45), укладеного 03.06.2024 року між позивачем ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та ФОП [PERSON] , який як адвокат є представником позивача (а.с.46-47), Акту прийому-передачі наданих послуг № 7 від 27.11.2024 року (а.с.48) та витягу з Реєстру № 1 до та Акту прийому-передачі наданих послуг № 7 від 27.11.2024 року (а.с.49) підтверджено надання послуг правничої допомоги, а платіжна інструкція кредитового переказу коштів АТ «СЕНС БАНК» від 29.11.2024 року № 1351 (а.с.1) підтверджує фактичну сплату цих послуг позивачем. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Водночас із\~цим від\~відповідача [PERSON] \~до суду\~не надходило\~клопотання про зменшення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами,\~в порядку\~передбаченому ч.5\~ст.\~137\~ЦПК України. Ураховуючи зазначене вище суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» підлягають стягненню також судові витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі 10000,00 грн.

Outcome: approved