Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В серпні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 08 листопада 2023 року він передав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 4200 доларів США, які останній зобов`язався повернути протягом чотирьох місяців, а також сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 10% в місяць від суми позики. На підтвердження отримання грошових [PERSON] надав власноручно написану розписку від 08 листопада 2023 року. Незважаючи на це, [PERSON] ухиляється від повернення грошових коштів. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики у розмірі 4200 доларів США та плату за користування позикою у розмірі 3940 доларів США 39 центів. 2. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.15-16). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.33). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було витребувано оригінал розписки для огляду у судовому засіданні (а.с.37-38). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року було задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.44). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. 3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Позивач та його представник [PERSON] підтримали пред`явлений позов та просили суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 08 листопада 2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики. За цим договором [PERSON] передав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 4200 доларів США (чотири тисячі доларів США), які останній зобов`язався повернути протягом чотирьох місяців, тобто до 08 березня 2024 року. Факт одержання грошових коштів [PERSON] підтверджується копією розписки від 08 листопада 2023 року (а.с.7). Спірні правовідносини регулюються гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 5. Норми права та судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За змістом ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі №6-1967цс15 та Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У частині першій статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 липня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тотожні за змістом висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). 5.2. норми процесуального права. Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Зі змісту\~розписки, оригінал якої знаходиться у позивача та був оглянутий в судовому засіданні, встановлено, що вказана розписка містить розбіжності в зазначені суми коштів, які необхідно повернути, а саме: цифрами сума боргу зазначена «4200 доларів США», а прописом підтверджено суму «чотири тисячі доларів США»; цифрами зазначено відсоткову ставку за користування сумою позики «10%», а прописом підтверджено суму «400 доларів США». Таким чином, з дослідженого оригіналу розписки не можливо встановити точну суму грошових коштів, отриманих відповідачем в борг, а також розмір відсотків за користування грошовими коштами. Викладене свідчить, що зміст розписки не містить обов`язкової умови отримання відповідачем в борг певної грошової суми від повивача, натомість містить розбіжності в зазначенні суми коштів, яку необхідно повернути. Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання від нього [PERSON] грошових коштів у розмірі 4200 доларів США за розпискою у позику, згідно положення ст.1046 ЦК України. Тому надана розписка не є належним та допустимим доказом укладення між сторонами по справі договору позики, оскільки розписка як документ, який підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошової суми із зобов`язанням щодо їх повернення та дати отримання коштів. В той час як єдиний доказ у справі, а саме розписка від 08 листопада 2023 року є суперечливою та створює обґрунтовані сумніви щодо дійсної природи правовідносин між сторонами по справі. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 2690 гривень 20 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених ним позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed