Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

АТ «Перший український міжнародний банк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] 10.07.2017 на підставі кредитного договору №200837813802 видано кредитну картку з кредитним лімітом, який на сьогодні складає 47049,98 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Зауважує, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2023 складає 78293,45 грн., з яких: 47049,98 грн. заборгованість за кредитом; 31243,47 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. Щодо збільшення кредитних лімітів представник позивача зазначає, що умовами Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено право банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість у сумі 78293,45 грн. витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 13.02.2024 від представника відповідача адвоката Ракущинця А.А. до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості в повному обсязі. Зауважує, що відсутні первинні документи видачі кредиту розрахунок заборгованості таким не є. Таким документом може бути, наприклад, виписка по банківському рахунку (а не картці). Заява-анкета не є належним доказом. Частина документів складена на іноземній мові російській, що не є належним доказом у справі. Взагалі виникнення договірних правовідносин позивач ніяким документом не мотивує: копія паспорту споживчого кредиту та розрахунок боргу такими документами не є. В заяві анкеті не зазначені ні сума видачі кредиту, ні строк видачі кредиту, ні відсоткова ставка, ні штрафні санкції (підвищена відсоткова ставка, штраф), який стягувався з клієнта згідно з розрахунком. Відповідно до розрахунку, збільшення суми кредиту (в тому числі і по тілу), здійснювалось за рахунок нарахування платежів, підставність яких не визначена наданими для суду документами. Суму заборгованості позивач збільшував саме за рахунок нарахування відсотків, які в даному випадку незаконні. За наданими банком документами, він не має право на отримання відсотків та комісії. У той же час, банк збільшував розмір заборгованості по тілу кредиту за рахунок нарахування відсотків та комісії на суму 40902,19 грн., заборгованість перед банком відсутня на дану суму. Таким чином, вважає, що 31243,47 грн. заборгованість процентами безпідставна, а 47049,98 грн. заборгованість за кредитом повинна бути зменшена на 40902,19 грн. 20.02.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою просить задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, зазначивши, що позивач не погоджується з викладеними у відзиві доводами, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи судом належним чином повідомлений, при цьому у прохальній частині позову просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач та його представник в дане судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до пункту першого частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.07.2017 між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №200837813802 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Вказаною заявою [PERSON] просив банк відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та видати йому кредитну картку з кредитним лімітом у 28797 грн. Розрахунковий день 30 число місяця, строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної карти встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної карти. Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності можливості банку, а при обранні послуги з укладання договору страхування, підписанням заяви підтверджує свою згоду на укладання договору страхування на зазначених умовах. До заяви №200837813802 позивач додав також Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками. З матеріалів справи вбачається, що кредитний ліміт за заявою збільшився до 46500 грн., що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту та випискою з особового рахунку відповідача. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором №200837813802 від 10.07.2017 станом на 01.12.2023 становить 78293,45 грн., з яких: 47049,98 грн. заборгованість за сумою кредиту; 31243,47 грн. заборгованість за відсотками; 0 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві відповідача [PERSON] №200837813802 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). До заяви №200837813802 від 10.07.2017 позивач додав Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками, у якій зазначено, що в цій редакції вона діє з 10.06.2017. За таких обставин судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану банком до суду Публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи 10.07.2017 заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Публічна пропозиція на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних, яка містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису [PERSON] та останній заперечує свою згоду на укладання із позивачем кредитного договору саме на тих умовах, що зазначені у цій Публічній пропозиції, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 10.07.2017 шляхом підписання заяви-анкети. Встановивши наведені обставини суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. Отже, відсутні підстави вважати, що укладаючи 10.07.2017 кредитний договір сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у тому розміру, про який зазначає позивач. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «ПУМБ» процентів. Суд не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на встановлених обставинах справи, на підставі повно та всебічно досліджених доказах, оцінених судом в їх сукупності та взаємозв`язку, та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). Разом з тим, за частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У висновках Верховного суду в Постанові по справі №343/557/15-ц від 20.07.2022,\~зазначено, що безпідставність нарахування одного зі складових боргу має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Здійснюючи нарахування відсотків позивач нарахував відсотки до тіла кредиту та збільшив заборгованість на наступні суми: 06.04.2018р. на суму 664,89 грн., 31.05.2018р. на суму 764,89 грн., 06.06.2018р. на суму 664,89 грн., 01.04.2019р. на суму 483,29 грн., 09.04.2019р. на суму 1,87 грн., 09.04.2019р. на суму 483,29грн., 02.05.2019р. на суму 404,81грн., 27.05.2019р. на суму 404,81грн., 30.05.2019р. на суму 505,98 грн., 01.07.2019р. на суму 505,98 грн., 01.07.2019р. на суму 232,54 грн., 01.07.2019р. на суму 555,72грн., 18.07.2019р. на суму 323,18грн., 30.07.2019р. на суму 632,48 грн., 28.08.2019р. на суму 632,48 грн., 30.08.2019р. на суму 896,21 грн., 30.09.2019р. на суму 1463,95 грн., 30.10.2019р. на суму 896,21 грн., 30.10.2019р. на суму 302,60 грн., 30.10.2019р. на суму 2481,95 грн., 02.12.2019р. на суму 2337,60 грн., 30.12.2019р. на суму 2256,77 грн., 30.01.2020р. на суму 2332,01 грн., 02.03.2020р. на суму 2256,77 грн., 30.03.2020р. на суму 2067,50 грн, 30.04.2020р. на суму 1843,04 грн., 01.06.2020р. на суму 1783,58 грн., 30.06.2020р. на суму 1843,04 грн., 30.07.2020р. на суму 1783,58 грн., 30.08.2020р. на суму 1843,04 грн., 30.09.2020р. на суму 1843,04 грн., 30.10.2020р. на суму 1783,58 грн., 30.11.2020р. на суму 1843,04 грн., 30.12.2020р. на суму 1783,58 грн. Всього на суму 40902,19 грн. Всього позивачем було неправомірно нараховано суму 40902,19 грн. З наданої суду виписки по рахунку відповідача вбачається, що банк нараховував відповідачу відсотки та\~\~списував їх з рахунку, збільшуючи заборгованість за тілом кредиту. Всього було нараховано та списано 40902,19 грн. Отже,\~\~заявлена до стягнення сума 47049,98 грн. не є\~\~заборгованістю за тілом кредиту, як вказує банк, оскільки вона\~\~частково сформована за рахунок нарахованих та списаних в односторонньому порядку відсотків. З урахуванням того, що сторонами не було погоджено розміру відсотків, списання банком\~\~відсотків\~\~на загальну суму 40902,19 грн.\~ в рахунок збільшення заборгованості за тілом кредиту є безпідставним. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суму в розмірі 40902,19 грн. тіла кредиту до якої безпідставно було зараховано нараховані відсотки за користування кредитом. Таким чином, стягненню підлягає різниця між заявленим до стягнення 47049,98 грн. та безпідставно нарахованим 40902,19 грн., що складає 6147,79 грн. За змістом статей 525, 611, 612, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з наявними у справі доказами станом на час розгляду справи в суді зобов`язання за кредитним договором відповідачем належним чином не виконані. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77-80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року у справі №201/5527/16-ц та від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] на підставі укладеного із позивачем кредитного договору він користувався кредитними коштами та частково здійснював погашення заборгованості, проте несвоєчасно та не у повному обсязі. Таким чином, надана банком виписка за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів суд встановив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6147,79 грн. Відповідачем існування заборгованості за тілом кредиту належними достатніми та переконливими доказами не спростовано, тоді як надана позивачем виписка з карткового рахунку є належним та допустимим доказом надання [PERSON] кредитних коштів та наявності у нього заборгованості в розмірі з врахуванням вищенаведених мотивувань.. Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зазнає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Заява відповідача про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. За змістом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2023 АТ «ПУМБ» звернулося до [PERSON] з письмовою вимогою (повідомленням), у якому вимагало протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 78293,45 грн. За таких обставин перебіг позовної давності за вимогами АТ «ПУМБ» починається після закінчення тридцяти днів з моменту отримання цього листа, а тому, звернувшись до суду з даним позовом 24.01.2024 загальний строк позовної давності позивачем було дотримано. Таким чином, виходячи із наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором №200837813802 від 10.07.2017 у розмірі 6147,79 грн. за тілом кредиту. У задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом слід відмовити. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. У відповідності до статті 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 2422,40 грн., оскільки судовий збір був сплачений позивачем у мінімальному розмірі.

Outcome: partial