Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення [PERSON] навчання. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб реєстрували двічі, в 2011 році, та після розлучення в 2014 році, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2018 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 січня 2018 року стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2017 року і до досягнення донькою [PERSON] повноліття. З цього часу, у разі не звернення батьків з позовом про визначення розміру аліментів на дітей, аліменти стягувати в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином [PERSON] повноліття. Зокрема, позивач вказує, що з моменту коли відповідач покинув сім`ю виключно вона піклувалась про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечувала необхідним харчуванням, одягом, доступом до медичного догляду, лікуванням дітей, спілкувалась з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; забезпечувала дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяла засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; створювала всі умови для отримання дітьми освіти. Також позивач вказує, що 31 січня 2025 року їхньому спільному з відповідачем сину [PERSON] виповнилось 18 років, та стягнення аліментів за рішенням суду припинено. Відповідно до довідки державного навчального закладу «Черкаський професійний автодорожній ліцей» [PERSON] навчається на денній формі на 3 курсі. Термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2025 року, наказ про зарахування № 4 З-УЗД. При цьому, позивач стверджує, що син [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично проживає з нею по [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. Окрім того, позивач вказує, що станом на дату звернення до суду син власного заробітку не має, а вступивши до навчального закладу на денну форму навчання, має право отримувати матеріальну допомогу як від матері, яку отримує, так і від батька. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 20 лютого 2025 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 24 березня 2025 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації, проте конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Також, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до постанови КЦС ВС від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній\~за вказаною\~адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, позивач у справі [PERSON] та відповідач у справі [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . 02 березня 2018 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано. 24 січня 2018 року рішенням Черкаського районного судом Черкаської області стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2017 року і до досягнення донькою [PERSON] повноліття. З цього часу, у разі не звернення батьків з позовом про визначення розміру аліментів на дітей, аліменти стягувати в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином [PERSON] повноліття. [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття [INFO] . Із копії акта опитування сусідів № 231 від 10 лютого 2025 року встановлено, що син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відтак, на даний час [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім та з 01 вересня 2022 року навчається у Державному навчальному закладі «Черкаський професійний ліцей» І-ІІ рівня акредитації, на денній формі навчання, зі строком навчання до 30 червня 2025 року, що підтверджено довідкою № 119 від 03 лютого 2025 року, виданою директором ліцею [PERSON] та методистом Валентиною Демяненко. За вказаних обставин [PERSON] позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення. Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з вимогами частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом вказаної норми закону, позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, оскільки, як встановлено судом, донька проживає разом з матір`ю. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що повнолітній син сторін на даний час навчається, суд вважає доведеним, що він потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Оскільки син сторін у справі досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовжує навчання; потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги; а відповідачем не спростовується можливість надання ним матеріальної допомоги на утримання [PERSON] ; суд дійшов висновку, що останній повинен на рівні з позивачем приймати участь в утриманні повнолітнього сина, який навчається, до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23 річного віку. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, який є здоровим; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є здоровим, працездатним чоловіком. Крім того, суд зважає на те, що відповідач не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання сина у запропонованому позивачем розмірі. З урахуванням вищевказаних обставин, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у ст. 7 СК України, зазначених норм матеріального права, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 12 лютого 2025 року та до закінчення останнім навчання, але не довше як до досягнення ним 23-річного віку. Частка у сплаті аліментів в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на думку суду, є співмірною і такою, що якнайкраще забезпечить інтереси дитини [PERSON] , водночас, не стане надмірним тягарем для батька у понесених витратах. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити рішення суду в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: approved