Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

26.09.2024 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору про надання фінансового кредиту № ВН03-00290 від 19.06.2020 в розмірі 69 944, 10 грн, з яких 6 512, 11 грн заборгованість по тілу кредиту, 63 431, 99 грн проценти за період з 19.06.2020 по 01.09.2024. Позов мотивований тим, що між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] 19.06.2020 було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00290. Згідно з умовами договору кредитор зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався повернути до 26.02.2021 наданий йому кредит у розмірі 10 000,00 гривень та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 4,9 % за кожні 7 днів. ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 19.06.2020, а відповідачем в порушення умов договору невчасно та не в повній мірі сплачувались проценти, а також не повернуто кредитні кошти. Оскільки кредит погашався невчасно, загальна заборгованість [PERSON] станом на 01.09.2024 складає 69 944, 10 грн. 05.09.2022 між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ» було укладено договір факторингу №1-09Ф. Відповідно до умов цього договору факторингу право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00290 від 19.06.2020, укладеного між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , було відступлено до ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ», що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №_1_ від 09.09.2022. 12.12.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНЦІЯ «ГЕФЕСТ» (надалі ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ») та ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №12122023. Відповідно до умов цього договору право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00290 від 19.06.2020, укладеного між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , було відступлено до ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ», що підтверджується витягом з Додатку №1 до договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023. 13.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №13122023/1. Відповідно до умов цього договору факторингу право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00290 від 19.06.2020 року, укладеного між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , було відступлено [PERSON] , що підтверджується витягом з Додатку №1 до договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023. Отже, позивач вважає, що він на теперішній час є особою, яка має право вимоги до боржника в частині повернення заборгованості за Договором та всіх інших платежів по Договору, а тому є належним позивачем за цим позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00290 від 19.06.2020 в розмірі 69 944, 10 грн, з яких 6 512, 11 грн заборгованість по тілу кредиту, 63 431, 99 грн проценти за період з 19.06.2020 по 01.09.2024. Автоматизованим розподілом судової справи між суддями 26.09.2024 головуючим суддею була визначена суддя Березовська О. А. Справа передана судді 27.09.2024. Відповідь № 812291 з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , одержана судом 27.09.2024 (а.с.29). Ухвалою суду від 01.10.2024 позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив позов задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 38). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 17.10.2024 о 15-00, 11.11.2024 об 11-00, 04.12.2024 о 14-00, 29.01.2025 об 11-30, 24.03.2025 о 10-00 не з`явилася; про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним способом за адресою реєстрації, рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 44-45, 60-61). Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 (провадження № 61-11723св22), що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, інші клопотання та заяви від відповідача суду також не надійшли. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Як встановлено судом, 19.06.2020 між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН03-00290, згідно якого кредитор зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався повернути до 26.02.2021 наданий йому кредит у сумі 10 000,00 грн та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 4,9 % за кожні 7 днів. Кредитні кошти надаються строком на 36 періодів по 7 днів, а саме з 19.06.2020 по 26.02.2021 (а. с. 3 4). На підтвердження укладення договору про надання фінансового кредиту позивачем також надана анкета від 16.06.2020, яка містить особисту інформацію відповідача (а. с. 5), заява позичальника на отримання фінансового кредиту (а. с. 6), паспорт споживчого кредиту ( а. с. 7 ). Документи підписані відповідачем особисто. ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 19.06.2020 (а. с. 8), в якому є особистий підпис відповідача про одержання коштів в сумі 10\~000 грн. З розрахунку заборгованості на 01.09.2024 по клієнту [PERSON] , угода № ВН03-00290 від 19.06.2020 вбачається, що розрахунок виконаний за період з 06/ 2020 по 08/ 2024, сума виданого кредиту 10\~000, 00 грн, відсоткова ставка по кредиту становить 4, 9% за 7 днів. Нараховано 71\~938, 10 грн, сплачено відсотки 8\~506, 11 грн, тіло 3\~487, 89 грн, заборгованість по тілу кредита складає 6\~512, 11 грн, заборгованість по процентам складає 63 431, 99 грн, загальна сума заборгованості 69\~944, 10 грн (а. с. 10). 05.09.2022 між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ» було укладено договір факторингу №1-09Ф. Відповідно до умов цього договору факторингу фактор зобов`язується передати в розпорядження клієнта грошові кошти (здійснити фінансування) за відповідну плату, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги ( а. с. 11 14). З додатку до договору факторингу №1-9Ф від 05.09.2022 Реєстру прав вимог від 09.09.2022 (витяг) вбачається, що право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00290 від 19.06.2020, укладеного між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , було відступлено ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ» в розмірі 36\~845, 76 грн за ціною 12\~968, 55 грн (а. с. 15). Здійснення оплати фактором за цим договором підтверджується випискою, сформовоною 16.11.2023 (а. с. 16 17). Також, 12.12.2023 між ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» та ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №12122023. Відповідно до умов цього договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент передає (відступає) цесіонарію, а цесіонарій набуває належне цедентові права вимоги до боржників за кредитними договорами. Сторони погодили, що до цесіонарія переходять всі права, які належать цеденту за кредитними договорами (в тому числі право на донахування штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитним договором) ( а. с. 18 19). З Витягу з додатку №1 до договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023 вбачається, що право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00290 від 19.06.2020, укладеного між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , було відступлено ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» в розмірі 57\~953, 93 грн за ціною 12\~968, 55 грн ( а. с. 20). Платіжною інструкцією №346687221 від 12.12.2023 підтверджується оплата за договором відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023 ( а. с. 21). 13.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» було укладено Договір про відступлення права вимоги №13122023/1. Відповідно до умов цього договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент передає (відступає) цесіонарію, а цесіонарій набуває належне цедентові права вимоги до боржників за кредитними договорами. Сторони погодили, що до цесіонарія переходять всі права, які належать цеденту за кредитними договорами (в тому числі право на донахування штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитним договором) (а. с. 22 23). З витягу з додатку до договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023 вбачається, що право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00290 від 19.06.2020, укладеного між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , було відступлено [PERSON] в розмірі 69\~944, 10 грн за ціною 12\~968, 55 грн (а. с. 24). Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 13.12.2023 підтверджується оплата [PERSON] коштів в сумі 60\~962, 00 грн ТОВ «ГЕФЕСТ» за договором 13122023/1 від 13.12.2023 (а. с. 25). Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом частини першої статті 4 Закону України\~від 12.07.2001\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. У пункті 5 частини першої статті 1 цього закону зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 зазначеного закону. Крім того, у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Як вже зазначалося вище, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту). При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084\~ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Отже, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106). При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги. Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22). Крім того суд звертає увагу на те, що у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду також висловилась, щодо можливості відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, але й фізичних осіб лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20 зазначено, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Позивач як фізична особа, звертаючись до суд із цим позовом, не обґрунтував правомірність набуття ним права вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН03- 00290 від 19.06.2020. Внаслідок послідовного укладення договору факторингу та договорів відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» із [PERSON] це право перейшло до ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ», яке 13.12.2023 уклало договір про відступлення права вимоги №13122023/1 за вказаним кредитним договором з фізичною особою [PERSON] . Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, то ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» не могло відступити права вимоги за кредитним договором укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та відповідачем на користь [PERSON] . Наведене вказує на неправомірність укладеного між ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» та [PERSON] договору відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором. Отже, [PERSON] не набув прав первісного кредитора за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00290 від 19.06.2020, який було укладено між «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , а отже його позов є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~48\~ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Відсутність порушеного, права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що прав і законних інтереси позивача в цій конкретній справі не порушено у зв`язку із відсутністю у нього взагалі правосуб`єктності за договором відступлення права вимоги за кредитним договором, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі за №607/14378/21, у постанові Великої Палати Верховного суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. З огляду на викладене, оскільки ТОВ «ФК «Гефест» не могло передати [PERSON] право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00290 від 19.06.2020, який було укладено між «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , відповідно [PERSON] не набув право звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору, а тому він є неналежним позивачем. З цих підстав в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 9 ч. 1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , виданого 28.02.2023, [PERSON] є інвалідом 2 гр., загальне захворювання, довічно. Відповідно до ч. 6 ст.141\~ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судного збору, судовий збір у сумі 1 211, 20 грн підлягає за рахунок держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed