Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому просить зменшити розмір аліментів стягуваних на підставі судового наказу Біляївського районного суду Одеської області від 19.09.2018 року та стягувати з позивача, [PERSON] , на користь відповідача, [PERSON] , на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) від дня винесення рішення та щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивував тим, що сторони з 02.06.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рушенням суду від 30.10.2018 року. Від шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із відповідачем. 19.09.2018 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Таким чином починаючи з 29 серпня 2018 року в позивача щомісячно накопичується заборгованість, яка на момент вересня 2024 року становить 213128,65 гривень. Через нестабільну економічну ситуацію в країні у позивача відсутній регулярний дохід, офіційно не працює, останній запис в трудовій книжці серії [NUMBER] про звільнення за власним бажанням від 17.08.2010 року, довідкою ОК-5 від 27.09.2024 року підтверджуємо відсутність доходу. З 20.12.2019 року [PERSON] здійснює догляд за [PERSON] , яка є його бабусею. У 2020 році позивач почав вести спільне господарство зі своєю цивільною дружиною, [PERSON] , яка має дитину [PERSON] . [INFO] у позивача з його цивільною дружиною [PERSON] народився син, [PERSON] . 30 серпня 2024 року [PERSON] та [PERSON] одружились. Наразі на утримані позивача знаходиться троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та бабуся [PERSON] . Позивач не заперечує у виплаті аліментів [PERSON] , за весь час він виходячи зі своїх матеріальних можливостей направляв кошти на рахунок [PERSON] . У зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник позивача на позові наполягала та просила його задовольнити, пояснила, що на утриманні позивача перебуває друга дитина, позивач є військовослужбовцем, також у позивача змінилося матеріальне становище, тому просила зменшити розмір аліментів. В судовому засіданні представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позивачем обставин викладених у позові, при цьому посилався на відзив на позовну заяву. Раніше до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у позовних вимогах позивача про зменшення розміру аліментів (а.с. 39-44). 03.02.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 57-58). Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 19 вересня 2018 року видано судовий наказ по справі № 496/3648/18 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно (а.с. 9). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 07.10.2024 року, позивачу нараховано заборгованість по аліментам у розмірі 213128,65 грн., підлягаючих сплаті по виконавчому документу, судовому наказу №496/3648/18 виданого 22.03.2019 року Біляївським районним судом Одеської області (а.с. 23-24). Крім того, позивачем надано квитанції про сплату аліментів за виконавчим провадженням (а.с. 24-28). 30 серпня 2024 року був зареєстрований шлюб з між позивачем [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30 серпня 2024 року (а.с. 20 зворотній аркуш). Від вказаного шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 20). Позивач у позовній заяві вказує, що з20.12.2019 року здійснює догляд за [PERSON] , яка є його бабусею, отримував грошову компенсацію за надання соціальних послуг у розмірі 268,40 грн., що підтверджується довідкою про отримання допомоги № 500 від 25.09.2024 року (а.с. 13 зворотній аркуш). Також позивачем надано довідку з Пенсійного фонду України, та копію трудової книги (а.с. 10-13). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Статтею 192 СК України ви значено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). На підставі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові посилався на те, що у нього починаючи з 29.08.2018 року та по сьогоднішній день щомісячно накопичується заборгованість, яка на момент вересня 2024 року становить 213128,65 грн. Через нестабільну економічну ситуацію в країні у позивача відсутній регулярний дохід, офіційно не працює, останній запис в трудовій книжці серії [NUMBER] про звільнення за власним бажанням від 17.08.2010 року, довідкою ОК-5 від 27.09.2024 р. підтверджують відсутність доходів у останнього. Окрім того, позивач стверджує, що з 20.12.2019 року він здійснює догляд за [PERSON] , яка є його бабусею. Також, позивач вказує, що у 2020 році він почав вести спільне господарство зі своєю цивільною дружиною [PERSON] , яка має дитину [PERSON] . [PERSON] до 2020 року самостійно виховувала доньку та була матір`ю одиначкою. [INFO] у позивача з його цивільною дружиною народився син - [PERSON] , а 30.08.2024 р. позивач одружився із [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Позивач стверджує, що наразі на його утриманні знаходиться троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та бабуся [PERSON] . Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі або покращився майновий стан відповідача, оскільки зміна сімейного стану позивача не є підставою щодо зміни розміру аліментів. Крім того, до позовної заяви не долучено відповідних доказів, на підтвердження перебування на його утриманні дитини дружини від першого шлюбу [PERSON] , яку він забезпечує та фінансово утримує, тобто вказані твердження позивача не підтвердженні матеріалами справи. Щодо посилання позивача на матеріальне становище, суд погоджується із позицією представника відповідача та зазначає, що позивач не надав відповідні докази свого матеріального становища, в матеріалах справи відсутні докази щодо розміру його заробітку, отриманої соціальної допомоги, та здійснення витрат та відповідно наявність обставин, що погіршують його матеріальне становище. При цьому, позивач посилається на Індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 від 28.09.2024 року, як на підставу скрутного матеріального становища. Однак, Індивідуальні відомості не є належним доказом підтвердження зміни матеріального або сімейного стану [PERSON] , оскільки вони містять інформацію щодо виплаченої та отриманої заробітної плати позивачем станом на 2022 рік (немає відомостей за 2023, 2024 роки), а позов подано до Біляївського районного суду Одеської області - у жовтні 2024 року. Тобто, Індивідуальні відомості лише містять інформацію щодо виплаченої заробітної плати (доходу) позивача та, при цьому, відсутні належні докази того, що з моменту постановлення судового наказу про стягнення аліментів (19.09.2018 р.) матеріальний стан [PERSON] суттєво змінився. Крім того, факт народження дитини [PERSON] , [INFO] , сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача, з приводу перебування на утриманні позивача дитини дружини від першого шлюбу [PERSON] , нічим не підтверджено, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази щодо позбавлення батьківських прав батька дитини чи усиновлення позивачем дитини, не надано доказів здійснення матеріальних витрат на її утримання. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. З приводу посилання позивача, щодо утримання [PERSON] , то матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] дійсно є бабусею позивача, не надано доказів здійснення позивачем матеріальних витрат на утримання [PERSON] , також з довідки №500 від 25.09.2024 року не вбачається, що позивач дійсно утримує [PERSON] , відомості щодо якої відсутні у вказаній довідці, натомість просто вказано «за особою похилого віку». Враховуючи те, що позивач працездатний, не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, також за твердженням представника позивача він є військовослужбовцем та отримає заробітну плату, будь-яких інших належних та допустимих доказів, про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed