Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 28.01.1995 року сторони уклали шлюб. У шлюбі було придбане нерухоме майно, зокрема: гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, кадастровий номер: 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, квартира загальною площею 36,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення магазину з ганком за адресою: [ADDRESS] , квартира за адресою: [ADDRESS] , квартира за адресою: [ADDRESS] , квартира за адресою: [ADDRESS] , а також рухоме майно: автомобіль BMW X1, 2020 року виписку та автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018 року випуску. Враховуючи те, що вказане вище майно було придбане за спільні кошти сторін в період перебування у зареєстрованому шлюбі, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2024 року позовну заяву було залишено без руху на надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалами Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2024 року та від 04.11.2024 року задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2024 року заяву [PERSON] про відвід головуючого судді Журавель Т.С. у цивільній справі №175/3141/24 передано до канцелярії Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області для визначення в порядку ч. 1 ст. 33\~ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г. від 11.12.2024 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Журавлель Т.С. по цивільній справі №175/3141/24 відмовлено. Представник позивача через систему «Електронний суд» подала заяву про зміну предмету позову в частині способу поділу майна подружжя, а саме, враховуючи, що загальна вартість майна, яке ділиться між сторонами складає 7 651 999,58 грн, просить суд визнати за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на майно вартістю 3 786 246,00 грн, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] , автомобіль BMW X1, 2020 року виписку, а за відповідачем на майно вартістю 3 865\~753,58 грн, а саме на: гараж, загальною площею 44,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку, кадастровий номер: 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, квартиру загальною площею 36,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення магазину з ганком за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] , автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018 року випуску, а також стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 39 753,79 грн за відхилення від рівності часток у спільно нажитому майні подружжя. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач визнає позов частково. При цьому позовні вимоги в частині визнання нежитлового приміщення магазину з ганком за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя, відповідач не визнає, посилаючись на те, що вказане нежитлове приміщення є його особистою приватною власністю, оскільки дане питання було вирішене у мировій угоді, затвердженій ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22.04.2005 року у справі № 2-3817/05, яка була залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2024 року у справі № 2-3817/05. Також відповідач не визнає, що квартири за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] підлягають включенню у загальну масу, що підлягає поділу між сторонами, оскільки грошові кошти на купівлю цих квартир відповідач отримав за договорами дарування грошей від 18.05.2006 року та від 01.06.2006 року, при цьому зазначає, що залишок подарованих грошей на підставі договору дарування від 18.05.2006 року у сумі 21\~257 грн, витратив на придбання іншої квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідач не погоджується з запропонованим позивачем варіантом поділу спільного сумісного майна та просить застосувати варіант поділу майна відповідно до чинного законодавства, а саме по 1/2 частині кожного об`єкта, що є спільною сумісною власністю подружжя, . Представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що саме ті кошти, які відповідач отримав за договорами дарування, він витратив на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] та квартири за адресою: [ADDRESS] . Також зазначила, що особи дарувальники - [PERSON] (тітка відповідача) та [PERSON] (матір відповідача), не могли мати на праві власності таких грошових коштів. Крім того, факт передачі коштів або іншого майна родичем одного із членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя. Також зауважує на тому, що мирову угоду у справі №2-3817/05 [PERSON] не укладала, від квартир на користь чоловіка не відмовлялася, у зв`язку з чим наразі ухвала першої інстанції та постанова апеляційного суду оскаржуються в касаційному порядку. У своїх запереченнях представник відповідача спростовує доводи позивача про те, що квартири, куплені за кошти за договорами дарування грошей є спільним майном подружжя, посилаючись на те, що сам по собі факт купівлі майна у період шлюбу не є достатньою та безумовною підставою для поширення на таке майно режиму спільної сумісної власності подружжя, оскільки у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Також звертає увагу на те, що твердження позивача про те, що [PERSON] та [PERSON] не мали грошові кошти у певних розмірах, у зв`язку з чим не могли передати ці грошові кошти в дар [PERSON] , не стосуються предмету доказування у цій справі, адже предметом даної справи є поділ майна подружжя, а не оспорювання договорів дарування грошей. Представник позивача надіслала письмові пояснення, в яких вказує на те, що договір купівлі-продажу від 23.05.2006 року ВСТ №643086 та купівлі-продажу від 05.06.2006 року ВСХ №240507 не містять жодної інформації щодо придбання нерухомого майна за рахунок особистих коштів покупця чи посилання на те, що [PERSON] придбав квартири за особисті кошти, які належать йому на підставі договорів дарування грошей від 18.05.2006 року та від 01.06.2006 року. Крім того, договір дарування грошей від 01.06.2006 року, є неукладеним, оскільки не містить посилання коли і де були передані грошові кошти у сумі 25 000,00 грн. Щодо нежитлового приміщення магазину, представник позивача звертає увагу на те, що відповідач отримав гроші у сумі 55 000,00 грн у подарунок від [PERSON] для переобладнання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , проте відсутні докази на підтвердження того, що саме подаровані кошти відповідач витратив на переобладнання квартири. Крім того, у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів щодо відповідача відсутні відомості про отримання доходів на підставі договору дарування грошей від 16.02.2005 року у сумі 55 000,00 грн. Також представник позивача заперечує проти поділу майна подружжя в рівних частках, посилаючись на те, що такий варіант поділу ускладнить його виконання та є неефективним способом поділу майна, зважаючи на конфліктні відносини між сторонами. В такому випадку фактично спір не буде вирішеним, в результаті чого можуть виникнути інші спори з приводу належного сторонам нерухомого майна та користування ним. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача частково визнала позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві та письмових запереченнях. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом актів реєстрації громадянського стану м. Краматорська Донецької області від 28.01.1995 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 28.01.1995 року зроблено актовий запис №75. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 14.06.2024 року. Листом Територіального сервісного центру №5342 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області (філія ГСЦ МВС) від 16.05.2023 року №16 аз повідомлено, що відповідно до підсистеми НАС Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за [PERSON] транспортні засоби зареєстрованими не значаться. За [PERSON] зареєстровані транспортні засоби: 24.12.2020 року -автомобіль BMW X1, 2020 року випуску, об?єм двигуна 1995 см. куб, білого кольору; 24.06.2020 року - автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018 року випуску, об?єм двигуна 2143 см. куб, сірого кольору. Можливість надати копії підтверджуючих матеріалів стосовно зазначених реєстраційних операцій відсутня, оскільки зазначені вище транспортні засоби на облік у ТСЦ 5342 РСЦ ГОЦ МВС не ставились. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.05.2023 №332924820, за [PERSON] не зареєстроване право власності на нерухоме майно. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.05.2023 №332924189, за [PERSON] зареєстроване право власності, на гараж, загальною площею 44,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 179, виданого 29.03.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори, Полянських В.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2156710114129); земельну ділянку з кадастровим номером 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, розташовану за адресою: Донецька область, м. Краматорськ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1319232714129) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 178, виданого 29.03.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори, Полянських В.В. Згідно відповіді з Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо власника квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Наявна інформація щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законом порядку до 01.01.2013 року на запитувану квартиру, що підтверджується довідкою від 14.11.2024 року №56104, відповідно до якої [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 09.03.2000 року Краматорською Товарною Біржею «Євгенія Сервіс» за №75. Як вбачається з відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське Бюро технічної інвентаризації», відомості про власника квартири [ADDRESS] , вказана квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири 15.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецьким О.П. Також згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.05.2023 №332924189, за [PERSON] зареєстроване право власності, зокрема, на: квартиру загальною площею 36,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 10865519), підстава: договір купівлі-продажу ВСХ №240507 від 05.06.2006 року, посвідчений Першою Краматорською державною нотаріальною конторою за №1-5079; квартиру, загальною площею 54,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 14824844), підстава: договір купівлі-продажу, ВСТ №643086 від 23.05.2006 року, посвідчений Першою Краматорською державною нотаріальною конторою за №1-4594); нежиле приміщення магазину з ганком за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 25988606), підстава: рішення Північно-Донбаського постійно діючого третейського суду від 18.12.2008 року, справа №43-03/08. Відповідно до договору дарування грошей від 18.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ткачовим В.А., [PERSON] передала [PERSON] безоплатно гроші (дарунок) у власність для купівлі трикімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Предметом даного договору є гроші у сумі 50 000,00 грн, які належать дарувальнику на праві приватної власності. У пункті 3 договору зазначено, що передача грошей відбулася у присутності нотаріуса. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2006 року ВСТ №643086 від 23.05.2006 року, посвідченого нотаріусом Першою Краматорською державною нотаріальною конторою за №1-4594, [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] за ціною 20 063,00 грн. Відповідно до договору дарування грошей від 01.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А., [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 25 000,00 грн., які належать дарувальнику на праві приватної власності та будуть використанні на придбання квартири [ADDRESS] . У пункті 4 договору зазначено, що право власності на вищевказані гроші у обдарованого виникає з моменту нотаріального посвідчення договору. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2006 року ВСХ №240507, посвідченого нотаріусом Першою Краматорською державною нотаріальною конторою за №1-5079, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за 46 257,00 грн. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області\~від 01.10.2024 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-3817/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна в частині ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2005 року, з якої вбачається, що в судовому засіданні сторони дійшли мирової згоди, а саме [PERSON] відмовляється від квартири за адресою: [ADDRESS] та від квартир за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] та залишають в спільному користуванні трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Провадження по справі про поділ майна закрито. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2024 року апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Бідюк Яни Володимирівни залишено без задоволення, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2005 року - залишено без змін. Відповідно до договору дарування грошей від 16.02.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ткачовим В.А., [PERSON] передав [PERSON] безоплатно гроші (дарунок) у власність для переобладнання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] під магазин непродовольчих товарів. Предметом даного договору є гроші у сумі 55 000,00 грн., які належать дарувальнику на праві приватної власності. У пункті 3 договору зазначено, що передача грошей відбулася у присутності нотаріуса. Право власності на дарунок у обдарованого виникає з моменту його прийняття. Рішенням Північно-Донбаського постійно діючого третейського суду від 18.12.2008 №43-03/08, враховуючи здійснені будівельні роботи внаслідок реконструкції, визнано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості, а саме нежитлове приміщення магазину з ганком, площею 59,8 кв.м., вбудованого в жилий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДП України про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан доходи за період з 01.01.1998 по 31.03.2023 по фізичній особі [PERSON] , встановлено, що за період з 1 кварталу 2003 року по 4 квартал 2007 року відсутня інформація про доходи останньої. Головне управління ДПС у Харківській області на виконання ухвали суду від 29.05.2024 року про витребування доказів надало відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору по фізичній особі [PERSON] за період з 01.01.1998 по 31.12.2023 роки, з яких вбачається, що останній отримував доходи через комісійну торгівлю, доходи виплачені самозайнятїй особі, а також інші доходи. Також надано відомості щодо [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що останні за період з І кварталу 1998 року по ІІ квартал 2006 року отримували доходи за основним місцем роботи. Згідно витягів з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору по фізичній особі [PERSON] , за період з І кварталу 1998 року по ІІ квартал 2006 року остання отримувала доходи за основним місцем роботи та за неосновним місцем роботи. Листом Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 16.08.2024 року на виконання ухвали суду від 29.05.2024 року про витребування доказів повідомлено, що [PERSON] на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області за період з 01.03.2001 по 31.12.2023 не перебував, пенсію не отримував. Згідно висновку експерта [PERSON] №182 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 30.10.2024 року, вартість автомобіля BMW X1, 2020 року виписку, об`єм двигуна 1995 см. куб, білого кольору складає 972 060,00 грн; вартість автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2143 см. куб складає 1 264 250,00 грн. Відповідно до висновку судового експерта Шлапак С.Л. №10/4-24 від 15.11.2024 року, ринкова вартість гаражу, загальною площею 44,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , становить 191006,00 грн; ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 300532,00 грн. Ринкова вартість нежитлового приміщення магазину з ганком, адреса: [ADDRESS] , становить 941950,00 грн; ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 502002,00 грн. Згідно висновку судового експерта Шлапак С.Л. №12/2-24 від 06.12.2024 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 938 059,00 грн. Відповідно до висновку судового експерта Шлапак С.Л. №12/4-24 від 09.12.2024 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] , становить 2 312 184,00 грн. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 13.12.2024 щодо земельної ділянки кадастровий номер: 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, адреса: Донецька область, місто Краматорськ, її оціночна вартість складає: 229 956,58 грн. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суд звертає увагу на те, що відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя нерухомого майна: гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, кадастровий номер: 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, квартири за адресою: [ADDRESS] , квартири за адресою: [ADDRESS] , а також рухомого майа: автомобіля BMW X1, 2020 року виписку та автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018 року випуску. У відповідності до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на викладене, суд не вбачає сумнівів щодо достовірності визнаних відповідачем обставин та добровільності його визнання, у зв`язку з чим вважає за необхідне визнати вказане вище\~майноспільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання квартири за адресою: [ADDRESS] , квартири за адресою: [ADDRESS] та нежилого приміщення магазину з ганком за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя, суд виходив з наступного. Положення статті 60 СК України\~містять презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як на спростування презумпції спільної сумісної власності на вказане вище спірне майно, відповідач посилався на\~те, що квартири були придбані за його особисті кошти, а питання щодо нежилого приміщення вже вирішено ухвалою суду про затвердження мирової угоди. Так судом встановлено, що відповідач отримав грошові кошти у сумі 50000 грн та у сумі 25000 грн за нотаріально посвідченими договорами дарування грошей від 18.05.2006 року та від 01.06.2006 року на придбання вказаних вище квартир. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За договором дарування від 18.05.2006 року, передача грошей відбулася у присутності нотаріуса, а відповідно до договору дарування від 01.06.2006 року, право власності на гроші у обдарованого виникає з моменту нотаріального посвідчення договору. Твердження позивача про те, що дарувальники не мали можливості подарувати відповідачу грошові кошти у зазначених розмірах, суд не бере до уваги, оскільки дані правочини не були визнані недійсними, а тому суд, враховуючи презумцію правомірності правочину, визначену положеннями ст. 204 ЦК України, вважає їх правомірними. Таким чином нотаріально посвідчені договори дарування грошей є укладеними, що свідчить про те, що відповідач довів факт наявності у нього коштів у вказаному розмірі, які відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України\~є його особистою приватною власністю. При цьому суд зауважує на тому, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що саме ці кошти були сплачені за набуття майнових прав на спірні квартири, зокрема, з досліджених договорів купівлі-продажу квартир неможливо встановити, що купівля спірних квартир відбулася саме за кошти, отримані відповідачем за договорами дарування. Крім того, суд звертає увагу на те, що ціна квартир у договорах купівлі-продажу відрізняється від сум пожертви. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що презумпція спільного майна подружжя щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідачем не спростована. Разом з тим суд погоджується з доводами відповідача про те, що нежиле приміщення магазину з ганком за адресою: [ADDRESS] не входить до загальної маси спільного майна подружжя у даній справі, оскільки питання щодо визнання за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомості за вказаною адресою, вже було вирішено ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2005 року про затвердження мирової угоди між сторонами, яка постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 26.11.2024 року залишена без змін. Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що вона не укладала мирову угоду та не відмовлялася на користь відповідача від квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки даний факт встановлений постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2024 року по справі 2-3817/05, яка набрала законної сили з дня її ухвалення, у зв`язку з чим, у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказується при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи. Крім того, рішенням Північно-Донбаського постійно діючого третейського суду від 18.12.2008 №43-03/08, враховуючи здійснені будівельні роботи внаслідок реконструкції, визнано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості, а саме нежитлове приміщення магазину з ганком, площею 59,8 кв.м., вбудованого в жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , про що були внесені відомості до реєстру речових прав. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відсутні підстави для визнання нежилого приміщення магазину з ганком за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя. Щодо запропонованого сторонами варіанту поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд не погоджується з запропонованим позивачем варіантом поділу майна, який обґрунтований тим, що поділ по частці кожному не вирішить спір між сторонами, а лише спричинить нові спори щодо користування майном, оскільки \~цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». При цьому суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Жодних доказів на підтвердження вказаних обґрунтувань позивачем надано не було, у зв`язку з чим суд не вбачає обставин для відступлення від засади рівності часток подружжя. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору, пропорційно задоволених вимог, у розмірі 14534 грн 40 коп.

Outcome: partial