Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась у суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягувати із [PERSON] на свою користь аліменти на дружину в розмірі 8000,00 грн щомісячно та до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою, окремо від відповідача. Позивачка зазначає, що діти потребують постійного догляду, дочка [PERSON] має хронічне захворювання атопічний дерматит і потребує постійного лікування. Також, позивачка додає, що хворіє на хронічне захворювання синдром Жільбера та пієлонефрит, внаслідок чого потребує постійного лікування. Позивачка зайнята доглядом за дітьмий не має змоги працювати. За таких обставин просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі 8000,00 грн. Ухвалою суду від 26.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Васів Ю.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми. Відповідач має змогу надавати аліменти на утримання дружини: у його власності наявне рухоме та нерухоме майно, відповідач є особою працездатного віку, незважаючи на третю групу інвалідності, є фізичною особою підприємцем. Добровільно аліменти на утримання дружини не надає. Представник відповідача адвокат Онищук Т.Н. у судовому засіданні позов визнав частково. Додатково пояснив, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується доданими до справи доказами. Підтвердив, що дійсно його довіритель є фізичною особою-підприємцем, однак сплачувати аліменти у розмірі в якому просить позивачка не має можливості через те, що потребує постійного лікування. Частина майна, що належить відповідачу є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивачка також володіє цим майном. Вважає, що достатнім розміром аліментів на дружину є аліменти в сумі 2000,00 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.06.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] має захворювання: хворобу Жільберта, хронічний пієлонефрит,що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного хворого. Відповідач по справі, [PERSON] , відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 29.11.2024 року має захворювання на цукровий діабет І типу, середньої важкості, цироз печінки, рефлюкс езофагіт, дуодено-гастральний рефлекс хронічний панкреатит, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня. Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 113/25/76ВТ від 24.01.2025 року, відповідач [PERSON] має ІІІ групу інвалідності з загального захворювання. Відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2024 року, у власності відповідача наявне нерухоме майно. Також, суд встановив, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04.09.2024 року автомобіль Hyundai SantaFE 2008 року випуску зареєстрований за відповідачем. Крім цього, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04.09.2024 року, за відповідачем зареєстровано автомобіль MercedesBenzSprinter 316 CDI 2014 року випуску. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин, закон який їх регулює та доходить до такого. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. ст.75, 84 СК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. У постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження №61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачкою.Тому, з урахуванням вимог чинного законодавства, позивачка має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Суд також враховує, що у сторін по справі є малолітня дитина [PERSON] [INFO] , яка також проживає разом з позивачкою. Отже, позивачка здійснює догляд за двома малолітніми дітьми, що вказує на необхідність отримання матеріального забезпечення від чоловіка. У Сімейному кодексі\~України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й спів розмірними з огляду на цілі зобов`язання з утримання. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини, яка у зв`язку з доглядом за дитиною, якій не виповнилось трьох років, не має змоги працювати та утримувати себе, а також відсутність доказів, що свідчили про неможливість відповідачем сплачувати аліменти. При визначенні розміру аліментів суд також враховує стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд бере до уваги те, що відповідач є працездатним, зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, має у власності нерухоме та рухоме майно, що вказує на можливість надавати матеріальну допомогу позивачці. При визначенні конкретного розміру аліментів на дружину, суд також враховує і стан здоров`я відповідача який, відповідно до наданих доказів, має захворювання, йому встановлена ІІІ група інвалідності із загального захворювання. Суд не бере до уваги наявність у батька відповідача та матері позивачки встановленої групи інвалідності, оскільки сторони не довели необхідність утримання батьків як позивачки, так і відповідача. Окрім того, суд не бере до уваги подану стороною позивачки довідку про наявність захворювання у малолітньої дочки сторін та інформацію про те, що батьки відповідача є суб`єктами підприємницької діяльності, оскільки вказані докази не стосується предмету спору. Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи викладене, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням життєвих потреб працездатної особи, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини частково в сумі 4 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Щодо розподілу судових витрат суд вказує таке. Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивачка звільнена від сплати судового збору. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн, за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Згідно з положеннями ч. 1 - 4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6\~ст. 137 ЦПК України). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу в даній справі, суд дійшов до такого. Суд бере до уваги позицію викладену у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року загалом, та зокрема щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат, який покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім цього, щодо принципу змагальності, який знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6\~ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення з відповідача судових витрат. Так, на підтвердження надання правничої допомоги, до матеріалів справи долучено: - копію договору про надання правової допомоги від 02.09.2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Васів Ю. М.; - копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000338 видане Васів Ю.М.; - копію ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1011479; - копію акта прийому-передачі виконаних робіт від 06.01.2025з описом обсягу виконаних робіт та їх вартості у сумі 15000,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача просив зменшити витрати на правову допомогу, вказав, що вартість витрат в сумі 15000,00 грн є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом виконаних робіт. Зокрема зазначив, що справа є незначної складності не потребувала затрат часу про який заявлено в акті виконаних робіт. Вказав, що позовна заява подана самою позивачкою, тобто не має підтвердження складання позовної заяви адвокатом, а обсяг доказів поданих до позовної заяви також не є значним. Просив зменшити витрати на правову допомогу до 1000,00 грн. Також вказав, що фактично витрати на правову допомогу позивачка не оплатила, оскільки відсутні докази такої оплати. Суд взяв до уваги, висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, в якому зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено\~стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17). Так, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial