Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, обґрунтовуючи заявлених позовних вимог тим, що у відповідності з договором міни від 03.10.1996р. №463 [PERSON] і [PERSON] набули права спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] . 01.12.2004р. між [PERSON] , як орендодавцем і [PERSON] , як орендарем був укладений договір оренди, згідно з умовами якого орендодавець передав, а орендар отримав в строкове платне користування трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Сторонами було обумовлена орендна плата за користування квартирою у розмірі 60 доларів США на місяць зі строком оренди з 01.12.2004р. по 01.06.2005р. Враховуючи домовленість між сторонами він продовжував орендувати трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] з 2004 року по 2011 року. [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцем якої стала [PERSON] з отриманням 1/2 частини трикімнатної квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . В 2013 році між сторонами було досягнуто домовленість щодо продажу вказаної квартири між [PERSON] та [PERSON] , як продавцями та [PERSON] , як покупцем за ціною 55000 доларів США. У період з 2013-2015р. позивачем було виплачена відповідачам в рахунок оплати вартості квартири грошові кошти у розмірі 24500 доларів США. На початку 2017 року позивач повідомив відповідачів про готовність здійснити передачу решти обумовленої вартості квартири і укладання договору купівлі-продажу. Однак відповідачі відмовилися від зазначеної дії з посиланням на відсутність між сторонами попередньої угоди щодо укладання договору купівлі-продажу. У зв`язку із цим просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача безпідставно отриманих грошові кошти у розмірі 24500доларів США, що станом на подачу позову, по курсу НБУ складає 629 454,00грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2017 року\~ відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2018 року\~прийнято до розгляду, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2018 року\~призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2024 року справу №766/13630/17 передано судді Кузьміній О.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2024 року прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засіданні\~повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала заяву в якій зазначила , що позивач пропустив строк звернення до з даним позовом та відсутні підставі для його поновлення, просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засіданні\~повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~\~\~\~\~\~\~ Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України, зокрема\~ст. 1212 ЦК України\~регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно\~ст.1213 ЦК України\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено такий висновок: "Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України". Отже, зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~ст. 11 ЦК України). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2\~ст. 11 ЦК України. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~ст. 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 910/7123/18. Отже, норми\~ст. 1212 ЦК України\~застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.\~11, ч.ч.1,2 ст.\~509 ЦК України\~цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1\~ст.177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Предметом даного спору є вимога про повернення грошових коштів, отриманих відповідачами за розписками від 18.07.2010р., 19.07.2010р., 17.06.2014р., 16.06.2014р. При зверненні до суду із вказаним позовом позивач вказав, що спірні грошові кошти були набуті відповідачами за наявності відповідної правової підстави, з метою забезпечення виконання у майбутньому договірних правовідносин між позивачем та відповідачами, пов`язаних купівлі-продажу квартири. Таким чином, за своїм змістом вказані розписки не є борговим документом, оскільки не містить зобов`язання щодо повернення коштів, порядку та строку їх повернення, водночас у ній також відсутнє посилання на зарахування отриманих коштів у рахунок платежів за конкретно визначеним договором. В ході судового розгляду представник позивача підтвердив той факт, що між сторонами виникли фактичні договірні правовідносини, пов`язані з купівле-продажем квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , яку позивач орендував. Проте жодних доказів того, що під час написання розписок від 18.07.2010р., 19.07.2010р., 17.06.2014р., 16.06.2014р. передані позивачем за вказаною розпискою грошові кошти не були зараховані в рахунок купівлі-продажу квартири, а набуті у власність особисто відповідачами суду не надано. Крім того, суду не надано оригінали зазначених розписок. У постанові від 11.01.2023 року у справі № 548/741/21 Верховний Суд прийшов до висновку, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. За приписами ч.1,2\~ст.12 ЦК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того факту, що грошові кошти у сумі 24500 доларів США, передані позивачем за розписками від 18.07.2010р., 19.07.2010р., 17.06.2014р., 16.06.2014р. в рахунок платежів за договором купівлі-продажу, укладення якого планувалось у майбутньому, та були безпідставно отримані та набуті у власність відповідачами, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Клопотання відповідача [PERSON] щодо застосування наслідків спливу позовної давності звернення до суду із даним позовом, не підлягає задоволенню судом, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенню позову у зв`язку з необґрунтованістю. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України\~у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed