Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, та просила визнати транзакцію незаконною. Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку позовного спрощеного провадження. Представник відповідача подав до суду письмовий відзив та просила відмовити у задволенні позовних вимог та зазначила, що Банком здійснено повернення коштів 11.01.2024 року та 23.01.2024 року в обсязі 33 091,39 грн. на рахунки Позивача. Повернення коштів відбулося у зв`язку з прийняттям позитивного рішення з боку міжнародної платіжної системи MasterCard/Visa щодо заявок Позивача у зв`язку з шахрайськими діями в строки передбачені правилами платіжної системи. Позивач подала до суду заяву, про розгляд справи у відсутність, та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та просила стягнути судові витрати. Дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є клієнтом АТ КБ «Приватбант» мала два карткових рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] які є кредитними. Позивач зазначила, що 04 листопада 2023 року близько 11 год.02 хв. невстановлена особа незаконно, отримавши доступ до моїх банківських рахунків в АТ КБ « Приватбанк» № [NUMBER] та № [NUMBER] , здійснивши незаконні операції по перерахунку коштів, таємно заволоділа грошовими коштами в сумі 33097,39 грн.( по 16567,42 грн. ,6,00 грн. та 16523,97 грн (ЄО-55551 від 09.11.2023, 49662 від 04.11.2023). Виписки банку по рахунках за 04.11.2023 року у звязку з вище викладеним позивач просить : - визнати транзакцію щодо переказу з карткового рахунку [PERSON] , [INFO] паспорт серія [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , від 14 листопада 2023 року за № [NUMBER] грошових коштів в сумі 6,00(шість) грн. та 16 523,97 грн. ( шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 97 коп. незаконною. - визнати транзакцію щодо переказу з карткового рахунку [PERSON] за № [NUMBER] грошових коштів в сумі 16 567,42 грн. ( шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн. 42 коп. незаконною. - зобов`язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» повернути мені [PERSON] грошові кошти, зняті 04 листопада 2023 року шляхом відновлення їх на картковий рахунок за № [NUMBER] в сумі 6,00(шість) грн. та 16 523,97 грн. ( шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 97 коп. - зобов`язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» повернути мені [PERSON] грошові кошти, зняті 04 листопада 2023 року шляхом відновлення їх на картковий рахунок за № [NUMBER] в сумі 16 567,42 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн. 42 коп. Представник відповідача зазначила, що позивачу були повернуті Банком кошти 11.01.2024 року та 23.01.2024 року в обсязі 33 091,39 грн. на рахунки Позивача. Повернення коштів відбулося у зв`язку з прийняттям позитивного рішення з боку міжнародної платіжної системи MasterCard/Visa щодо заявок Позивача у зв`язку з шахрайськими діями в строки передбачені правилами платіжної системи. Банком здійснено повернення коштів в обсязі 33 091,39 грн. на рахунки Позивача. Повернення коштів відбулося у зв`язку з прийняттям позитивного рішення з боку міжнародної платіжної системи MasterCard/Visa щодо заявок Позивача у зв`язку з шахрайськими діями в строки передбачені правилами платіжної системи. Дії зі списання коштів невстановленими особами стали можливими в результаті необачних дій Позивача, яка авторизувала доступ стороннім особам в жовтні 2023 року до свого платіжного застосунку Приват 24 і не вжила жодних заходів по зміні своїх облікових даних, які використовуються для входу в Приват 24 за своїм фінансовим номером. Відтак, невстановлені особи маючи доступ до Приват 24 отримали всю необхідну інформацію для вчинення платежів вже з новими картками в мережі інтернет. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Неправомірності дій чи бездіяльності Банку, як сторони Договору банківського обслуговування, на час розгляду даного позову не встановлено, адже особиста участь Позивача в надані доступу 04 жовтня 2023 року третім особам до своїх рахунків через дистанційний застосунок Приват 24, що й спричинило можливість такого неправомірного списання коштів невстановленими особами. Про наявність факту доступу третіх осіб Позивачу було повідомлено 04 жовтня 2023 року на електрону адресу, проте нею не вжито жодних заходів по зміні облікових даних до Приват 24 (запис телефонної розмови додається). Зі свого боку Банк позбавлений можливості достеменно встановити з якого пристрою входить до свого платіжного застосунку саме Позивач, а з якого - треті особи, так в разі бездіяльності Позивача презюмується її згода на доступ таких осіб до її рахунку. Незважаючи на такі дії Позивача, Банком вчинено всі можливі заходи в межах його повноважень відповідно до норм законодавства та правил міжнародної платіжної системи Visa/MasterCard, в результаті чого стало можливим повернення коштів Позивачеві в розмірі 33 091,39 грн. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (Постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У судовій практиці Верховного Суду України та Великої палати Верховного Суду сформовано підхід, про те, що моральна шкода за порушення договору не може бути компенсована, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором. Зокрема: (1) у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 зроблено висновок, що «разом з тим суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині моральної шкоди, оскільки ні договором страхування, ні законом таке відшкодування не передбачено. Зазначений висновок ґрунтується на вимогах статті 611 ЦК України, відповідно до якої відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов`язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором». (2) у постанові Великої Палати Верховного Суду 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) вказано, що «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом». Таким чином, відсутні правові підставі для стягнення моральної шкоди у зв`язку з відсутністю посилання на конкретну норму закону або договору, в той самий час Позивачем не зазначено яких саме душевних страждань зазнала Позивач і в чому полягали її страждання, відтак, в задоволенні вимог з відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Щодо стягнення комісії необхідно відмовити у повному обсязі та зазначити,що що на момент вчинення спірної транзакції станом на 01 листопада 2023 року Позивач вже мала від`ємний баланс по картці № [NUMBER] в розмірі 24 721,91 грн., відтак нарахування % вчинено з урахуванням ліміту, який використано Позивачем, в т.ч. на власні цілі. Відповідно до Умов і правил, викладених в Заяві про приєднання, що є додатком до цього Відзиву зазначено: 2.1.1.2.9. Сторони узгодили, що при користуванні кредитом Банк встановлює Пільговий період. Пільговий період кредитування - встановлений Банком період з моменту виникнення заборгованості за кредитом, протягом якого відсотки за користування кредитом нараховуються за пільговою ставкою. Так відповідно до п. 2.1.1.10.3 Заяви про приєднання встановлено, що пільговий період по кредитній картці становить 55 днів. 2.1.1.2.10. За користування кредитом (за виключенням Пільгового періоду) Клієнт сплачує Банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. 2.1.1.2.11. В разі прострочення зобов`язань за Договором, Клієнт сплачує Банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної процентної ставки від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. Відповідно до ч. 20 статті 38 ЗУ «Про платіжні послуги» «користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний - "не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції», а також "не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права" (ч.20 статті 38 ЗУ «Про платіжні послуги»); Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. В Постанові Верховного Суду у справі №522/22780/15-ц від 09.07.2019 р. зазначено «саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (не розкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення». Відповідно до ч. 3 статті 87 ЗУ "Про платіжні послуги" Платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій Банком здійснено повернення коштів 11.01.2024 року та 23.01.2024 року в обсязі 33 091,39 грн. на рахунки Позивача Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що доказами наданими відповідачем, вбачається, що Банк повернув кошти отримані у позивача, і протилежного суду не надано, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем повернути кошти в повному обсязі, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed