Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

12 лютого 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на гараж, який зазначений у технічному паспорті літерою «А», площею 37,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя останньому належав гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , однак належним чином право власності [PERSON] не оформив. Вказує, що являється єдиним спадкоємцем за законом на майно чоловіка, яке належало йому при житті. 28 серпня 2024 року подав заяву у нотаріальні органи для прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] 30 січня 2025 року звернулася до Богородчанської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з метою оформлення спадкового майна, яке складається з: квартири [ADDRESS] та гаража [ADDRESS] , що залишилось після смерті [PERSON] 30 січня 2025 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , на її (позивача) ім`я. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] . 30 січня 2025 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І., у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж [ADDRESS] , їй відмовлено, оскільки нею (позивачем) не представлено правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вказане нерухоме майно. Інших спадкоємців, які б претендували на зазначене майно, немає. З огляду на викладене, змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та доводити право на успадковане майно у судовому порядку. Просить позов задовольнити. Позивач у підготовче судове засідання подав заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просила задовольнити позов. Представник відповідача Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, у поданій заяві не заперечив щодо задоволення позовної заяви та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідно до положень ч.2 \~ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнає, підстав для відмови у прийнятті визнання позову судом не встановлено, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено,\~що [INFO] в селищі Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області помер [PERSON] (а.с.7). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день його смерті відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно. Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області, позивач [PERSON] 27 листопада 2006 року зареєструвала шлюб із [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с.9) та, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом. 28 серпня 2024 року, [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Богородчанської державної нотаріальної контори Войташека Івана Івановича із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.31). З метою оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І., зареєстрована спадкова справа №199/2024 (а.с.31). З довідки №523/031-04 від 27 серпня 2024 року, виданої начальником управління «Центр надання адміністративних послуг» Богородчанської селищної ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з померли до дня його смерті за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , інших осіб зареєстрованих за вказаною адресою не було (а.с.36). 30 січня 2025 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , на ім`я позивача [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] . 30 січня 2025 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж № [NUMBER] , що розміщений за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлого на спадкове майно (а.с.45). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкові справи не заводились та відповідно свідоцтва про право на спадщину жодній особі не видавалось, тобто відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлено законом порядку (а.с.11). Слід зазначити, що рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради народних депутатів від 12.08.1991 р. №110 «Про виділення земельних ділянок під будівництво гаражів» [PERSON] виділено для будівництва індивідуального гаражу земельну ділянку по [ADDRESS] (а.с.10). Також [PERSON] отримав дозвіл на право виконання будівельних робіт на [ADDRESS] , згідно з планом забудови вищезгаданої земельної ділянки, в якому зазначено дати початку та закінчення будівельних робіт, відповідно вересень 1991 р та вересень 1992 р (а.с.12). Крім того, [PERSON] отримав у Відділі архітектури і містобудування Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області будівельний паспорт на будівництво гаражу (а.с.11). 25 грудня 2012 року рішенням №916 Богородчанської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державний акт на право власності на земельну ділянку) площею 0,0044 га призначену для індивідуального гаражного будівництва по [ADDRESS] (а.с.13). На підставі чинних на той час дозвільних документів, в 1991 році [PERSON] завершив будівництво гаражу, та на правах особистої власності користувався збудованим гаражем, про те за життя не оформив правовстановлюючі документи та не здійснив реєстрацію права власності на гараж. Відповідно до довідки Богородчанської селищної ради від 19.09.2024 №В/865 об`єкту нерухомого майна (гаражу), розміщеному в селищі Богородчани, буде присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до технічного паспорта на вище згаданий гараж від 25.09.2024 року гараж побудований у 1991 році, а його загальна площа становить 37,8 кв.м (а.с.15-16). Відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ №361 від 15.09.2024 року реєстрація права власності гаражу [ADDRESS] не проводилася (а.с.44). Отже будівництво та використання збудованого [PERSON] в 1991 році гаражу на відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці відповідає законодавству, яке було чинним на той час, цей гараж не є самочинним будівництвом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У положенні п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи на встановлені судом обставини, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті спадкодавця є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 1216 - 1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1297\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтями 15,\~16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст.\~16\~ЦК\~України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На час побудови [PERSON] гаражу державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Законом України «Про власність» та ЦК УРСР, нормами яких і передбачалось, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Отже, введення в експлуатацію гаража, побудованого до 05 серпня 1992 року, не передбачалося чинним законодавством. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй Постанові від І5.01.2021 по справі №1540/3952/18 прийшов до висновків, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Згідно положень статті 2 Закону України: «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-ГУ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З огляду на зазначене, позивачка має право успадкувати та оформити право власності на нерухоме майно, що належало чоловікові, однак через відсутність правовстановлюючих документів позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник\~майна\~може пред`явити позов про визнання його\~права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, постановою по справі №523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті. Таким чином, позивач, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину та суд визнає за позивачем право на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів, оскільки нерухоме майно (житловий будинок) входить до складу спадщини після смерті спадкодавця. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у подачі ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] правомірно, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] набула у власність гараж на [ADDRESS] та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно, її право власності на гараж слід визнати в судовому порядку. На підставі\~викладеного,\~ст.\~328, 392,\~1261,\~1268 ЦК України,

Outcome: approved