Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Турійської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту на вказане майно не складав. Вказуючи, що вони, як спадкоємниці першої черги за законом після смерті останнього у встановленому законом порядку подали заяви про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просили визнати за кожною з них право власності на 1/2 частку спадкового житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У підготовче засідання позивачі не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені (а. с. 51, 52), 17 березня 2025 року подали до суду письмову заяву, в якій вказали, що позов підтримують із викладених у ньому підстав, просять задовольнити та розглядати справу без їхньої участі (а. с. 53). Представник відповідача Турійської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений (а. с. 24), 24 лютого 2025 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 25). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 10) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку (особовий рахунок № [NUMBER] ) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги №3 за 2019 рік Перевалівської сільської ради Турійського району Волинської області (а. с. 13). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а. с. 49). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», загальною площею 63,8 кв. м, житловою площею 29,7 кв. м, літня кухня «Б-1», прибудова «б», погріб «В-1», хлів «Г-1», гараж «Д-1», колодязь «№1» (а. с. 14-17). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу Ураїни передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що позивачі у справі є дітьми спадкодавця, що підтверджується свідоцтвами про їхнє народження та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а. с. 9 на звороті, 36-37, 58). [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та постійно проживав разом із дружиною [PERSON] у селі Охотники Ковельського району Волинської області (а. с. 38). Позивачі [PERSON] та [PERSON] 23 грудня 2019 року подали приватному нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті батька, а його дружина 23 грудня 2019 року заяву про відмову від прийняття спадщини (а. с. 28, 29, 30). Дружина [PERSON] [PERSON] , померла [INFO] (а. с. 10). Заповіту за життя [PERSON] не складав, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після його смерті не видавалося (а. с. 31). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивачі, як діти спадкодавця, є спадкоємцями першої черги за законом, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] і 07 серпня 2024 року уклали договір про поділ спадщини, відповідно до умов якого розподілили, зокрема, спадковий будинок між собою порівну по 1/2 частці (а. с. 38 на звороті 39). Постановою приватного нотаріуса від 19 лютого 2025 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 12). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 140/2019 до майна померлого [PERSON] (а. с. 27-50), з яких також видно, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] немає, свідоцтва про право на спадщину на інше майно спадкодавця видані також позивачам відповідно до умов укладеного між ними договору про поділ спадщини. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивачів права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та правових підстав для визнання за ними права власності на спадкове нерухоме майно у рівних частках по 1/2 за кожним. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - по 605 грн 60 коп. кожному; стягнути з відповідача в користь позивачів 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - по 605 грн 60 коп. кожному. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved