Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулись до суду з позовом про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ YASNO "Київські енергетичні послуги" порушили його законні права тим, що 30.09.2024 перерізали провід електропостачання у його квартиру. При цьому заборгованості за електропостачання у нього не було, а навпаки була переплата в розмірі 11308,48грн. [PERSON] був вимушений заплатити за відновлення електропостачання 9020,28грн. Вважає дії відповідача протиправними та незаконними оскільки він та члени його родини залишились без світла, при цьому позивач є інвалідом армії 2 групи безстроково та переніс операцію по трепанації черепа. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 9020,28грн сплачені ним за незаконні вимоги ТОВ YASNO "Київські енергетичні послуги" та моральну шкоду в розмірі 9020,28грн, що разом становить 18040,56грн. Просить зобов`язати відповідача перерахувати йому грошові кошти в розмірі 18040,56грн поштовим переказом на його адресу. 24.01.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 21.02.2025 до суду від ТОВ «Київські енергетичні послуги» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що для розрахунків за спожиту електричну енергію на потреби електропостачання об`єкта, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в Товаристві відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Таким чином, [PERSON] шляхом фактичного споживання електричної енергії та шляхом здійснення оплат за спожиту електричну енергію, приєднався до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Побутова» для індивідуальних побутових споживачів. На сьогодні позивач є споживачем електричної енергії згідно Договору про постачання електричної енергії. Відповідачу [PERSON] , як споживачу електричної енергії у зв`язку з наявною заборгованістю, рекомендованими листами у квітні та серпні 2024 року було надіслано попередження про припинення постачання електричної енергії до об`єкту споживання за адресою: [ADDRESS] . Станом на 08.08.2024, відповідно до обсягів переданих оператором системи розподілу - ПРАТ «ДТЕК Київські Електромережі» за особовим рахунком № [NUMBER] сума до сплати за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] , становить 5084,44грн, з якої: 561,60грн - нарахування за липень 2024 року та 4522,84грн - заборгованість за попередні розрахункові періоди. Зазначена заборгованість виникла з лютого 2023 року внаслідок проведення оплат сумами, що не відповідають вартості спожитої електроенергії у відповідних розрахункових періодах відповідно. Оскільки заборгованість за спожиту електроенергію позивачем не було сплачено у повному обсязі, Товариство скористалося своїм правом і звернулося до ПРАТ «ДТЕК Київські Електромережі» для відключення електроустановки споживача від електричної мережі. За наявною у відповідача інформацією, 30.09.2024 постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] було припинено. У вересні 2024 року (після припинення електропостачання) на особовий рахунок від позивача надійшла оплата сумою 6102,32грн. Після отримання інформації про оплату заборгованості та вартості робіт з повторного підключення до електромережі, ТОВ "Київські енергетичні послуги" сформовано відповідну заявку, яку передано до ПРАТ «ДТЕК Київські Електромережі» для подальшого виконання робіт з відновлення електропостачання до помешкання за адресою позивача. Відповідно до інформації, отриманої від ПРАТ «ДТЕК Київські Електромережі», електропостачання за адресою: м. Київ, вул. Миколи Закревського, буд. 27-А, кв. 8, будо відновлено 02.10.2024. Звертають увагу, що позивачем своєчасно вживаються заходи для інформування споживачів про стан розрахунків або наявність заборгованості. Крім того, дізнатися суму нарахувань можна онлайн без паперового рахунка, що дає можливість споживачу без зайвих витрат отримати необхідну інформацію. Вказують, що порядок проведення нарахувань, розрахунків за електроенергію з урахуванням пільги «Ветеран військової служби», з 01.10.2019 виконавці послуг проводять нарахування за послугу в повному обсязі, без врахування знижки, яка надається пільговику. Також, починаючи з дати початку монетизації, на особовий рахунок позивача № [NUMBER] перераховано від АТ «Ощадбанк» кошти загальною сумою 3876,73грн, які враховано в розрахунках за спожиту електроенергію за адресою позивача. Зазначають, що своїми діями жодних моральних страждань позивачу не нанесеною. У зв`язку з тим, що позивачем жодним чином не доведено порушення ТОВ «Київські енергетичні послуги» його законних прав та інтересів, позовні вимоги є безпідставними та неправомірними в зв`язку із недоведеністю їх позивачем та не підлягають задоволенню. Станом на 28.03.2025 закінчились строки для подання пояснень/доказів, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалює рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. [PERSON] , згідно з інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 08.09.2024 за адресою: [ADDRESS] , від ТОВ «Київські енергетичні послуги» надійшов рахунок за електроенергію № 80472542 за серпень 2024 року. Відповідно до якого зазначено, що борг станом на 01.08.2024 становить 5049,88грн; Нараховано у серпні 552,96грн; Оплатити у серпні 53,48грн; До сплати за фактичне споживання 5549,36грн; Очікуване споживання у вересні 552,96грн. Рекомендовано до сплати 6102,32грн. 30.09.2024 [PERSON] отримав від ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» повідомлення про припинення електропостачання за адресою: [ADDRESS] . У повідомленні одночасно зазначено, для того щоб відновити електропостачання, потрібно звернутись до енергоофісу постачальника YASNO ТОВ "Київські енергетичні послуги" з квитанцією про сплату боргу та за додатковим розрахунком щодо сплати витрат на повторне підключення. 30.09.2024 згідно із Рахунком № 95821440, було сплачено за послуги відновлення постачання електроенергії в розмірі 2917,96грн. 02.10.2024 представником ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» Горбатюком В. В., було видано повідомлення про підключення/відключення побутового споживача. Відповідно до якого зазначено, що компанією ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» відновлено у зв`язку із заявою ТОВ «Київські енергетичні послуги» подачу електроенергії за адресою: [ADDRESS] . Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом статей 316, 317 ЦК України, передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 10 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно із ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; Послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів. Таким чином, суд установив, що позивач [PERSON] є споживачем послуг з постачання та розподілу електричної енергії, яка надається за адресою його місця реєстрації: [ADDRESS] . Виконавцем послуг з надання електричної енергії є ТОВ «Київські енергетичні послуги». У своїй діяльності ТОВ «Київські енергетичні послуги» зобов`язано керуватись чинним законодавством України, зокрема Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312, а також іншими нормативно-правовими документами у сфері електроенергетики. Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище. Відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії - це продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії, а універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зокрема має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; Крім того ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Обов`язок на власників жилого приміщення по несенню витрат на утримання будинку і при будинкової території, сплаті комунальних послуг покладений також нормами ст. 322 ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до п. 4.10 ПРРЕЕ, побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Згідно із пп. 2 п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 7.5 ПРРЕЕ заборгованість з оплати за спожиту електроенергію згідно з умовами договору з електропостачальником є підставою для припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу. Згідно із п. 7.5.2 ПРРЕЕ у разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється. Пунктом 7.12 ПРРЕЕ визначено, що витрати оператора системи на здійснення робіт з припинення та відновлення електроживлення електроустановки споживача (повторне підключення електроустановки) покриваються за рахунок коштів ініціатора здійснення цих робіт, які відшкодовуються йому споживачем (крім випадків, визначених цим пунктом), якщо припинення постачання (розподілу або передачі) електричної енергії споживачу здійснювалося у встановленому цими Правилами порядку. Разом з тим, відповідно до Порядку відключення/відновлення електроживлення споживача здійснюється відповідно до п. 7.5. розділу VII Правил роздрібного ринку електроенергії (далі - Правила). Припинення повного або часткового постачання електроенергії споживачу здійснюється за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення. Одна із причини вимкнення це заборгованість за спожиту електроенергію відповідно до умов договору з електропостачальником. Правила передбачають лише для споживача, який у встановленому законодавством порядку визнаний банкрутом, припинення електропостачання у зв`язку з заборгованістю здійснюється без попередження. Це можливо у разі наявності від`ємного сальдо на особовому рахунку згідно з показами засобу комерційного обліку, крім випадків, коли такий споживач здійснює своєчасний розрахунок поточної плати за спожиту електричну енергію, а погашення його заборгованості включено до заходів щодо забезпечення вимог кредиторів. Попередження про припинення електропостачання надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються: підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено; прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження. Датою отримання таких попереджень буде вважатися, дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом). Попередження про припинення електропостачання може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з постачальником. Якщо підставою для вимкнення є заборгованість споживача перед постачальником, у попередженні про припинення електропостачання додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла. У разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 робочих днів від дня отримання непобутовим споживачем, протягом 10 робочих днів від дня отримання побутовим споживачем або в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Відтак, в разі несплати споживачем рахунків за електричну енергію в терміни передбачені п. 4.12 Правил, постачальник формує такому споживачеві попередження про припинення електропостачання згідно з вимогами передбаченими п. 7.5. розділу VII Правил. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів як направлення так і отримання позивачем [PERSON] письмового попередження як це передбачено п. 7.5. розділу VII Правил. Крім того стороною відповідача до відзиву не додано копії письмового попередження споживача зі всіма умовами визначених Правилами, щоб суд міг встановити дійсне існування та формування письмового попередження споживача. Згідно з частиною першою статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до частини першої статті 50 ЖК Української РСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. Обов`язковість забезпечення електропостачання в житлових будинках та житлових приміщеннях передбачена державними будівельними нормами - ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки. Основні положення", затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 березня 2019 року № 87, та ДБН В.2.5-23:2010 "Проектування електрообладнання об`єктів цивільного призначення", затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 15 лютого 2010 року. Таким чином, забезпечення електропостачання у житлових приміщеннях - це необхідна складова належних умов проживання у житловому приміщенні. Припинення електропостачання у житлове приміщення суттєво погіршує умови проживання та перебування у ньому. Відтак, право на отримання комунальних послуг є нерозривно пов`язане від права користування житловим приміщенням і таке не вимагає будь-якого додаткового оформлення. Хоч у частині першій статті 26 Закону України "Про електроенергетику" й передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з постачальником, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону такі факти як відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг так і встановлена заборгованість самі по собі не можуть бути підставою для позбавлення користувача житлового приміщення права отримувати комунальні послуги, так і не може бути підставою відключення квартири від електропостачання. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)". Суди не можуть виходити лише з наявності в особі певного права, але мають перевірити добросовісність його здійснення, зокрема, причину та мету дій особи в межах наданого їй права, усвідомлення особою, яка здійснює право, того, що таким чином порушуються та обмежуються права та законні інтереси інших осіб, тощо. Отже з матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав приписи п. 4.12 та 7.5. розділу VII Правил, [PERSON] не направив попередження споживача та не надав можливість в термін визначений у відповідному попередженні здійснити повну оплату заборгованості без втручання в електропостачання. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які претензії Товариства з обмеженою відповідальністю YASNO "Київські енергетичні послуги" з приводу існування заборгованості з оплати комунальних послуг. Відключення квартири, в якій проживає позивач його сім"я, відбулось без будь-якого попередження, а лише з констатацією про відключення електропостачання та роз`ясненням про його відновлення. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів в розмірі 2917,96грн, які сплачені за послуги відновлення постачання електроенергії, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відключення квартири позивача відбулося передчасно, а отже не правомірно зі сторони відповідача. Разом з тим, кошти в розмірі 6102,32грн які перераховані позивачем на особовий рахунок відповідача покрили заборгованість за надані відповідачем комунальні послуги у вигляді електропостачання, які відповідно до ст. 322 ЦК України, ст. 67, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил, повинні обов`язково споживачами електричної енергії сплачуватися за електричну енергію та надані послуги. Стороною позивача суду не надано беззаперечних доказів відсутності станом на серпень 2024 року заборгованості за отримані послуги з постачання електроенергії. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів в розмірі 6102,32грн необґрунтовані та не підлягають задоволенню, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача 9020,28грн у відшкодування моральних переживань, яких позивач зазнав внаслідок неправомірних дій ТОВ «Київські енергетичні послуги», суд дійшов до такого. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже суд встановив той факт, що позивачу були спричинені моральні страждання діями відповідача, які призвели до душевних переживань, при тому що позивач є інвалід армії ІІ групи, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає, що сума у розмірі 5000,00грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Стаття 141 ЦПК України, регламентує, що ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ураховуючи приписи статей 133, 142 ЦПК України, беручі до уваги часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому до стягнення на користь держави підлягає 1211,20грн.

Outcome: partial