Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] ,\~в особі\~представника [PERSON] ,\~ звернулась до Коростенського міськрайонного\~суду Житомирської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] про\~поділ спільного\~майна, а саме просить суд: здійснити поділ спільного майна подружжя виділивши у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та відповідач\~перебувають у зареєстрованому шлюбі.\~За час перебування у шлюбі сторонами набуте майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована на\~[PERSON] . Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо спільного користування майном, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також, у заяві зазначено, що [PERSON] не заперечує щодо визнання 1/2\~частини\~квартири за позивачем, не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши\~письмові матеріали справи в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, 16.10.2019 року сторони придбали квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі - продажу №2949 від 16.10.2019 року посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В. Частиною 2, статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями статті 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України). Статтею 63 СК України врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин першої статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У відповідності до абз. 1 п. 22 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 (далі - Постанова №11), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом пунктів 23, 24 Постанови №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з п.30 Постанови №11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК України. Таким чином, судом встановлено, що позивачу по справі\~ [PERSON] \~та відповідачу по справі\~ [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , яка набута ними під час перебування у шлюбі. Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно було набуте подружжям під час шлюбу, що не заперечується та визнано відповідачем, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому наявні підстави для визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] \~по 1/2 частині квартири кожному, та задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved