Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) від 12.06.2019 серії [NUMBER] , виданого Новомиколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00046845461 від 06.09.2024. Довідкою від 17.10.2024 № 119, виданою старостою Вільнянсько-Микільського старостинського округу № 3 Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області Іриною Федорчук, підтверджується те, що позивач з матір`ю [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] , проживають спільно без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . У висновку щодо розв`язання спору про позбавлення матері [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , затвердженому розпорядженням начальника Преображенської сільської військової адміністрації від 21.01.2025 № 14, зазначено наступне. З січня 2019 року по теперішній час [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , оскільки в грудні 2018 року його син, разом з іншими дітьми [PERSON] , був відібраний від неї, та поміщений до лікарні. Несприятлива ситуація склалася у зв`язку із зловживанням [PERSON] спиртними напоями. Починаючи з січня 2019 року мати [PERSON] припинила виконувати батьківські обов`язки відносно дитини [PERSON] , добровільно залишивши дитину батькові [PERSON] , дитина постійно проживає з батьком, знаходиться на його утриманні та піклуванні. Здоров`ям дитини піклується виключно [PERSON] , що підтверджується декларацією КНП «Новомиколаївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Новомиколаївської селищної ради Запорізької області № 0001-3Е95-Х010 від 22.10.2024. Навчанням і духовним розвитком дитини теж займається [PERSON] , що підтверджується довідкою КЗ «Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр «Паросток» імені В.А. Польського» від 21.10.2024 № 01/35-439, характеристикою [PERSON] , виданою вказаним закладом 21.10.2024 № 01/35-439, довідкою Преображенської гімназії «Основа» від 17.10.2024 № 428, та характеристикою [PERSON] , виданою вказаним закладом 23.10.2024 № 431. Мати [PERSON] долею дитини не цікавиться, про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовку до самостійного життя не піклується, не турбується про стан здоров`я, не відвідує дитину, ухиляється від спілкування з сином навіть телефоном, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, проявляє відсутність інтересу до його внутрішнього світу. Кошти на утримання та лікування дитини [PERSON] не надає. Всі питання, пов`язані з вихованням та утриманням сина, вирішуються [PERSON] самостійно, без участі та підтримки [PERSON] . В результаті обстеження умов проживання дитини [PERSON] та його батька [PERSON] , встановлено, що гр. [PERSON] дійсно проживає на території Преображенської сільської територіальної громади без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою мешкає його мати [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Дитині створені всі умови для належного проживання, розвитку та навчання. Мати [PERSON] не проживає на території Преображенської сільської територіальної громади, будь-яких контактних даних з нею орган опіки та піклування Преображенської сільської ради не має, обстежити умови її проживання та встановити наміри щодо участі у вихованні, розвитку та утримання сина [PERSON] наразі не є можливим. Враховуючи вищевикладене, комісія вважає за доцільне розв`язати спір між [PERSON] та [PERSON] шляхом позбавлення матері [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що за роки спілкування із позивачем жодного разу не бачили [PERSON] , знають, що остання є матір`ю [PERSON] тільки зі слів позивача. Під час розмов з самим [PERSON] , останній про матір не згадує. Додатково пояснили, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з сином, не цікавиться його життям та не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10.11.2023 по справі № 401/1944/22 (реєстраційний номер у ЄДРСР 114904591), в постанові Верховного Суду від 06.05.2020 по справі № 753/2025/19 (реєстраційний номер у ЄДРСР 89209715) та зазначає таке. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Дослідивши та оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав у цій справі відповідатиме найкращим інтересам дитини. Досліджені судом докази під час розгляду даної справи підтверджують те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та навчання свого малолітнього сина. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 24.10.2024, якою підтверджується сплата ним судового збору в розмірі 1211,20 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved