Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

В серпні 2024 року представник АТ «ПУМБ» звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 29 листопада 2017 року укладений кредитний договір № 200923767401, відповідно до якого останній видано кредитну карту з кредитним лімітом в сумі 11200 грн., який пізніше було збільшено до 38700 грн. Оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання і станом на 04 червня 2024 року у неї перед банком виникла заборгованість в розмірі 56929,47грн, яка складається з: 38036,42 грн заборгованості за кредитом, 18893 грн заборгованості за процентами, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованість та судовий збір. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 19 серпня 2024 року відкрив провадження у цивільній справі та вирішив розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений строк від представника відповідача, адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни 08 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки з урахуванням Закону України «Про споживче кредитування» позивачем не дотримана встановлена законом процедуру стягнення заборгованості та наявності підстав для дострокового стягнення, отриманих відповідачем кредитним коштів. Жодної кореспонденції відповідач від позивача не отримувала. Доказів отримання нею досудової вимоги із вимогою дострокового повернення кредиту позивач не надав. Від представника позивача 06 січня 2025 року надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що факт укладення кредитного договору між сторонами підтверджується належними доказами, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Збільшення кредитного ліміту здійснювалась за умовами договором, заперечень зі сторони відповідача не було. Також підтверджений факт отримання кредитних коштів відповідачем, активне користування ними та розрахунок заборгованості. Щодо письмової вимоги Банка, позивач зазначив, що відповідно до статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем оплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Крім того, позивач посилався на висновок Верховного Суду у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якого: «направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, скільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника». Дослідивши матеріали справи, відзив відповідача та відповідь на відзив позивача, суд дійшов до такого висновку. Суд встановив, що 29 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою № 200923767401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до заяви, Клієнт, підписанням цієї заяви беззаперечно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (у урахуванням всіх змін)і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах. Згідно із цим договором відповідачу надали споживчий кредит в сумі 11200 грн. строком на 12 місяців, з розміром процентної ставки річних 49%. Строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Надалі розмір кредитного ліміту збільшено до 38700 грн. Згідно із розрахунком заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від 29 листопада 2017 року № 200923767401 станом на 04 червня 2024 року, сума боргу складає 56929,47 грн, у тому числі: 38036,42 грн заборгованість за кредитом, 18893 грн заборгованість за процентами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. В матеріалах справи містяться Письмова вимога (повідомлення) позивача від 05 червня 2024 року № КНО-44.2./325 про вимогу виконання зобов`язань погасити заборгованість у розмірі 56929,47 грн, яка направлена відповідачу за адресою мешкання: [ADDRESS] . Разом з тим, доводи відповідача проти задоволення позовних вимог зводяться до того, що вона не отримувала вимогу, а позивач до позову не надав належних доказів про отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості. Тобто відповідач факт отримання вимоги не визнає, а тому відповідні обставини необхідно доводити. Так, на підтвердження направлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань позивач надав копію сформованого Списку 20240606 ПУМБ 1283, згрупованих відправлень [PERSON] . Однак, зі змісту списку не можливо встановити, вміст вкладення до Укрпошти Стандарт на ім`я [PERSON] , а тому такі докази не можуть бути взяті до уваги. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений законом порядок. Право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк направив вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідач такі вимоги отримала, суд дійшов висновку, що у позивача не виникло право на дострокове стягнення заборгованості у судовому порядку, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed