Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

03.09.2024 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій просить: визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] ; визнати за ним право власності на 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Обгрунтовуючи заявлені вимоги посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Дворник Я.В., він є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яке видане це свідоцтво, складається з 9/12 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . частка у праві власності на цей житловий будинок належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 16 листопада 1991 року старшим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Скляр ОМ. за реєстровим номером 1-2923. 1/6 частка у праві власності на цей житловий будинок належала померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 листопада 1991 року старшим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Скляр О.М. за реєстровим номером 1-2925. 1/12 частка у праві власності на цей житловий будинок належала на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 16.11.1991 Балаклійською державною нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємицею якої була її мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Зазначив, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2024 року його мати [PERSON] , є спадкоємицею своєї доньки [PERSON] , яка померла [INFO] , вона прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Оформити свої спадкові права у неї не було можливості внаслідок пандемії [PERSON] та початку повномасштабних бойових дій проти України 24.02.2022. Фактично, після смерті матері він прийняв спадщину, однак оформити її належним чином немає можливості у зв`язку з не оформленням [PERSON] своїх спадкових прав після смерті доньки, тому вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 09.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувано у Балаклійській державній нотаріальній конторі Харківської області відомості щодо осіб, які звернулися із заявою про прийняття спадщини та оформили спадщину після смерті: [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Балаклія Ізюмського району Харківської області; [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Балаклія Балаклійського району Харківської області; витребувано у приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Дворник Я.В. відомості щодо осіб, які звернулися із заявою про прийняття спадщини та оформили спадщину після смерті: [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Балаклія Ізюмського району Харківської області; [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Балаклія Балаклійського району Харківської області.. 13.09.2024, на виконання ухвали суду від 09.09.2024, з Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла відповідь, згідно якої: після померлої [INFO] [PERSON] ніхто із спадкоємців з будь-якими заявами до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа не заводилася; після померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Дворник Я.В. заведена спадкова справа № 31/2023. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 26.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.01.2025 за клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 27.02.2025. 27.02.2025 розгляд справи повторно було відкладено через неявку позивача та його представника, при цьому заяв або клопотань від них не надходило, на 20.03.2025. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суду не повідомив, заяв або клопотань від нього не надходило, відзиву не подав. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про причину своєї неявки суду не повідомила, заяв або клопотань від неї не надходило. Зважаючи, що позивач виклав свою позицію у позові, сторони повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути без присутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 17, та видано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 38). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 18.10.2018, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 39). [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 18.07.2024 приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Дворник Я.В., після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , належить 9/12 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 20). Як убачається з вказаного вище свідоцтва про право на спадщину, частка у праві власності на цей житловий будинок належала померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 16.11.1991 старшим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Скляр О.М. за реєстровим № 1-2923; 1/6 частка у праві власності на цей житловий будинок належала померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.11.1991 старшим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Скляр О.М. за реєстровим № 1-2925; 1/12 частка у праві власності на цей житловий будинок належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.11.1991 старшим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Скляр О.М. за реєстровим № 1-2925, право власності за яким зареєстровано 29.11.1991 Балаклійським бюро технічної інвентаризації, номер запису 2961, [PERSON] , дочці спадкодавиці, яка померла [INFO] , спадкоємицею якої була її мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до положень ч. 23 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 53, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 передбачено, що спадкоємець має можливість у позасудовому порядку зареєструвати право власності на спадкове майно за спадкодавцем. Так, п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Пунктом 53 зазначеного Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. Доказів неможливості отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у позасудовому порядку суду не надано. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Так, позивачем пред`явлено позов до Балаклійської міської ради. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 8 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування. Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом. Військову адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за пропозицією Генерального штабу Збройних Сил України або відповідної обласної державної адміністрації. Начальником військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) може бути призначений відповідний сільський, селищний, міський голова. Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування. Так, відповідно до Указу Президента України від 01.10.2022 №680/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Харківській області» було утворено Балаклійську міську військову адміністрацію Ізюмського району Харківської області. Розпорядженням Президента України від 04.10.2022 №229/2022-рп начальником Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області було призначено [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст.10 цього ж закону у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування: 1) начальник військової адміністрації, крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови; може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду), 2) апарат сільської, селищної, міської ради та її виконавчого комітету, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 цієї частини), комунальні підприємства, установи та організації відповідної територіальної громади підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації. Постановою Верховної Ради України від 16.11.2022 №8208 «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Харківській області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування: 1) начальник Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області крім повноважень, віднесених до його компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснює повноваження відповідної міської ради, її виконавчих комітетів, відповідного міського голови; може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів відповідної міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду); 2) апарати відповідної ради, у тому числі апарат Балаклійської міської ради та її виконавчих комітетів, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 частини другої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»), комунальні підприємства, установи та організації відповідної територіальної громади підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації населеного пункту у Харківській області. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовжений. На час пред`явлення позову у цій справі і до теперішнього часу Балаклійська міська військова адміністрація Ізюмського району Харківської області здійснює повноваження Балаклійської міської ради Харківської області, яка такі повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування не здійснює. Водночас позивач всупереч вимогам ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, або залучення у справі як співвідповідача, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до Балаклійської міської ради, яка є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed