Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», в особі представника Тараненка Артема Ігоровича, через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 00-10759316 від 30.12.2023 року в загальній сумі 27 478 грн 80 коп., а також судових витрат по справі, які складаються із судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 30.12.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії № 00-10759316, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5 100 грн та зобов`язався їх повернути в строк, визначений договором, сплативши відсотки за користування цими грошовими коштами. Між ТОВ «Качай Гроші» (Клієнт) та ТОВ «Макс Кредит» (Фактор) був укладений договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого до ТОВ «Макс Кредит» перейшли належні ТОВ «Качай Гроші» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (строк дії такого договору до 25.01.2025). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 22.01.2024 до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024 до ТзОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги заборгованості за договором кредитної лінії № 00-10759316 від 30.12.2023 до відповідача [PERSON] на загальну суму 6 823 грн 80 коп. Між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» 16.08.2024 укладений договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшли, належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором кредитної лінії № 00-10759316 від 30.12.2023 до відповідача [PERSON] на загальну суму 27 478 грн 80 коп. Оскільки відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2025 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак, в позовній заяві просив, у випадку неявки представника позивача в судове засідання, розглянути справу без його участі, на підставі наявних у справі доказів. Також, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення за зареєстрованим місцем проживання засобами поштового зв`язку. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом направлення повідомлення у додаток «Viber» за номером телефону [NUMBER] , яке доставлено 06.03.2025. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з договором кредитної лінії № 00-10759316 від 30.12.2023, укладеного в електронній формі між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] , відповідач отримав кредит в сумі 5 100 грн та зобов`язався повернути кредит, сплативши проценти за його користування. Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 240 календарних днів до 26.08.2024, зі строком оплати процентів в рекомендовану дату погашення процентів 29.01.2024 зі здійсненням чергових платежів по сплаті нарахованих процентів на кожний 30 день після рекомендованої дати та фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (п.п. 1.2-1.3.1 договору). У разі невиконання позичальником умови програми лояльності щодо отримання знижки, тобто несплати позичальником платежу не пізніше наступного дня за рекомендованою датою погашення процентів, визначених у п. 1.3.1 даного договору, за зниженою процентною ставкою , позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за стандартною процентною ставкою, встановленою п. 1.4.1 даного договору (п. 1.4.4 договору). Пунктами 1.4.1-1.4.2 договору сторони погодили, що стандартна процентна ставка складає 3,00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного у п. 1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли клієнт має право на використання зниженої процентної ставки - у разі якщо така знижена процентна ставка передбачена договором). Знижена процентна ставка становить 1,2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за рекомендованою датою погашення процентів, визначеною п. 1.3.1 договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 30 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного у п. 1.3 договору. За надання кредиту позичальник зобов`язався сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 5,00 % суми кредиту, що складає 255 грн. Дата надання/видачі кредиту 30.12.2023, сума кредиту 5 100 грн перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п. 1.5, 2.8 договору) Відповідно до п. 4.3.1 договору, позичальник зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Як вбачається з листа ТОВ «Платежі онлайн» вих. № 204/09 від 09.09.2024 останнім у рамках співпраці на сайті торговця «kachay.com.ua» через платіжний сервіс «Platon» 30.12.2023 успішно перераховано кредитні кошти в сумі 5 100 грн на платіжну картку № [NUMBER] . Згідно листа АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/1460БТ від 05.02.2025 банківський рахунок [NUMBER] , до якого випущена банківська картка № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] . Відповідно до виписки з рахунку [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , на зазначений рахунок 30.12.2023 зараховано кредитні кошти в сумі 5 100 грн. Отже, ТОВ «Качай гроші» виконало свої зобов`язання за договором кредитної лінії № 00-10759316 від 30.12.2023. У зв`язку з тим, що відповідач не виконував належним чином умови вищевказаного договору, у останнього виникла заборгованість перед ТОВ «Качай гроші» на загальну суму 6 823 грн 80 коп., із яких 5 355 грн - заборгованість за кредитом (в т.ч. разова комісія 255 грн), 1 468 грн 80 коп. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс кредит» 22.01.2024 укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» відступило, а ТОВ «Макс кредит» набуло права вимоги заборгованості до боржників, зазначених в реєстрі боржників (додаток № 1 до договору факторингу №22-01/2024), в тому числі право вимоги заборгованості за договором кредитної лінії №00-10759316 від 30.12.2023, укладеного із [PERSON] станом на 22.01.2024 в загальній сумі 6 823 грн 80 коп, із яких 5 100 грн - заборгованість за кредитом, 255 грн - заборгованість за комісією, 1 468 грн 80 коп. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, відповідно до детального розрахунку заборгованості від 22.01.2024 за кредитним договором № 00-10759316 від 30.12.2023. В подальшому, між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024, відповідно до умов якого ТОВ «Макс кредит» відступило, а ТОВ «ФК «Ейс» набуло права вимоги заборгованості до боржників, зазначених в реєстрі боржників від 16.08.2024, в тому числі право вимоги заборгованості за договором кредитної лінії № 00-10759316 від 30.12.2023, укладеного із [PERSON] станом на 16.08.2024 в загальній сумі 27 478 грн 80 коп., із яких 5 355 грн - заборгованість за кредитом (в т.ч. разова комісія 255 грн), 22 123 грн 80 коп. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, відповідно до детального розрахунку заборгованості від 16.08.2024 за кредитним договором № 00-10759316 від 30.12.2023. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з цим позовом. У зв`язку з наведеним, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин, суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, зазначених у договорі кредитної лінії № 00-10759316 від 30.12.2023 і він користувався цими кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитних договорів відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в загальній сумі 27 478 грн 80 коп., з яких 5 355 грн - заборгованість за кредитом (в т.ч. разова комісія 255 грн), 22 123 грн 80 коп. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі та відповідають умовам, укладеного договору. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача понесених ним судових витрат на надання правової допомоги в сумі 7 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. В той же час, при ухваленні рішення про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії наступних документів: копію договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» і ТОВ «ФК «ЕЙС»; копію додаткової угоди № 6 до договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024, копію акту прийому-передачі наданих послуг на суму 7 000 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Тараненком А.І. Частинами 1, 2ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: - складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до боржника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-10759316 від 30.12.2023 (2 години - загальна вартість 5 000 грн); - вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості із боржника, яким є [PERSON] , за кредитним договором № 00-10759316 від 30.12.2023 (2 години - загальна вартість 1 000 грн); - підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-10759316 від 30.12.2023 на рахунок боржника, яким є [PERSON] (1 година - загальна вартість 500 грн); - підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-10759316 від 30.12.2023 на рахунок боржника, яким є [PERSON] (1 година - загальна вартість 500 грн). Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7 000 грн. є обґрунтованою та відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат. Таким чином, суд вважає що вимоги позивача в частині стягнення із відповідача витрат за надання адвокатських послуг в сумі 7 000 грн. підлягають до задоволення, так як вони є обґрунтованими та доведені належними доказами. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст. 141 ЦПК України підлягають судові витрати з оплати судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп., до якого на підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» було засновано коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, оскільки матеріали позову були сформовані та подані до суду через систему «Електронний суд». На підставі викладеного вище та

Outcome: approved