Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі за текстом ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»), звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 68116,68 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» (далі за текстом - ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ») та [PERSON] було укладено електронний договір про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» (далі за текстом договір) від 01 травня 2021 року, згідно з умовами якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» надало, а відповідач отримав кредит у сумі 5900,00 грн. строком на 17 днів з моменту отримання, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом з процентною ставкою залежно від строку повернення кредиту. ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» виконало умови вказаного договору у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлені вказаним договором суму грошових коштів, однак відповідач не здійснив повернення кредитних коштів у повному обсязі, а також не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 42775,00 грн. Між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 1-12 від 01 грудня 2023 року, згідно з умовами якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» від 01 травня 2021 року. ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснено нарахування відсотків за користування [PERSON] грошовими коштами за період з 01 грудня 2021 року по 25 січня 2022 року на загальну суму 25341,68 грн. Враховуючи, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Арцизького районного\~суду Одеської\~області від\~23\~липня 2023\~року залучено\~до участі\~у справі\~ТОВАРИСТВО З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ДЕБТ ФОРС»,\~як правонаступника\~позивача. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль був повідомлений належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертами з судовими повістками, що повернулись до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив. У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути у судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки поспіль відповідача у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для його неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідача у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 14 лютого 2023 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного заочного рішення жодного разу у судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у поданій нею до суду заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 травня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] , відповідачем у справі, укладено договір про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний», відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з орієнтовним терміном повернення 17 днів та [PERSON] , відповідач у справі, шляхом підписання електронним підписом, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, який містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості, відсотками (а. с. 10-16, 17-23). Пунктом 1.4. договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована. ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, відповідно до умов договору, що підтверджено листом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 11 січня 2022 року, про те, що 01 травня 2021 року здійснено переказ грошових коштів на картку № [NUMBER] у сумі 5900,00 грн. (а. с. 24). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» станом на 01 травня 2021 року у [PERSON] , відповідача у справі, за договором про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» від 01 травня 2021 року, загальна сума заборгованості склала у сумі 42775,00 грн., з яких: тіло кредиту - 5900,00 грн., відсотки - 36875,00 грн. [PERSON] , відповідач у справі, не здійснив ні одного платежу на виконання умов договору ні протягом 17 днів, ні в подальшому (а. с. 25-27). 01 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 1-12, згідно умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а. с. 44-58, 59, 60-61, 62-63, 65, 66-67) право грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а. с. 29-37, 43). Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» від 01 травня 2021 року (а. с. 38-41, 42). ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» складено та надано суду розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 18 січня 2023 року у відповідача перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за вказаним договором заборгованість склала загальну суму 68116,68 грн., з яких тіло кредиту - 5900,00 грн., відсотки на дату відступлення права вимоги - 36875,00 грн. та відсотки, нараховані за період з 01 грудня 2021 року по 25 січня 2022 року - 25341,68 грн. (а. с. 28). 09 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАМПСІС ФІНАНС» (далі за текстом ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС») (а. с. 146, 147-148) укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 09-03/23, згідно умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а. с. 97-107). Згідно Реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 09-03/23 від 09 березня 2023 року, до ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» перейшло право вимоги заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» від 01 травня 2021 року (а. с. 108-109, 111-112). 12 травня 2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» (далі за текстом ТОВ «ДЕБТ ФОРС») (а. с. 141-142, 144-145, 198) укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 12-05/23, згідно умов якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС» право грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а. с. 118-126). Згідно Реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 12-05/23 від 12 травня 2023 року, до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» перейшло право вимоги заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» від 01 травня 2021 року (а. с. 127-128, 130-131, 137). За приписами частини 1, частини 2 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частини 1, частини 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01 травня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] , відповідачем у справі, укладено договір про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний», та відповідачу надано кредит у розмірі 5900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з орієнтовним терміном повернення 17 днів, зі сплатою відсотків відповідно до пункту 1.4 договору. Сторони вказаного договору домовилися, що у разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 17 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Пунктом 2.1.1.7 вказаного договору визначено, що Товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договіор факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником Згідно із пунктом 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) становить: 1 рік. Згідно графіку платежів [PERSON] , відповідач у справі, в період з 01 травня 2021 року по 17 травня 2021 року повинен був сплатити ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» 5900,00 грн. кредитних коштів та 2006,00 грн. відсотків, що сумарно 7906,00 грн. (а. с. 15). Паспорт споживчого кредиту містить аналогічні умови кредитування - 5900,00 грн. на 17 днів зі сплатою відсотків 2006,00 грн. Кредит та відсотки мають бути погашені 1 платежем в розмірі 7906,00 грн. на 17 день після отримання кредиту (а. с. 17-23). Договір про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» від 01 травня 2021 року, додатки до договору, в тому числі паспорт споживчого кредиту та графік платежів [PERSON] підписав одноразовим ідентифікатором. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладання Договору про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» від 01 травня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] в електронній формі. Договір відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надала, як і не спростувала факт укладення договору. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору, що підтверджено листом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 11 січня 2022 року, про те, що 01 травня 2021 року здійснено переказ грошових коштів на картку № [NUMBER] у сумі 5900,00 грн. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] умов договору про надання фінансових послуг № 2112123290760 «Стандартний» від 01 травня 2021 року за відповідачем станом на 18 січня 2023 року утворилася заборгованість у сумі 68116,68 грн., з яких 5900,00 грн. - заборгованість за кредитом, 36875,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги та відсотки, нараховані за період з 01 грудня 2021 року по 2225 січня 2022 року - 25341,00 грн. (а. с. 28). Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму 68116,68 грн. Суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, зазначений у Реєстрі боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 12-05/23 від 12 травня 2023 року, про те, що загальна сума боргу відповідача складає 111107,03 грн., оскільки ціна позову визначена у розмірі 68116,68 грн., на доказ якої надано суду розрахунок заборгованості, та до суду не надходило заяв про збільшення розміру позовних вимог, що передбачено статтею 49 ЦПК України і відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжним дорученням № 12 від 25 серпня 2023 року (а. с. 1). Згідно з статтею 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133, частин 1-3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже,\~на підтвердження\~понесених витрат\~на правничу\~допомогу,\~які позивач\~сплатив або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~ з\~метою розподілу\~судових витрат\~позивачу необхідно\~було надати\~суду такі\~докази:\~1)\~договір про\~надання правничої\~допомоги (договір\~доручення,\~договір про\~надання юридичних\~послуг тощо);\~2)\~документи,\~що свідчать\~про оплату\~гонорару та\~інших витрат,\~пов`язаних із\~наданням правничої\~допомоги,\~оформлені у\~встановленому законом\~порядку (квитанція\~до прибуткового\~касового ордера,\~платіжне доручення\~з відміткою\~банку або\~інший банківський\~документ,\~касові чеки,\~посвідчення про\~відрядження тощо);\~3)\~рахунок,\~який необхідно\~оплатити після\~прийняття судом\~рішення за\~результатами розгляду\~справи; докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Разом із тим, у пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано. У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано: договір про надання правової допомоги № 03-01/2023 від 03 січня 2023 року (а. с. 68-72); заявку про надання юридичної допомоги № 72 від 05 січня 2023 року (а. с. 77); витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 09 січня 2023 року, відповідно до якого була надана правова допомога на загальну суму 9000,00 грн. за надання консультацій, складання позовної заяви до суду (а. с. 78); платіжне доручення № 0358530000 від 17 січня 2023 року про переказ ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» грошових коштів за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги № 03-01/2023 від 03 січня 2023 року (а. с. 76). Від [PERSON] , відповідача у справі, до суду не надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги. Судом встановлено, що позивач поніс витрати у розмірі 9000,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката та від відповідача не надійшло клопотання про зменшення таких витрат. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., що відповідає критерію розумності їхнього розміру та є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Outcome: approved