Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

В провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдану шкоду в розмірі 3 200,00 грн., а також судовий збір у розмірі 73,28 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 423,50 грн. 25 лютого 2025 року представником відповідача - адвокатом Базик О.П. через систему «Електронний суд» подано до суду клопотання про стягнення судових витрат у якому він просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 27 000,00 грн. На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27 лютого 2025 року справу передано судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 28 лютого 2025 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року клопотання прийнято та призначено судове засідання. 07 березня 2025 року від представника позивача - адвоката Голосної А.В. на адресу суду надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. У зазначених запереченнях представник вказав, що вважає, що розмір витрат, який є співмірним з обсягом наданих послуг, складністю справи, розміру позовних вимог може складати на його думку не більше 2 000,00грн. У клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу вказав, що навіть при доведеності витрат на правничу допомогу її розмір міг би складати не більше 3 000,00 грн. В судове засідання призначене на 24 березня 2025 року представник відповідача з`явився, клопотання підтримав, просив його задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чинмо. Оскільки позов було задоволено в повному обсязі, однак, судом не вирішено питання про судові витрати, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Судом встановлено, що 05 лютого 2025 року Солом`янським районним судом міста Києва ухвалено рішення про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдану шкоду в розмірі 3 200,00 грн., а також судовий збір у розмірі 73,28 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 423,50 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано тільки детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом Базиком О.П. [PERSON] згідно Договору про надання правничої допомоги від 27 вересня 2024 року, який додано до клопотання, направленого через Електронний суд, а також роздруківку акта приймання - передачі наданих послуг від 10 лютого 2025 року (без підписів сторін). Інших доказів матеріали справи не містять. Таким чином, представником відповідача не надано суду а ні договору на надання правничої допомоги на який він посилається у клопотанні, а ні акту приймання - передачі наданих послуг до укладеного з відповідачкою договору з підписами сторін. Крім того, представником відповідача не надано доказів оплати відповідних послуг відповідачкою. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18, від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 19 листопада 2021 року у справі № 752/16038/19 (провадження № 61-7905св21). Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що представником відповідача не надано доказів на підтвердження понесення відповідних витрат відповідачем, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed