Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

У липні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 25 жовтня 2008 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3045. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 року матеріали вказаної позовної заяви передано на розгляд судді Левицької Т.В. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем [PERSON] 25.10.2008 року було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 3045. [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON] . Позивач в позовній заяві зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, цінності та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З 2019 року між сторонами погіршилися стосунки, виникали постійні суперечки, непорозуміння, різні бачення шляхів подальшого розвитку сім`ї. Оскільки вказані обставини не дали можливості зберегти сім`ю, з жовтня 2019 року позивач та відповідач почали окремо проживати. На даний час зареєстрований шлюб має формальний характер, сторони не ведуть спільне господарство. Вважає, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила розірвати укладений шлюб між нею та відповідачем. Зазначила, що з відповідачем не проживають разом, шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2019 року, спільного господарства не ведуть. З березня 2022 року проживає разом з дочкою в Німеччині. Вважає, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Спільного майна у неї з відповідачем немає. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, викладені у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти позовних вимог, викладених у позовній заяві. Зазначив, що з жовтня 2019 року вони проживають окремо. Їх спільна дочка проживає разом з позивачкою. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3045. [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON] . Як зазначили сторони, останні не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо з жовтня 2019 року, позивач проживає з дочкою в Німеччині, тому примирення між сторонами і збереження шлюбу на теперішній час є неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved