Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до\~ [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 24 621,00 грн та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог (з урахуванням уточненої позовної заяви) позивач зазначив, що 07.10.2023 року о 21 год 00 хв у м. Харків по проспекту Перемоги буд. 71 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю велосипеда, яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року по справі про адміністративне правопорушення № 638/15518/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного страхування заставного наземного транспорту «КАСКО» № 021134/4056/0000157 від 10.07.2023 року. Згідно вказаного Договору були застраховані майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Страхувальник своєчасно звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» із заявою на виплату страхового відшкодування № 13677200838. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: протоколу технічного огляду; рахунку № 0000000914 від 10.10.2023 року; страхового акту № 13677200838 від 20.10.2023 року позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 24 621,00 грн, згідно платіжного доручення № 119953 від 23.10.2023 року. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підставі викладеного, позивач зазначає, що має право на стягнення суми сплаченого страхового відшкодування з відповідача в розмірі 24 621,00 грн, як з особи, відповідальної за завданий збиток. Ухвалою суду від 06.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов, заяви про розгляд справи без його участі, суду не направив. Оскільки позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, а відповідач по справі був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, не з`явився до суду та не повідомив про поважність такої неявки, суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 10.07.2023 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування заставного наземного транспорту «КАСКО» № 021134/4056/0000157 від 10.07.2023 року. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, зокрема транспортним засобом «Peugeot 208» , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 6.1 умов страхування до Договору добровільного страхування заставного наземного транспорту «КАСКО» позивач взяв нас себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у порядку та у строк, передбачений Договору. 07.10.2023 року о 21 год 00 хв у м. Харків по проспекту Перемоги, 71 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю велосипеда, яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року по справі про адміністративне правопорушення № 638/15518/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Дана постанова набрала законної сили 16.12.2023 року. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Власник пошкодженого автомобіля «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою на виплату страхового відшкодування № 13677200838. Дана заява була розглянута, пошкодження автомобіля «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі страхового акту № 13677200838 від 20.10.2023 року ПрАТ «СК «УНІКА» визнано страховим випадком та вирішено виплатити страхове відшкодування за договором в розмірі 24 621,00 грн, шляхом перерахування безготівкових коштів на СТО партнер UNIQA, у зв`язку з чим, на підставі: протоколу технічного огляду; рахунку № 0000000914 від 10.10.2023 року позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 24 621,00 грн, згідно платіжного доручення № 119953 від 23.10.2023 року. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі, за якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода, у ПрАТ «СК «УНІКА» виникло право зворотньої вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат. Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 979 Цивільного Кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 988 ЦК України\~страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. У статті\~629\~ЦК\~України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі\~50\~ЦК\~України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з п. 8.1 умов страхування до Договору добровільного страхування заставного наземного транспорту «КАСКО» виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов Договору та законодаства України, та може бути сплачено: - страхувальнику, його спадкоємцям/правонаступникам або іншій належним чином уповноваженій особі, яка діє від імені страхувальника; - вигодонабувачу у разі його призначення, його спадкоємцям/правонаступникам або іншій належним чином уповноваженій особі, яка діє від імені вигодонабувача; - шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послугистрахувальнику, і необхідність яких (послуг) викликана страховим випадком (за згодою страховика). Відповідно до\~п.8.2 умов страхування до Договору добровільного страхування заставного наземного транспорту «КАСКО» розмір страхового відшкодування визначається виходячі з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ в результаті настання страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов Договору. Розмір страхового відшкодування не можу перевищувати розмір прямого збитку, понесеного страхувальником (вигодонабувачем), та розміру страхової суми, зазначеної в Договорі. Розрахунок суми страхового відшкодування визначається на день настання страхового випадку. Згідно з п. 8.3 умов страхування до Договору добровільного страхування заставного наземного транспорту «КАСКО» у разі виплати страхового відшкодування страхович набуває права регресу до осіб, відповідних за заподіяний збиток. Пунком 9.1 умов страхування до Договору добровільного страхування заставного наземного транспорту «КАСКО» передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов Договору на підставі заяви особи, яка має право на отримання відшкодування, і страхового акту, складеного страховиком після отримання всіх необхідних документів. Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191\~ЦК України\~та\~стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і\~стаття 993 ЦК України\~та\~стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування»\~до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, відповідно до\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~до ПрАТ «СК «Уніка» після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування заставного наземного транспорту «КАСКО» перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. У постанові Верховного Суду від 20 квітня 2018 року у справі № 910/8982/17 зазначено, що основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК), але не навпаки. Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є суброгацією. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Проте, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого ухвалою суду строку. В матеріалах справи також відсутні докази неможливості подання відповідачем доказів з об`єктивних причин, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження строк. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених вище висновків, суд, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, доходить висновку про наявність підстав для стягнення в порядку регресу з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 24 621,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 3 028 грн.

Outcome: approved