Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання (припинення) трудового договору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 29 листопада 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телепростір» укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого, на підставі наказу №9-к від 26 листопада 2021 року, [PERSON] прийнято на посаду режисера монтажу промо служби. Внаслідок даного договору в трудовій книжці позивача зроблено запис №19. 24 лютого 2022 року позивач був змушений покинути своє місце проживання та місце роботи у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії на територію України. Після повернення до міста Києва звернувся з заявою про звільнення, але за зареєстрованим місцезнаходженням відповідач відсутній. Інші засоби зв`язку, в тому числі офіційний номер телефону недоступний. Починаючи з кінця лютого 2022 року відповідач ніяким чином не повідомив про режим роботи під час дії воєнного стану і не виплачував заробітної плати працівникам. 22 серпня 2022 року позивачем надіслано цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення на офіційну зареєстровану адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням, у порядку статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Останнім днем роботи позивач зазначає 26 серпня 2022 року. Після чого позивач неодноразово намагався зв`язатися усіма офіційними засобами зв`язку з відповідачем, але всі спроби виявилися невдалими, а тому у позивача взагалі відсутня будь-яка можливість в добровільному порядку врегулювати спір. У зв`язку з порушенням право на оплату праці та на звільнення позивач звернуся до суду з проханням розірвати трудовий договір. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю і проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень частини 1 статті 280 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до наказу №9-к від 26 листопада 2021 року [PERSON] прийнято на посаду режисера монтажу промо служби у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Телепростір», про що зроблено запис №19 у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] . 22 серпня 2022 року позивач звернувся до роботодавця з заявою про звільнення за власним бажанням. Однак, за офіційним місцезнаходженням представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Телепростір» відсутні. Інші засоби зв`язку, в тому числі офіційний номер телефону недоступний. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з пунктом 4 частиною 1 статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з статтею 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Наданими доказами підтверджено, що між позивачем, як працівником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телепростір», як роботодавцем укладено трудовий договір на невизначений строк. У встановленому порядку позивач подав заяву про звільнення, у тому числі цінним листом з описом вкладення на офіційну адресу місцезнаходження відповідача. За таких умов, роботодавець повинен був розглянути заяву та звільнити працівника у встановлений законом спосіб, однак цього не зробив. Суд вважає визначені у позові причини звільнення поважними, а ігнорування заяви позивача щодо припинення трудових відносин недопустимим порушенням трудового законодавства. Виходячи з викладеного, позовні вимоги про розірвання трудового договору на підставі статті 38 КЗпП України необхідно задовольнити.

Outcome: approved