Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Зміст позовних вимог У листопаді 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 83302,48 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2023 відповідач підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив такі умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 200000 грн; тип кредитної карти - картка «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних - 42,0%. Відповідно виписки по рахунку картки [NUMBER] в період часу з 27.10.2023 по 16.11.2023 проведено 26 операцій на загальну суму - 66 624,32 грн. Жодну з операцій клієнт не підтверджує. Подальшою перевіркою встановлено, що 27.11.2023 зафіксоване письмове звернення клієнта [PERSON] , в якому він просить заморозити нарахування відсотків за кредитною карткою [NUMBER] , у зв`язку з відкритим кримінальним провадженням, яке внесено в ЄРДР під № 12023100030003186 від 02.11.2023 Деснянським управлінням поліції Головного управління Національної поліції за фактом вчинення кримінального правопорушення. Банк відреагував на заяву клієнта, провів перевірку і надав клієнту [PERSON] письмову відповідь від 20.12.2023 № 20.1.0.0.0/7- 231129/33927 на 11990736-ВБ від 29.11.2023. Зібрані у ході перевірки дані, інформація зі звернення клієнта [PERSON] та ухвали суду свідчать про те, що картка [NUMBER] та телефон з фінансовим номером, що належали [PERSON] - були викрадені. Маючи картку з безконтактною оплатою, і доступ до телефону, куди був надісланий PIN-код від картки, треті особи заволоділи коштами і провели оскаржувані операції. Вина банку в проведених операціях по картці - відсутня. Клієнт не повідомив вчасно банк про викрадення картки, та не вжив оперативних заходів з її блокування, тим самим порушив Умови і правила надання банківських послуг. Відповідач станом на 23.06.2024 має заборгованість 83302,48 грн, яка складається з: 66624,32 грн - заборгованості за тілом кредиту, 16678,16 грн - заборгованості за простроченими відсотками. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, визнав вчинення ним 27.10.2023 лише перших двох операцій: одна на суму 195,16 грн, а друга на суму 210,94 грн. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом 27.10.2023 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27.10.2023. Сторони визначили, що процентна ставка становить 42,0 % відсотків річних - для карт Універсальна; нарахування процентів проводяться щоденно на суму поточної заборгованості за кожен день з розрахунку 365/366 днів (фактична кількість днів) у році. Сума нарахувань за день дорівнює сумі поточної заборгованості, помноженої на річну процентну ставку, а потім поділеної на 365 (366) (фактичну кількість днів у році) (п. 9.3. 9.7 заяви) Паспортні дані відповідача в заяві від 27.10.2023 вказані такі: серія та номер [NUMBER] , виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України 07.10.1999. До позовної заяви додана копія паспорта відповідача № 009936595 орган 8013 від 17.11.2023. Відповідно до довідки від 28.06.2024 відповідачу було видано кредитні карти, тип карти «Універсальна» [NUMBER] - 27.10.2023 та [NUMBER] - 16.11.2023. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] 27.10.2023 вчинено встановлення кредитного ліміту - 0,00 грн, зміну кредитного ліміту (зменшення кредитного ліміту) - 0,00 грн; зміну кредитного ліміту (встановлення кредитного ліміту) на суму 75000,00 грн. З виписки за договором вбачається, що 27.10.2023 з кредитною карткою [NUMBER] здійснено 25 операцій; залишок після операції станом на 27.10.2023 становить - 66546,83 грн. 16.11.2023 кредитною картою 5457082501716398 здійснено покупку на суму 77,49 грн; залишок після операції станом на 16.11.2023 становить - 66624,62 грн. У період з 01.12.2023 по 01.06.2024 банком здійснено списання відсотків, залишок після операцій склав - 83302,48 грн. Крім того, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості станом на 01.06.2024 наявна заборгованість у загальному розмірі 83302,48 грн, яка складається з наступного: 66624,32 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16678,16 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2023 внесено відомості щодо кримінального провадження № 12023100030003186 за ч. 4 ст. 185 КК України за заявою [PERSON] від 02.11.2023, згідно з якими в ході досудового слідства встановлено, що 27.10.2023 в період часу з 12 год 15 хв по 22 год 40 хв невстановлена досудовим слідством особа, перебуваючи в районі ринку «Фестивальний» по пр. Маяковського, 43/2 в умовах воєнного стану, таємно викрала у гр. [PERSON] мобільний телефон, грошові кошти та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] по рахунку [NUMBER] і додатковим рахунком договоpy SAMDNWFC00094041830 від 27.10.2023, з якого в подальшому були зняті грошові кошти на загальну суму 66546,83 грн, завдавши матеріальних збитків [PERSON] . Сторони підтверджують, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та повідомив про напад на нього невідомих осіб, які заволоділи його телефоном з фінансовим номером та кредитною карткою. Згідно з висновком перевірки за службовою запискою Е.16.0.0.0/78326362 від 03.12.2024 фактів порушень з боку працівників банку при обслуговуванні клієнта [PERSON] не виявлено. У зазначеному висновку також встановлено, що 27.10.2023 о 11:55:49, у відділенні K7F1 клієнту [PERSON] , ІПН [NUMBER] було відкрито кредитну картку [NUMBER] CREDIT P55 (ID тікета 0000003224122687) Оскаржувані клієнтом операції розпочалися 27.10.2023 о 12:15:51, розрахунки у еквайринговій мережі безконтактно з пін-кодом, зняття готівки за чіпом з пін-кодом. Перші списання розрахунки в магазині: 27/10/2023 12:15:51 DB-195.16 UAH S1K40387 UKR Київ, пр-т Червоної Калини, 43/2 Супермаркети та продукти: ТОВ СІЛЬПО-ФУД; - 27/10/2023 12:51:23 DB-210.94 UAH S1K40385 UKR Київ пр-т Червоної Калини, 43/2 Супермаркети та продукти: ТОВ СІЛЬПО-ФУД. Операції в АТМ із зняття готівки здійснюють невідомі (1, 2, 3, 4, 5), опрацюванням зв`язків клієнта схожих суб`єктів не виявлено. Картка 4149609019339730 була заблокована банком 28.10.2023 09:39:30. Зміна статусу картки (512) Do not honor (4) Схвалено (1) FIMI_CEBAUTO1 10.61.130 245 Коментар автора: Заявка из іс.pb.ua, от DN040698SVV. Заявка ID [NUMBER] . Після блокування картки запит балансу в АТМ. Змін PIN-коду, картки, фінансового номеру телефону не зафіксовано, авторизації у додатку П24 не було. Авторизація у лише відділенні 17573249 +3806373 10.25.64.107 MOZILLA/5.0 (MACINTOSH, INTEL MAC OS X 10_15_7) APPLEWEBKIT/605.1.15 (KHTML 2023-10-27 12:00:11. PERSONAL COMPUT OS X 10.15.7 SAFARI 16.2 PROMIN. Опрацювати надіслані 27.10.2023 повідомлення клієнту не надається за можливе, так як дані в ПК Архів повідомлень зберігаються не більше року. Також в матеріалах справи містяться фото невстановлених осіб при здійсненні операцій зі зняття готівки 27.10.2023. Норми права та мотиви суду За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на дію так званої об`єктивної концепції вини у цивільних та господарських відносинах. Так, відповідно до приписів ст.614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №751/6050/18 дійшов висновку, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (постанова Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 521/20764/20). Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду, зокрема: від 23.01.2018 у справі №202/10128/14-ц, від 14.02.2018 у справі №127/23496/15-ц, від 20.06.2018 у справі №691/699/16-ц, від 03.07.2019 у справі №537/3312/16-ц, від 17.07.2019 у справі №571/841/16-ц, від 24.07.2019 у справі №753/16954/16-ц, від 13.09.2019 у справі №501/4443/14-ц, від 02.10.2019 у справі №182/3171/16, від 20.11.2019 у справі №577/4224/16-ц, від 23.01.2020 у справі №179/1688/17, від 26.08.2020 у справі №766/19614/18, від 02.09.2020 у справі №311/634/18-ц, від 16.12.2020 у справі №214/2867/18, від 27.01.2021 у справі №210/1242/18, від 17.06.2021 у справі №759/4025/19. При цьому відповідач, як споживач банківських послуг визначається як більш слабка сторона у відносинах із банком, особливо у сфері кібербезпеки (інформаційної безпеки) щодо захисту клієнтів банку та коштів, які зберігаються на рахунках клієнтів у банку, від кіберзлочинів. Відповідач, як фізична особа, та АТ КБ «ПриватБанк», який є одним із найбільших банків України, мають вочевидь різні технічні та фінансові можливості у сфері забезпечення кібербезпеки та захисту від кіберзлочинів. Крім того, саме Банк є фінансовою установою, професійним учасником ринку фінансових послуг, на яку покладається організація та забезпечення безпеки платежів. У подібних правовідносинах клієнт банку є споживачем банківських послуг, а тому не має тих рівня знань і засобів, які можуть забезпечити безпеку (схоронність) грошових коштів на своєму рахунку, що обслуговує банк. Банк зі свого боку, надаючи такі фінансові послуги, зобов`язаний забезпечити такий рівень безпеки фінансових активів клієнта, довірених банку, аби убезпечити їх від безпідставного зменшення, зокрема за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування (Інтернет-банкінгу), відповідальним за які є банк. З цією метою банк має постійно впроваджувати у своїй діяльності технологічні процеси (алгоритми), що відповідають актуальним викликам безпеки та спрямовані на запобігання помилковому переказу грошових коштів клієнтів, а також здійснювати контроль за їх дотриманням і виконанням. Отже, із умов укладеного з банком договору клієнт банку має чітко зрозуміти, які вимоги висуваються банком щодо обладнання, за допомогою якого здійснюється дистанційне обслуговування рахунку, програмного забезпечення, зокрема, наявності антивірусних та антишпигунських програм. Проведене позивачем службове розслідування встановило відсутність порушень зі сторони працівників банку та те, що операції в АТМ із зняття готівки здійснюють невідомі, опрацюванням зв`язків клієнта схожих суб`єктів не виявлено. Підтвердження того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, висновок службової перевірки не містить. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до приписів розділу VІI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164, емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; 4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; 5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту; 6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення. Емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У цій справі банк не довів, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені, адже відповідач, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про викрадення в нього платіжного інструменту, а банк в свою чергу на запит клієнта заблокував платіжну картку. Водночас, відповідач підтверджує, що ним вчинені платіжною картою розрахункові операції на загальну суму 483,59 грн, а саме: 27.10.2023 -195,16 грн та 210,94 грн, 16.11.2023 -77,49 грн. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованість за тілом кредиту підлягає частковому задоволенню в сумі 483,59 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченими відсотками за період з 28.10.2023 по 01.06.2024, що становить 119,53 грн ((406,10*42%/365*20)+(483,59 *42%/365*198)). Решта позовних вимог задоволенню не підлягає у зв`язку з їх недоведеністю. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Щодо судового збору Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом частково, то судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в пропорційно розміру задоволених вимоги, а саме в сумі 17,54 грн.

Outcome: partial