Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому після зміни позовних вимог просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості в розмірі 3 250 доларів США та 3% річних в розмірі 197,93 доларів США, а всього 3 447,93 доларів США, яка утворилася в зв`язку із неналежним виконанням ним своїх зобов`язань за договором оренди транспортного засобу FIAT SIENA 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] з правом викупу від 17 березня 2021 року. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги визнав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув, участь у розгляді справи в суді не взяв, відзиву не подавав. Відтак, оскільки суд позбавлений можливості в черговий раз відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. За змістом ст. 223 ЦПК України, повторна неявка учасника справи незалежно від причин неявки, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, згідно обставин позову встановлено, що влітку 2020 року позивачкою прийнято рішення про продаж належного їй на праві приватної власності автомобіля DACIA SANDERO 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] відповідачу, внаслідок чого сторони уклали договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. На виконання цієї угоди, у вересні 2020 року позивачка передала відповідачу свій автомобіль DACIA SANDERO д.н.з. [NUMBER] , а також ключі та свідоцтво про реєстрацію (техпаспорт) від нього. Проте, приблизно в жовтні-листопаді 2020 року [PERSON] відмовився від купівлі цього автомобіля і запропонував позивачці свою допомогу в його реалізації. На що позивачка погодилась і [PERSON] , залишивши в себе автомобіль, виставив в інтернеті на сайті «АвтоРІА» оголошення про його продаж. Вказаний автомобіль довго не продавався і залишався разом з ключами та свідоцтвом про реєстрацію у володінні відповідача, кошти за який він відповідно також не повертав. На початку березня 2021 року позивачка дізналася про те, що вищевказаний автомобіль вже не перебуває у її власності, після чого зателефонувала [PERSON] , на що він їй повідомив про продаж автомобіля DACIA SANDERO д.н.з. [NUMBER] з метою купівлі на її ім`я іншого автомобіля. У березні 2021 року відповідач за грошові кошти від продажу автомобіля позивачки придбав FIAT SIENA 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та повідомив [PERSON] про те, що передасть їй частину грошей, як різницю між вартістю автомобілей DACIA і FIAT, а решту буде виплачувати частинами. Тобто, він бере його в оренду з правом викупу та викупить його у [PERSON] через рік. Право власності на автомобіль FIAT SIENA д.н.з. [NUMBER] 17 березня 2021 року зареєстровано за позивачкою. 17 березня 2021 року сторони уклали у письмовій формі договір оренди автомобіля FIAT SIENA д.н.з. [NUMBER] з правом викупу на 1 рік. Даний автомобіль постійно перебував у володінні та користуванні відповідача, внаслідок чого у позивачки відсутній акт його прийому-передачі. Відповідно до п. 5 Договору, відповідач зобов`язався своєчасно здійснювати орендні платежі на користь позивача в розмірі 367 доларів США щомісяця, протягом року. Тобто загальна сума орендної плати складала 367 доларів США х 12 місяців = 4\~404 доларів США. Проте,\~відповідач всупереч п. 5 Договору належним чином свої зобов`язання не виконав та сплатив позивачці лише 31\~910 грн. 98 коп., що еквівалентно 1 154 доларам США на день платежів. Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачкою складає 3 250 доларів США із розрахунку: 4 404 доларів США 1 154 доларів США = 3 250 доларів США, що станом на 06 лютого 2025 року є еквівалентом 135 362 грн. 50 коп. 27 квітня 2022 року, оскільки відповідач не повернув борг та перестав спілкуватися з [PERSON] , не відповідав на її телефонні дзвінки та уникав спілкування, остання звернулася до Подільського районного управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою за фактом неправомірних дій [PERSON] . Після цього відповідач 11 лютого 2022 року написав позивачці боргову розписку зі змісту якої вбачається, що [PERSON] взяв у [PERSON] автомобіль DACIA SANDERO, д.н.з. [NUMBER] , для продажу у лютому 2021 року. Вказаний автомобіль продано і на його заміну придбано FIAT SIENA, д.н.з. [NUMBER] . 17 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] підписано договір оренди з правом викупу на суму 4 404 доларів США. На даний час залишок боргу за автомобіль складає 3 600 доларів США. Зобов`язався продати вказаний автомобіль, а у разі, якщо сума продажу буде меншою ніж 3 600 доларів США, також зобов`язався погасити таку різницю протягом трьох місяців після продажу автомобіля. Зі змісту вказаної письмової розписки також вбачається, що 11 лютого 2022 року [PERSON] повернув [PERSON] 350 доларів США, а тому сума загального боргу становить 3 250 доларів США. Згідно копії\~боргової розписки\~від 05\~вересня 2022\~року,\~ [PERSON] \~зобов`язався віддати\~ [PERSON] \~грошові кошти\~за автомобіль\~FIAT\~SIENA\~2006\~року випуску,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~свідоцтво про\~реєстрації серії\~ [NUMBER] ,\~в розмірі\~3\~250\~доларів США\~до 01 лютого 2023 року. Кошти зобов`язався перерахувати на банківський рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , який надала [PERSON] 24 травня 2022 року листом Оболонського УП ГУНП у м. Києві №11880/125/31/03/2012 позивачку повідомлено про те, що її заява зареєстрована в ЖЄО №16880 від 27 квітня 2022 року в Оболонському УП ГУНП у м. Києві та ретельно розглянута. По результату перевірки даного матеріалу встановлено, що в події вбачаються цивільно-правові правовідносини та рекомендовано звернутись з цивільним позовом до суду. 17 листопада 2023 року автомобіль FIAT SIENA, д.н.з. [NUMBER] перереєстровано на іншу особу. Всупереч договірних зобов`язань та, не дивлячись на те, що автомобіль FIAT SIENA д.н.з. [NUMBER] 17 листопада 2023 року перереєстровано за іншою особою, відповідач до теперішнього часу свої зобов`язання на користь позивачки не виконав та будь-яких грошових коштів за відчужений ним автомобіль позивачці не сплатив. Зазначені обставини підтверджуються: копіями боргових розписок [PERSON] від 11 лютого 2022 року та 05 вересня 2022 року, листом ТСЦ МВС №3247 від 12 лютого 2025 року №31/33/3247/134-аз-155-2025 від 12 лютого 2025 року, заявою [PERSON] до Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 05 вересня 2022 року, листом Оболонського УП ГУНП у м. Києві №11880/125/91/03-2012 від 26 травня 2022 року та листом ТСЦ МВС №3247 від 28 березня 2025 року №31/33/3247/323-аз-340-2025. При цьому, із листа ТСЦ МВС №3247 від 28 березня 2025 року №31/33/3247/323-аз-340-2025 вбачається, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є МВС, з транспортним засобом марки DАСІА модель SANDERO, 2012 року випуску, об?єм двигуна 1149 см3, VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] здійснено реєстраційні дії: - 19.02.2020 року в ТСЦ МВС №3245 здійснено первинну реєстрацію нового транспортного засобу придбаного в торговельній організації, який ввезено з-за кордону на [PERSON] ; - 02.03.2021 року в ТСЦ МВС №3245 здійснено перереєстрацію транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 02.03.2021 року №3245/2021/2458249 укладеному в ТСЦ МВС №3245, на нового власника [PERSON] ; З транспортним засобом марки FIAT модель SIENA, 2006 року випуску, об?єм двигуна 1242 см, VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] здійснено реєстраційні дії: - 17.03.2021 року в ТСЦ МВС №3245 здійснено перереєстрацію транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17.03.2021 №3245/2021/2482807 укладеному в ТСЦ МВС №3245, на нового власника [PERSON] ; - 17.11.2023 року в ТСЦ МВС №1841 здійснено перереєстрацію транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2023 року №8123/23/000949, укладеного в суб?єкті господарювання, що здійснює торгівлю транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери ФОП [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) на [PERSON] (актуальний власник). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як вбачається із ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Відповідно до ч. 1 ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Як вбачається із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). У той же час, згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Водночас основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. 524 ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні. Аналізуючи матеріали справи та досліджені в суді докази, судом встановлено, що між сторонами виникли такі правовідносини, відповідно до яких [PERSON] мав грошове зобов`язання перед позивачкою, що підтверджується дослідженими письмовими документами, зокрема: копіями боргових розписок [PERSON] від 11 лютого 2022 року та 05 вересня 2022 року, листом ТСЦ МВС №3247 від 12 лютого 2025 року №31/33/3247/134-аз-155-2025 від 12 лютого 2025 року, заявою [PERSON] до Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 05 вересня 2022 року, листом Оболонського УП ГУНП у м. Києві №11880/125/91/03-2012 від 26 травня 2022 року, листом ТСЦ МВС №3247 від 28 березня 2025 року №31/33/3247/323-аз-340-2025, договором оренди транспортного засобу з правом викупу від 17 березня 2021 року підписаним сторонами. Крім того, суд звертає увагу на те, що зі змісту боргових розписок [PERSON] від 11 лютого 2022 року та 05 вересня 2022 року вбачається, що останній взяв на себе грошові зобов`язання зобов`язання перед позивачкою і погодився сплатити обумовлені грошові кошти за орендований і відчужений автомобіль позивачки до 01 лютого 2023 року. При цьому, оригінал боргової розписки від 11 лютого 2022 року знаходиться у Деснянському УП ГУНП в м. Києві, а оригінал боргової розписки 05 вересня 2022 року за твердженнями представника позивача знаходиться в нього, який відповідає оригіналу і в разі необхідності може бути наданий суду для його дослідження. Водночас, враховуючи, що відповідач до суду жодного разу не з`явився, будь-яких заперечень не подавав, а в справі будь-які ознаки недостовірності вказаних боргових розписок відсутні, підстав для дослідження їх оригіналів на даний час суд не вбачає. Що стосується договору оренди транспортного засобу з правом викупу укладеного між [PERSON] та [PERSON] 17 березня 2021 року, то вказаний договір згідно вимог ч.\~2 ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, в зв`язку з чим є нікчемним. Відтак, слід дійти висновку, що транспортний засіб та отримані від його реалізації грошові кошти відповідач отримав без достатніх на це правових підстав. За таких обставин, оскільки відповідач договірні зобов`язання згідно боргових розписок в строк до 01 лютого 2023 року не виконав, автомобіль FIAT SIENA, д.н.з. [NUMBER] належний позивачці з її власності вибув і з 17 листопада 2023 року зареєстрований за іншою особою, за вимогою позивачки, суд вважає необхідним стягнути на її користь суму обумовлених між сторонами грошових коштів за реалізований ним автомобіль FIAT SIENA, д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належав позивачці, в розмірі 3\~250 доларів США. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач договірні зобов`язання не виконав, за вимогою позивачки суд вважає необхідним стягнути на її користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 197,93 доларів США, що відповідатиме вимогам ст. 625 ЦК України. Поданий позивачем розрахунок трьох процентів річних від простроченої за період з 01 лютого 2023 року по 10 лютого 2025 року є вірним і сумнівів у суду не викликає. За таких обставин, судом в цій справі встановлено порушені права позивачки, які підлягають захисту, а позов про це задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved