Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 06.01.2021 року [PERSON] позичив у [PERSON] 3000 Євро, які зобов`язався повернути до 06.01.2022 року. На підтвердження факту передачі грошей відповідач власноручно написав йому розписку від 06.01.2021 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав та не повернув позивачу борг. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 06.01.2021 року у розмірі 3000 Євро та судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. Ухвалою судді [PERSON] від 11.03.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.05.2022 року провадження в справі зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Віньковецького районного суду Хмельницької області від 25.10.2023 року головуючим суддею у вказаній справі визначено Мамаєва В.А. Ухвалою судді Мамаєва В.А. від 01.11.2023 року справу прийнято до свого провадження. Ухвалою судді від 20.11.2024 року провадження по справі поновлено. 15.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, але представник надав письмову заяву, у якій справу просив розглядати за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин, не подав відзив на позов, а тому суд вважає можливим відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення). Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24.03.2025 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 06.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за яким Позивач передав у власність Відповідача грошові кошти у розмірі 3000 Євро, а Відповідач зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 06.01.2022 року. За вимогами вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підтвердження укладення договору позики між сторонами та її умов Позивач відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України надав письмову розписку, складену Відповідачем 06.01.2021 року (надалі Письмова розписка) про отримання від Позивача грошових коштів у розмірі 3000 Євро. Складена відповідачем Письмова розписка містить дату її складення, інформацію про сторін, їхні паспортні дані, суму позики - 3000 Євро, обов`язок позичальника з повернення позики у розмірі 3000 Євро, строк повернення позики - 06.01.2022 року, підпис позичальника. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року зазначила, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплата в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідач не надав суду доказів повернення Позивачу за договором позики від 06.01.2021 року коштів у розмірі 3000 Євро у строк до 06.01.2022 року, а тому суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.ст. 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума позики у розмірі 3000 Євро. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. На підставі ст. ст. 626-627, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved