Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" звернулось до Франківського райнного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Позов мотивує тим, що відповідно до ЗУ "Про теплопостачання" позивач є постачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Зазначає, що відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Текст договору приєднання, розміщений на офіційному сайті, був опублікований в газеті "Високий замок" від 01.07.2014р. №92 (5156). Відповідно до договору приєднання, предметом є те, що виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання. Згідно довідки з місця проживання вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживають відповідачі та відповідно користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води. Відповідачам для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання відкритий особовий рахунок. Зазначає, що відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення і послуг з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язані оплатити суму боргу. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути заборгованість за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 23005,32 грн. та витрати з оплати судового збору. Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідачки [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю. Мотивує таке тим, що лічильники холодної та гарячої води у квартирі [ADDRESS] зареєстровані 20.12.2019 згідно Акту №171829, а відповідно, на думку відповідачки, після вищевказаної дати нарахування за гарячу воду не могли здійснюватись за тарифом "без лічильника", а лише за показниками лічильника, а оскільки у квартирі давно встановлений електричний водонагрівач (бойлер) і гаряча вода відсутня у системі, тому і показники лічильника №008727 дорівнюють "0". Гаряче водопостачання до квартири не подається з 2009 року, оскільки стояки постачання гарячої води не працюють. Відтак, вказує на те, що у відповідачів відсутній обов`язок з оплати за надання послуг з гарячого водопостачання, оскільки такі не надаються. Окрім цього, відповідачкою [PERSON] подано до суду заяву про застосування позовної давності, в якій зазначає, що позовні вимоги у даній справі стосуються стягнення коштів за гарячу воду і опалення за період з 01.12.2018 по 30.09.2022. На підставі вищевикладеного, просила застосувати позовну давність у даному позові та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, однак від представника позивача - адвоката Сороки О.Є. надійшло до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Заслухавши\~пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали\~ справи, з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.43 ЦПК України, учасники процесу зобовязані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім"ї і прописки №1 від 11.10.2022 така видана [PERSON] , що він проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , квартира є державною і складається з 4 кімнат житловою площею 65,99 кв.м. В квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . До матеріалів справи долучений договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП "Львівтеплоенерго", відповідно до умов якого позивач, як виконавець, зобов`язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж централізованого опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобов"язується своєчасно оплачувати ці надані послуги за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.12.2021, якою відмовлено у видачі судового наказу за заявою Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми боргу за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються Законом України «Про теплопостачання», «;Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, чинною у спірний період. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Права та обов`язки виконавця комунальної послуги та споживача визначені зазначеним вище Законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договір приєднання. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що, позивачем не надано доказів, що між сторонами укладався договір про надання послуг з центрального опалення, як і доказів, що договір приєднання, який долучений до позовної заяви, надсилався ЛМКП «Львівтеплоенерго» на адресу відповідачів. Відповідно ж до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до акту обстеження квартири [ADDRESS] , підписаного 03.03.2021, зокрема, головою ОСББ "Сахарова 31" Цибирнак Я.П., у квартирі [ADDRESS] встановлений бойлер на підігрів води та зроблено розгалуження до кранів умивальника, душової та кухні, встановлені лічильник №008742 холодної води та №008727 гарячої води. Згідно акту обстеження квартири [ADDRESS] , затвердженого 03 березня 2021 року головою ОСББ "Сахарова 31" Цибирнаком Я.П., квартира [ADDRESS] обладнана центральним опаленням. В квартирі відсутнє постачання гарячої води, оскільки три стояки в будинку, по яких подається гаряча вода, в тому числі до квартири [ADDRESS] , не працюють з 2009 року по цей час. На численні звернення до балансоутримувача будинку ЛКП «Вулецьке» та надавача послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» жодних результатів не дало. Мешканцями квартири [ADDRESS] 17.06.2009 року встановлено водонагрівальний прилад - бойлер «Atlantic vm 100s4cm», у зв`язку з чим стояк у ванній кімнаті зовсім не працює. Мешканцями квартири [ADDRESS] в 2010 році встановлено прилади обліку гарячої та холодної води. Гаряча вода в квартирі [ADDRESS] виведена з водонагрівача в систему гарячого постачання до кранів (кухня, душ, умивальник). На даний час старі лічильники замінено на нові та зареєстровано. Прилад обліку, що обліковує гарячу воду знаходиться на позначці «0» з часу його заміни у 2019 році. Відповідно до акту обстеження стояків подачі гарячої води від 04.05.2023р., підписаним, зокрема, головою ОСББ "Сахарова 31" Цибирнак Я.П., встановлено, що згідно з актом від 08.02.2012 року за підписом начальника БУ № 4 було проведено обстеження будинку [ADDRESS] та під час обстеження встановлено що із 6-ти стояків гарячого водопостачання працюють тільки 2 стояка, а в інших 4-ох - відсутня рециркуляція гарячої води, що спричиняє неякісне надання послуг. У відповіді головного інженера ЛКП «Вулецьке» №01 від 11.01.16 на заяву мешканців також встановлено, що окремі стояки подачі гарячої води не функціонують. Для подальшого відновлення гарячого водопостачання непрацюючих стояків подачі гарячої води необхідно провести роботи з заміни водозапірної арматури. Жодні ремонтні роботи з боку БУ №4 не були проведені. Станом на сьогодні в квартирі [ADDRESS] у ванній кімнаті зовсім не працює стояк гарячого водопостачання та відсутня рециркуляція гарячої води в стояку на кухні. Аналогічна ситуація склалася в інших квартирах, де на поверхах відсутнє забезпечування гарячою водою з причин непрацюючих стояків подачі гарячої води. Мешканці квартир, в яких не працюють стояки подачі гарячої води, змушені були встановити електробойлери для нагрівання води. В квартирі [ADDRESS] у 2010 році встановлений електробойлер для нагрівання води та зроблено розгалуження до кранів умивальника й душової у ванній кімнаті та на кухні, також встановлені лічильники холодної та гарячої води. На лічильнику гарячої води стоять нулі. ІТП відключений в червні 2020 року. ІТП опломбоване. В підтвердження позовних вимог стороною позивача долучені довідки про стан розрахунків за теплопостачання, інформація щодо механізму нарахування вартості послуги з централізованого опалення та інформація щодо механізму нарахування вартості послуги з централізованого гарячого водопостачання. Разом з тим, позивачем не надано доказів, які беззаперечно свідчать про факт користування відповідачами централізованим гарячим водопостачанням в оскаржуваний період за вказаною адресою. Фактично позивачем лише надані розрахунки заборгованості, про стягнення якої вони просять, яка здійснена відповідно до нормативно - правових актів, однак без належних доказів надання послуг, відповідно до цих же нормативно - правових актів. Відповідачі заперечують отримання згаданих послуг та належної якості у спірний період. Механізм нарахування вартості послуги та фактичне користування послугами не є тотожними поняттями. Встановивши, що у спірний період відповідачі послуг з гарячого водопостачання не отримували, оскільки не функціонують окремі стояки подачі гарячої води, а нарахування плати за послуги здійснено позивачем в загальному порядку, в той час, як такі послуги надаватися фізично не могли, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення спірної заборгованості. Судом зазначається, що позивачу було відомо про те, що квартирі відповідачів відсутнє постачання гарячої води, що стверджується численними зверненнями до балансоутримувача будинку ЛКП «Вулецьке» та надавача послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», і жодних дій, спрямованих на приведення системи постачання гарячої води до попереднього стану, позивачем не вчинено. Зважаючи на викладене, особа не може бути змушена до оплати послуг, які вона фактично не отримувала. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.1 ст.79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК\~України,\~ визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. Крім цього, відповідачкою [PERSON] під час розгляду справи подавалась заява про застосування позовної давності. Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як роз`яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, строк позовної давності застосовується судом у тому разі, коли позов є доведеним. Враховуючи вищевикладене, а також те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю такого, суд вважає за необхідне не застосовувати до даних правовідносин строк позовної давності. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58(sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29). Таким чином, інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Outcome: dismissed