Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

12.12.2024 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до Березівської міської об`єднаної територіальної громади Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту проживання разом. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12.12.2024 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А. Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.01.2025 року прийнято до розгляду заяву позивача про доповнення позовних вимог. Ухвалою суду від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач у позовній заяві вказала, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала разом зі спадкодавцем до відкриття спадщини не менше п`яти років та прийняла спадщину. Однак, нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини, оскільки факт проживання разом із спадкодавцем необхідно встановити у судовому порядку. Позивач зазначила, що інших спадкоємців, крім неї у померлої не має. Починаючи з 01.01.2017 року по 09.12.2023 року проживала із спадкодавцем у житловому будинку, розташованому за вищевказаною адресою, вели спільне господарство, утримували будинок. [PERSON] постійно здійснювала догляд за [PERSON] , після її смерті понесла витрати на її поховання. У зв`язку з вказаним, просить встановити факт постійного її проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем та визнати за нею право власності на вищезазначений житловий будинок. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 09.05.2025 року. У судовому засіданні 31.03.2025 року представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання 31.03.2025 року не з`явився, разом з тим на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без їх участі, вказали, що не заперечують проти задоволення позовних вимог (а.с.63). Також, у судовому засіданні 31.03.2025 року допитано свідка [PERSON] , яка вказала, що являється колишньою сусідкою померлої [PERSON] , часто бувала у неї в гостях, зазначила, що дійсно [PERSON] приблизно з 2016-2017 року переїхала проживати до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та проживає там досі. У [PERSON] не було дітей та родичів, останнім часом дуже хворіла, [PERSON] здійснювала за нею догляд, відносини між ними були дуже добрі. [PERSON] також доглядала за будинком, оплачувала комунальні послуги, після смерті [PERSON] понесла витрати на її поховання. У судовому засіданні 31.03.2025 року допитано свідка [PERSON] який являється колишнім чоловіком позивача, вказав, що дійсно [PERSON] тривалий час проживала однією сім`єю разом з померлою [PERSON] , а саме з січня 2017 року та до смерті останньої. [PERSON] доглядає за будинком та прибудинковою територією. Після сметрі [PERSON] . [PERSON] понесла витрати на її поховання, дітей та родичів у померлої не було. Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Заслухавши представника позивача у судовому засіданні, допитавши свідків, врахувавши заяву відповідача про розгляд справи без її участі, вивчивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Березівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина на належне [PERSON] майно, а саме, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вказаний будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що посвідчено державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори 18.12.2000 року (а.с.13). [PERSON] зверталась до приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області з приводу оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , однак приватним нотаріусом роз`яснено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, необхідно звернутись до суду (а.с.8). Згідно листа Пересипської державної нотаріальної контори у м. Одеса від 11.02.2025 року, вбачається, що за даними архіву спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.82). Отже, встановлення факту, проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення та дозволить реалізувати свої спадкові права. Згідно положень п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК). Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців їхне проживання одінією сім`єю зі спадкодавцем. Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Особа, яка претендує на спадщину, має довести, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю (мала спільне господарство, витрати тощо), і що таке проживання тривало не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Це можуть бути свідчення сусідів чи інших членів сім`ї; документи, які підтверджують спільне проживання та спільні витрати, тощо. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності СК України. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки (можливість оформлення права на спадщину) та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , у період з 01.01.2017 року до моменту її смерті, та визнати її спадкоємцем четвертої черги, що підтверджується доказами та поясненнями свідків. Доказів наявності інших спадкоємців, матеріали справи не містять. Відтак, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, з огляду на відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо спадкування після смерті [PERSON] (а.с.8), позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved