Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

[PERSON] 25.03.2024 року звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.06.2023 року, який був зареєстрований у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),\~про що\~зроблено відповідний актовий запис №896,\~та 12.07.2023 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)повторно видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Наприкінці жовтня 2023 року сімейне життя погіршилось, а з початку листопада 2023 року сторони проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. Примирення між сторонами неможливе. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Також у позові просила стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13.08.2024 року позов [PERSON] задоволено. 13.01.2023 року представник [PERSON] адвокат Чугуєнко Д.В. через систему Електронний суд надав заяву про перегляд заочного рішення, в якій просив поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 13.08.2024 року та скасувати заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.08.2024 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Ухвалою суду від 05.03.2025 року заяву представника [PERSON] адвоката Чугуєнка Дмитра Віталійовича про перегляд заочного рішення суду задоволено. Поновлено [PERSON] строк на звернення із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.08.2024 року. Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.08.2024 року по зазначеній скасовано і призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання на 18.03.2025\~року. 17.03.2025 року представник [PERSON] адвокат Прощенко Д.В. через систему Електронний суд надав заяву, якою просив долучити до матеріалів справи письмові докази, які підтверджують те, що відповідач на момент укладання шлюбу хворів на психічний розлад, який приховав від позивачки, та розказав їй про нього вже під час судового процесу про розірвання шлюбу. У судове засідання призначене на 18.03.2025 року [PERSON] не з`явилася, 13.03.2025 року представник позивачки адвокат Прощенко Д.В. через систему Електронний суд надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, розірвати шлюб, після розірвання шлюбу просив залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». При ухвалені рішення просив врахувати, що з листопада 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, з весни 2024 року відповідач почав зустрічатись з іншою жінкою, про що він повідомив позивачку та нею надані відповідні докази суду, з весни 2024 року відповідач сам просив її почати процедуру розірвання шлюбу, що підтверджується його листами, які надані суду. Перерахування грошей ним позивачці навесні 2024 року пов`язано лише з частковим поверненням відповідачем його боргу. Справу просив розглядати за відсутністю сторони позивачки. У судовому засіданні був присутній представник [PERSON] адвокат Чугуєнко Д.В., заперечував проти приєднання до матеріалів справи письмових доказів. Позов визнав, зазначивши, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, просив розірвати шлюб. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачки та приєднано до матеріалів справи переклад переписки відповідача з позивачкою від 04.03.2024 року. На питання головуючого по справі адвокат Чугуєнко Д.В. пояснив, що заяву про перегляд заочного рішення подали з тих підстав, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, а зараз у шлюбі не має сенсу. Зазначив, що шлюбні відносини припинені з вересня 2024 року, що підтверджується листуванням, а саме, що вони разом їздили до Грузії, у м.Одесу. Суд переходить до стадії ухвалення рішення суду по справі. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 24.03.2025 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Судом встановлено, що 09.06.2023 року [PERSON] , громадянин Південноафриканської Республіки, та [PERSON] , громадянка України, зареєстрували шлюб у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис №896, та 12.07.2023 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно зі ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» п. 1 Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Вищевикладене означає, що розірвання шлюбу в Україні не залежить від громадянства подружжя і буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Гл. 11 СК. Сторони з листопада 2023 року проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не пов`язані спільним побутом та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач згоден з позовом про розірвання шлюбу, але стверджував, що шлюбні відносини тривали до вересня 2024 року. На думку суду стороною відповідача не було доведено обставину, що між сторонами продовжувалися шлюбні відносини до вересня 2024 року. Доводи щодо перебування сторін у Грузії, і що відповідач приїздив у м.Одесу, не свідчать про перебування сторін в цей час у фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір сплачений за подачу позовної заяви у розмірі 1\~211,20 грн., що підтверджується квитанцією №ID: 1906-8674-0433-7471 від 12.03.2024 року (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За викладених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову щодо розподілу судових витрат та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved