Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що у 30.09.2006 під час проходження ним строкової військової служби у військовій частині [NUMBER] військовослужбовцем вказаної військової частини рядовим [PERSON] було заподіяно позивачу тілесні ушкодження. Посадові особи із командування військової частини намагались приховати факт вчинення відносно нього злочину та не забезпечили надання позивачу медичної допомоги. Вироком військового суду від 26.07.2007 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 406 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності у вигляді штрафу. Цивільний позов було задоволено частково, стягнуто витрати на лікування та моральну шкоду. Від отриманої травми істотно завдано шкоди здоров`ю позивача, змінився зовнішній вигляд обличчя позивача, він мусив у подальшому проводити медичні обстеження та лікування негативних наслідків завданих йому тілесних ушкоджень. Висновком ЦВЛК МОУ від 16.04.2014 встановлено прямий причинний зв`язок між травмою, одержаною в результаті нещасного випадку та проходженням позивачем військової служби. Позивач став систематично хворіти та звертатися за медичною допомогою з приводу захворювань верхніх дихальних шляхів, які мають посттравматичне походження. Поніс і продовжує нести додаткові витрати зусиль та часу, значні матеріальні втрати на лікування наслідків пошкодження. Для проведення необхідних попередніх медичних обстежень і отримання консультацій позивачем було витрачено гроші в загальному розмірі 8\~092,48 грн. Посилаючись на положення п. 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.12.20090 № 1317 зазначає, що оскільки ступінь втрати професійної працездатності йому встановлено МСЕК 26.01.2024 безтерміново, суми відшкодування втраченого заробітку мають присуджуватися саме з цієї дати з дня втрати працездатності. Середній заробіток йому має обчислюватись згідно зі статтею 1197 ЦК виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Розмір відшкодування за період з 26.01.2024 по 31.07.2024 має становити 94\~690,32 грн. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 1195, ч.ч. 1,3 ст. 1197 ЦК України зазначає про наявність підстав для відшкодування йому втраченого заробітку (доходу) внаслідок ушкодження здоров`я. Зазначає, за внаслідок спричинення шкоди внаслідок неправомірної поведінки військовослужбовця саме держава відшкодовує таку шкоду на підставі статті 1174 ЦК України. Просить: стягнути з відповідача на його користь втрачений внаслідок зменшення професійної працездатності заробіток (дохід) за період з 26.01.2024 по 31.07.2024 в розмірі 94\~690,32 грн.; стягувати починаючи з 01.08.2024 щомісячно безстроково по 1600 грн. з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення професійної працездатності; зобов`язати відповідача проводити перерахунок та виплату стягнутих на користь позивача коштів при підвищенні розміру мінімальної заробітної плати; відшкодувати на користь позивача понесені додаткові витрати, пов`язані з медичними обстеженнями, лікуваннями в сумі 8\~092,48 грн. Ухвалою суду від 22.08.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 19.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 13.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із зазначених у ньому підстав. Додатково позивач пояснив, що вважає належним відповідачем саме Міністерство оборони України, а не військову частину, з огляду на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах. У судове засідання представник відповідача повторно не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У наданих поясненнях зазначив, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі, оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , коли йому було заподіяно ушкодження здоров`я. [PERSON] не був посадовою чи службовою особою військової частини [NUMBER] , тому підстави для настання відповідальності, передбаченої ст. 1174 відсутні. Позивачем не доведено протиправності дій або бездіяльності саме Міністерства оборони України. Зазначає, що належним відповідачем має бути військова частина, у якій позивач проходив військову службу. Просить відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] у періоді з 20.04.2006 по 12.01.2007 проходив строкову військову службу, що підтверджується довідкою [INFO] від 04.12.2007 (а.с. 11). Наказом командира військової частини [NUMBER] від 03.10.2006 [PERSON] вибув у основну відпустку до 24.10.2006 (а.с. 12). Відповідно до висновку Сумської центральної районної лікарні та витягу з протоколу засідання ЛКК Сумської ЦРЛ від 03.10.2006 позивачу встановлено діагноз: тупа травма лівого ока середньої тяжкості, міопія обох очей середньої тяжкості. Відповідно до довідки висновку [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні з 01.10.2006 по 14.10.2006 з діагнозом: перелом кісток спинки носа зі зміщенням, операція 11.10.2006 редрессація кісток носа (а.с. 14). Відповідно до копії наказу командира ВЧ [NUMBER] від 15.11.2006 рядовий [PERSON] прибув 15.11.2006 до військової частини і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 15). Відповідно до довідки Інституту отоларингології ім. проф. О.С. Коломийченка [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у періоді з 13.02.2007 по 26.02.2007 з діагнозом викривлення переділки носа, хронічний гіпертрофічний риніт. 15.02.2007 йому проведено підслизову резекцію переділки носа (а.с. 17). 26.07.2007 Військовим місцевим судом Київського гарнізону розглянуто справу за обвинуваченням колишнього військовослужбовця військової частини [NUMBER] солдата запасу [PERSON] . Вироком від 26.07.2007 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Частково задоволено цивільний позов потерпілого [PERSON] та стягнуто з [PERSON] 443,62 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до обставин, встановлених у вироку, 30.09.2007 [PERSON] застосував насильство до солдата Домашенка, а саме наніс удари кулаком правої руки по спині потерпілого та в область носу та його лівого ока, спричинивши тим самим перелом кісток носу та забій лівого очного яблука легкого ступеня, тобто легке тілесне ушкодження (а.с. 20). Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв від 16.04.2014 травма [PERSON] «Перелом кісток носа зі зміщенням уламків, забій (контузія) очного яблука лівого ока легкого ступеня з крововиливом під слизову оболонку. Синці на обох повіках» одержана в результаті нещасного випадку та пов`язана із проходженням військової служби (а.с. 28). Протягом періоду з квітня 2014 року по 2024 рік позивач періодично звертався до медичних закладів на консультації до спеціалістів з приводу деформації носу та носової перетинки, порушення носового дихання. Здійснював дослідження (комп`ютерну томографію, рентген носа тощо). Також звертався до отоларинголога. Також позивачем надано на підтвердження витрат на проїзд до медичних закладів копії документів на проїзд (а.с. 27-44). Відповідно до довідки Сумської обласної МСЕК від 26.01.2024 [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності в результаті травми, одержаної внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби (а.с. 45). Відповідно до довідки від 23.02.2024 Сумської обласної МСЕК №2 [PERSON] за результатами огляду не визнаний інвалідом (а.с. 46). На підтвердження розміру доходів позивачем надано довідку ТОВ «Біо Інгрідієнт» від 23.05.2024, відповідно до якої його доходи за період з жовтня по грудень 2023 року склали 30\~751,79 грн., довідку від 23.05.2024 ТОВ «Сумифітофармація», відповідно до якої доходи позивача за період з жовтня по грудень 2023 року склали 18\~368,94 грн., а також інформацію з Реєстру застрахованих осіб (а.с. 49-58). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається у тому числі на положення ст. 22, 1166,1172,1173,1174, ч. 1 ст. 1195, ч. 1,3 ст. 1197 ЦК України. Відповідно до ст. 22 ЦК України ч.ч. 1,2 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.ч. 1.3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи наслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Для визначення розміру відшкодування у разі професійного захворювання може братися до уваги за бажанням потерпілого середньомісячний заробіток (дохід) за дванадцять або за три останні календарні місяці перед припиненням роботи, що було викликано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості. Відповідно до\~статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України»\~за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України. Стягнення за зобов`язаннями військової частини не може бути звернено на майно, за нею закріплене. Судом встановлено, що травму, з якою позивач пов`язує виникнення у нього права на отримання втраченого внаслідок зменшення професійної працездатності заробітку та відшкодування витрат, пов`язаних з медичними обстеженнями, він отримав під час проходження строкової військової служби у військовій частині [NUMBER] від іншого військовослужбовця, який проходив військову службу у цій же частині. Враховуючи положення статей 1172, 1173 ЦК України, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, саме юридична особа, у якій проходив військову службу заподіювач шкоди позивачу, має бути належним відповідачем у даній справі. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, в підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, разом з цим, військова частина є окремою юридичною особою, відтак, наділена процесуальною правосуб`єктністю. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. При цьому, враховуючи положення ст. 51 ЦПК України, суд не наділений правом на заміну відповідача або залучення співвідповідача з власної ініціативи. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. В цій справі позивач пред`явив позов до\~Міністерства оборони України, клопотань про заміну цього відповідача належним чи про залучення до участі у справі військової частини як відповідача не заявляв. У наданих поясненнях та у судовому засіданні під час розгляду справи по суті заперечував проти доводів відповідача щодо його неналежності. За таких обставин наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed