Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

21 січня 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона, що пропустила строк на прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] з поважних причин, оскільки не знала, що на її ім`я був складений заповіт, про існування заповіту позивачка дізналась лише в 2024 році. Крім того, після смерті батька у позивачки погіршився стан здоров`я, що виразилось у постійних тривалих хворобах, через що позивачка не мала змоги звернутись до нотаріуса. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є рідний брат позивачки [PERSON] та рідна сестра позивачки [PERSON] . Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.02.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.03.2025 року судом було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган місцевого самоврядування - Дальницьку сільську раду Одеського району Одеської області. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.03.2025 року було закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав. Представник Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області. в поданій заяві просив судові засідання проводити без участі представника сільської ради, а також просив суд задовольнити позовні вимоги позивача та прийняти рішення за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається в позові, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 21.12.1972 року, серія [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб від 03.07.2025 року серія [NUMBER] , витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00048108804 від 22.11.2024 року. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 05.05.2021 року Виконавчим комітетом Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області. [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 4,1734 га., що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ №897957. Згідно довідки Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області № 143 від 08.07.2024 року, [PERSON] був зареєстрований з 1979 року по день смерті ( [INFO] ), за адресою за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані, проживали та вели господарство: дружина [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] ; онука [PERSON] , [INFO] ; онука [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно якого заповідав належну йому на праві власності земельну ділянку № [NUMBER] , масив № [NUMBER] , що розташована в межах Роксоланівського старостинського округу, Дальницької сільської ради, Одеського району Одеської області, загальною площею 4,1734 га, (цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), своїй доньці [PERSON] , [INFO] . Вказаний вище заповіт був посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області Білобровою О.М., та зареєстрований у реєстрі за № 1/465. Відповідно до пояснень, наданих позивачкою та її представником у судових засіданнях, позивачка протягом шестимісячного строку після смерті батька [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернулась, оскільки вважала, що все майно після смерті її батька було успадковано її матір`ю [PERSON] . Лише після смерті матері [PERSON] позивачка, звернулась до приватного нотаріуса з приводу спадкування майна, що залишилось після смерті батьків, та відповідно дізналась що її батько [PERSON] склав заповіт, відповідно якого заповідав їй земельну ділянку № [NUMBER] , масив № [NUMBER] , що розташована в межах Роксоланівського старостинського округу, Дальницької сільської ради, Одеського району Одеської області, загальною площею 4,1734 га. В свою чергу, при зверненні до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Русінової А.Є., із заявою про прийняття спадщини позивачка отримала від приватного нотаріуса року лист-повідомлення № 77/01-16 від 09.07.2024 року про відмову у прийнятті заяви про видачу спадщини та заведення спадкової справи, відповідно якого, серед іншого, позивачу було запропоновано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Крім того, відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] вбачається, виданої КНП Чорноморським міським центром первинної медико-санітарної допомоги Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, [PERSON] після смерті свого батька часто хворіла (з 30.04.2021 р. проходила лікування у уролога, діагноз гострий цистит, 16.09.2021 р. проходила лікування у сімейного лікаря, діагноз - ГРВІ, ларингіт, 26.04.2023 - проходила лікування у сімейного лікаря, діагноз - ГРВІ, 22.03.2024 р. проходила лікування у уролога, д-з гострий цистит, 07.05.2024 р. проходила лікування у травматолога, діагноз - забій лівого суглоба, 16.09.2024 - амбулаторне лікування у дерматолога, діагноз - контактний дерматит, 09.12.2024 - амбулаторне лікування у лора, діагноз - гострий риносинусит). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд виходить з принципів пропорційності та поваги до волі заповідача, а також досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Крім того слід звернути увагу, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначені обставини даної справи, суд вважає, що позивачкою доведено існування перешкод, які впливали на своєчасність подання нею заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті батька. Судом встановлено, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку з наявністю поважних та об`єктивних причин, серед яких слід звернути увагу на погіршення стану здоров`я позивачки після смерті батька, що було підтверджено відповідною медичною документацією, відсутність у позивачки інформації щодо складання заповіту на її ім`я, проживання позивачки в іншому населеному пункті ніж спадкодавець. Вказані причини пропуску у своїй сукупності дають підстави дійти до висновку що строк для прийняття спадщини був пропущений позивачкою з поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved