Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , через систему «Електронний суд», звернувся до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] . 21.07.2018 відбулося залиття квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що згідно із Актом №985 причиною залиття є виток із зливостічного трубопроводу на технічному поверсі будинку. Внаслідок залиття відбулося пошкодження оздоблення квартири № 73 , чим її власникам завдано шкоди. Відповідно до Акту виконаних робіт на будівельні роботи № 97 вартість відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] складає 51 499 грн. Відповідно до п.2.2.2 Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду м.Києва» (розміщено на офіційному сайті за посиланням https://obolonmk.kiev.ua/statut/) предметом діяльності підприємства є надання житлових послуг (управління багатоквартирним будинком), утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги в разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснює виконавець), утримання ліфтів, тощо. Спільним майном багатоквартирних будинків є, зокрема, але не виключно -внутрішньо будинкові мережі, технічні приміщення, приміщення загального користування, тощо. Зважаючи на те, що пошкодження трубопроводу сталось саме на технічному поверсі багатоквартирного будинку, а відповідальною особою за утримання його, та трубопроводів в належному стані є відповідач, збитки підлягають стягненню з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва». Незважаючи на неодноразові звернення до відповідача, останній в добровільному порядку завдану позивачу шкоду не відшкодував. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути на його користь з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» завдану майнову шкоду у розмірі 51 499 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25.09.2024 позовну заяву [PERSON] , було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня отримання її копії. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. 30.10.2024 на адресу суду від представника відповідача - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» - Верети А. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому серед іншого відповідач зазначає, що акт про залиття може підтверджувати факт залиття приміщення, проте не є належним доказом в підтвердження наявності протиправної поведінки та вини відповідача у залитті зазначеного приміщення. Акт складали члени комісії, які не є фахівцями у будівельно-технічній галузі. Позивач ніякими доказами не підтвердив, що виток із зливостічного трубопроводу на технічному поверсі будинку стався в результаті протиправної поведінки відповідача. Щодо розміру збитків, то відповідач зазначає, що акт №97 приймання виконаних робіт та матеріалів від 11.12.2021 не може слугувати доказом на підтвердження понесених позивачем витрат, оскільки з даного акту убачається, що замовником робіт була [PERSON] , а не позивач. Звертає увагу, що датою складання акту є 11.12.2021, в той час як залиття трапилося 21.07.2018, тому відсутні докази того, що роботи виконувалися саме з причин залиття квартири, яке мало місце 21.07.2018, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між фактом залиття квартири та роботами, що виконувалися згідно зазначеного акту. Також, зазначає, що позивач є співвласником квартири, отже, має право претендувати лише на 1/3 частину завданих збитків, в межах своєї частки у спільному майні. Крім того, зазначено, що строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом сплив ще 21.07.2021. Ураховуючи наведене, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 08.11.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка, зокрема мотивована тим, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами факт залиття квартири, причини її залиття та розмір завданої цим позивачеві майнової шкоди. Зазначив, що відповідач, як балансоутримувач будинку [ADDRESS] , не надав суду жодного доказу на підтвердження відсутності його вини в протіканні зливосточного трубопроводу на технічному поверсі цього будинку, що стало наслідком залиття квартири, і таким чином не довів відсутність його вини в її залитті та завданні цим майнової шкоди позивачеві. Зазначається, що позиція відповідача про наявність у позивача права вимоги про стягнення з відповідача лише частини суми завданої майнової шкоди, пропорційної розміру його частки у праві спільної часткової власності на квартиру, є хибною, тому що в разі повного відшкодування шкоди позивачеві у третіх осіб виникне право вимоги до нього щодо сплати частини отриманої суми відповідно до розміру їхніх часток, яке вони реалізуватимуть на власний розсуд. Крім того, починаючи з 12.03.2020 і по теперішній час перебіг строку позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, з початку було продовжено, а в подальшому - зупинено, в зв`язку з чим твердження відповідача про його пропущення позивачем є безпідставним і таким, що суперечить на чинному законодавству України. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22.11.2024 закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 13.01.2025 на адресу суду від представника відповідач надійшли письмові пояснення по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Коверзнев Д. В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили їх задовольнити. Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» - Поливач О.С. у судовому засіданні заперечувала щодо заявлених позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги.Крім того, серед іншого повідомила, що роботи, які наведені у акті №97 від 11.12.2021 були оплачені готівкою. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників судового провадження по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 20.12.2005, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, квартира [ADDRESS] належить в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 21.07.2018 відбулося залиття квартири [ADDRESS] . 01.08.2018 комісією у складі: інженера І-ої категорії [PERSON] , майстра технічної дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] , в присутності мешканця квартири № 73 , складено Акт №985 про залиття, аварію, що трапилась з покрівлі або конструктивних елементів житлового будинку по [ADDRESS] , затверджений в.о.начальника ЖЕД-504 Малород К.О. , відповідно до якого 21.07.2018 в житловому будинку за адресою по [ADDRESS] , трапилось залиття квартири через пошкодження зливостічного трубопроводу на технічному поверсі будинку. Внаслідок залиття пошкоджено оздоблення квартири № 73 , а саме: санвузол: стеля - 1,1 м.кв. підвісна; коридор: стіни - 1,8 м.кв. шпалери, підлога - 6,8 м.кв. дошка паркетна; ванна: стеля - 1,1 м.кв. підвісна; кімната: підлога - 3,5 м.кв. дошка паркетна; кімната: підлога - 4,2 м.кв. дошка паркетна; кімната: підлога - 6,9 м.кв. дошка паркетна; заміна електропровода 25 м.п.; заміна трансформатора струму 220х11,5х - 2 шт. Причиною залиття є: виток із зливостічного трубопроводу на технічному поверсі будинку. Комісією в акті зроблено висновки і надано рекомендації, що для ліквідації залиття необхідно виконати ремонтні роботи у квартирі №73 , а саме: санвузол - стеля -4,4 м.кв. підвісна; коридор- стіни - 43,5 м.кв. шпалери, підлога -19,2 м.кв.дошка паркетна; ванна- стеля-3,8 м.кв. підвісна; кімната- підлога-14,9 м.кв. дошка паркетна; кімната - підлога-16,3 м.кв. дошка паркетна; кімната -підлога-24,9 м.кв. дошка паркетна; заміна електропровода - 25мл.; заміна трансформатора струму 220х11,5-2шт. 11.12.2021 між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець) було підписано акт приймання виконаних робіт та матеріалів, згідно якого виконавець виконав роботи, а замовник прийняв наступні результати робіт та матеріали, а саме: очищення стелі від фарби / крейди - 8,2 м.кв, вартістю - 656,00 грн; грунтування поверхні стелі - 8,2 м.кв, вартістю - 393,60 грн; грунтовка Ceresit СТ 17 10л - 7 шт., вартістю - 3592,40 грн; фарбування поверхні стелі у 2 шари - 8,2 м.кв, вартістю - 639,60 грн, монтаж багету під стелю - 26,2 м.п., вартістю -1441,00 грн; демонтаж шпалер - 43,5 м.кв, вартістю - 2871,00 грн; шпаклювання поверхонь та дефектів шпаклівкою - 51,7 м.кв, вартістю - 6721,00 грн; стартова шпаклівка Knauf HP start 30кг - 4 шт., вартістю - 1233,20 грн; грунтування поверхні стін - 43,5 м.кв, вартістю - 2088,00 грн; поклейка шпалер на флізеліновій основі на стіну - 43,5 м.кв, вартістю - 6960,00 грн; циклювання дошки паркетної - 75,3 м.кв, вартістю - 7153,00грн; лакувамня лаком на розчинниках - 75,3 м.кв, вартістю - 7530,00 грн; улаштування плінтусу дерев`яного - 20,7 м.п., вартістю - 1345,00 грн; демонтаж проводу трансформаторів під підвісною стелею - 1 посл., вартістю - 2000,00 грн; кабель силовий багатожильний 3х2,5 мідь - 25 м.п., вартістю - 1475 грн; трансформатор струму 11,5V - 2 шт., вартістю - 1330,00грн; електромонтажні роботи - 1 посл., вартістю - 3210,00 грн; валик для фарбування Tempo Evro - 4 шт., вартістю - 859,20 грн. Загальна сума виконаних робіт становить - 51499,00 грн. зазначено, що сторони претензій один до одного не мають. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оцінюючи належність обраного позивачами способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суд виходить із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Даний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи 757/31418/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт залиття квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом №985 про залиття від 01.08.2018. Причиною залиття квартири, став витік із зливостічного трубопроводу на технічному поверсі будинку [ADDRESS] . Наведені обставини підтверджуються висновком акта №985 про залиття від 01.08.2018. Балансоутримувачем вказаного будинку є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва». Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири [ADDRESS] , хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що залиття квартири [ADDRESS] , сталося з вини відповідача. Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Одночасно слід зазначити, що зазначеними Правилами, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць ,рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що акт № 985 від 01.08.2018 є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири [ADDRESS] , оскільки вказаний акт у загальному відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними Правилами, в ньому наведені: дата та місце складання; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Зазначені у ньому дані відповідачем не спростовані, акт було складено в присутності спеціалістів та підписаний. Обов`язкового складення акта безпосередньо у момент залиття Правила, не вимагають. При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, що належить позивачу, суд виходить з положень статті 22 ЦК України, за змістом якої до вартості матеріального збитку слід включати втрати, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її речей, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для встановлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, позивачем надано суду акт № 97 про приймання виконаних робіт та матеріалів від 11.12.2021, укладений між між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець), згідно якого виконавець виконав роботи, а замовник прийняв роботи та матеріали. Загальна сума виконаних робіт становить - 51499,00 грн. зазначено, що сторони претензій один до одного не мають. Слід також зазначити, що обсяг та характер необхідних ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] внаслідок її залиття, про які зазначено у акті №97 про залиття від 11.12.2021 відповідає обсягу та характеру ремонтно-відновлювальних робіт, виконаних ФОП [PERSON] відповідно до акту приймання виконаних робіт та матеріалів. Водночас, відповідачем доказів на спростування вартості матеріалів та виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої залиттям вказаної квартири не надано, що в силу ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, клопотання про призначення у даній справі судової експертизи не заявлялося відповідно до ст. 103 ЦПК України, хоча таке право стороні відповідача було роз`яснено судом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, встановивши, що матеріалами справи доведено завдану шкоду, протиправну поведінку, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири, суд приходить висновку, що завдана шкода підлягає відшкодуванню відповідачем. При цьому, суд звертає увагу, що позивач [PERSON] не є одноособовим власником квартири [ADDRESS] , про що зазначалося вище, а є співвласником її 1/3 частини. Згідно із ст. 4 ЦПК України право звернення цим Кодексом передбачено лише своїх порушених прав. Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, з огляду на викладене, вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню відповідно до належної йому частки, відтак позивач має право на відшкодування шкоди в розмірі 1/3 частини від розміру завданих збитків. Разом з тим, під час розгляду справи по суті представником відповідача було заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року. Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023. Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Окрім того, Законом України від 08 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024. У даному випадку строк позовної давності повинен був спливти 21.07.2021. Разом з тим, оскільки на той момент на усій території України було запроваджено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023 року, під час дії якого строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжувалися на строк дії такого карантину, крім того беручи до уваги введення на всій території України воєнного стану, який не закінчився, то згідно п.19 Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (у редакції станом на 29.12.2023) відповідний строк позовної давності вважався продовженим на весь період воєнного стану. А в подальшому, з 30.01.2024 відповідні строки позовної давності взагалі вважаються зупиненими на весь період воєнного стану, відтак, суд дійшов висновку, що строки позовної давності позивачем не пропущено. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 17166,33 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial