Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Доводи учасників справи Позивач звернувся до суду з позовом, яким з урахуванням уточнень від 27.05.2024 просить визнати нікчемним та скасувати заповіт [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Позов обгрунтовано тим, що позивач проживав разом зі спадкодавицею останні п`ять років по день її смерті. Позивач є єдиною близькою особою [PERSON] , інших родичів вона не мала. Позивач доглядав [PERSON] , забезпечуючи її всім необхідним. Після її смерті відкрилася спадщина, і позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Наталії Василівни з заявою про її прийняття. Нотаріусом було заведено спадкову справу №34/2020 від 09.12.2020. Але позивач дізнався про існування заповіту, складеного [PERSON] . Позивач вважає, що спірний заповіт не міг бути вчинений та підписаний [PERSON] , оскільки вона в силу похилого віку та стану здоров`я не могла самостійно звернутися до нотаріуса для складання заповіту. Спадкодавиця не підтримувала стосунків ні з ким, окрім позивача. Вона не просила позивача запросити нотаріуса та не повідомляла його про свій намір скласти заповіт. Тому спірний заповіт не відповідає волі [PERSON] . Представник відповідачки подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову, посилаючись на те, що доводи позивача не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. Спадкодавиці належала на праві власності 2/8 (дві восьмих) часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою.: [ADDRESS] . 16.06.2015 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе своє майно відповідачці. 30.11.2020 відповідачка звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. з заявою про прийняття спадщини. 09.12.2020 було заведено спадкову справу №34/2020. Постановою нотаріуса від 06.05.2021 відповідачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що майно [PERSON] вибуло з володіння спадкодавиці. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17.02.2022 було задоволено позов [PERSON] , витребувано спадкове майно з чужого незаконного володіння та відновлено реєстрацію права власності за [PERSON] . Проте, на теперішній час відповідачка не може завершити процедуру оформлення спадкових прави, оскільки нотаріус зупинив нотаріальні дії до моменту завершення розгляду цієї справи. У судовому засідання представниця позивача підтримала уточнений позов та доводи, якими він обгрунтований. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти позову та підтримав доводи відзиву на позовну заяву. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з`явилася у судове засідання, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи з її обов`язковою участю не подавала. Раніше від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Янової О.Є. надходили заяви, в яких вона зазначала, що здійснює нотаріальну діяльність в порядку заміщення приватного нотаріуса ХМНО Саутенко Н.В., яка перебуває у відпустці до 02.12.2024. Про причини неявки приватного нотаріуса Саутенко Н.В. у судове засідання 14.03.2025 суду не повідомлено. Правом на подання пояснень щодо позову або відзиву за правилами ст.181 ЦПК України третя особа не скористалася. Рух справи Позов [PERSON] був поданий до Дзержинського районного суду м.Харкова 19.03.2021. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.03.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.03.2021 відкрите провадження у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.04.2021 задоволено клопотання позивача та витребувано у нотаріуса засвідчені копії матеріалів спадкової справи. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.10.2023 справу передано до Червонозаводського районного суду м.Харкова за підсудністю. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.11.2023 справу прийнято до свого провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.05.2024 за клопотанням представника позивача у зв`язку з поданням уточненої позовної заяви замінено первісного відповідача приватного нотаріуса ХМНО Саутенко Н.В. на належного відповідача [PERSON] , а також замінено третю особу [PERSON] на приватного нотаріуса ХМНО Саутенко Н.В. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26.11.2024 закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Обставини, встановлені судом 16.06.2015 [PERSON] , яка народилася [INFO] у с.Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), склала заповіт, яким заповідала [PERSON] , [INFO] , усе своє майно, з чого б воно не складалося, у тому числі, будь-яке нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Заповіт був посвідчений 16.06.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Наталією Владиславівною, зареєстровано в реєстрі за №1244. Як вбачається з копії цього заповіту, він містить підпис особи, яка його склала, її прізвище та ініціали: « [PERSON] » та рукописний текст перед підписом наступного змісту «мною заповіт прочитано вголос». Крім того, у посвідчувальному написі на заповіті наявна інформація про те, що нотаріусом встановлено особу [PERSON] та перевірено її дієздатність; заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] ; заповіт до підписання прочитаний уголос [PERSON] і власноручно підписаний у присутності нотаріуса. 20.09.2020 [PERSON] , [INFO] , померла у м.Харкові. Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 08.12.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Станом на день смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Інформаційна довідка з реєстру територіальної громади міста Харкова від 18.03.2021. Позивач має інше зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . 30.11.2020 [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . 09.12.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Наталією Владиславівною було заведено спадкову справу №34/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Вказана спадкова справа зареєстрована у Спадковому реєстрі за №66911292. Як вбачається з копії Повного витягу №00028849812 від 09.12.2020 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, відповідний актовий запис №19763 був зареєстрований 08.12.2020 за №00141883312 реєстратором Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на підставі лікарського свідоцтва про смерть. У цьому витязі містяться відомості про заявника, яким є [PERSON] . Згідно з копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2020 №62827279 приватним нотаріусом ХМНО Саутенко Н.В. 16.06.2015 було посвідчено заповіт (номер у спадковому реєстрі 57574499), складений [PERSON] , [INFO] 18.03.2021 позивач подав приватному нотаріусу ХМНО Саутенко Н.В. заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . 06.05.2021 [PERSON] через свого представника [PERSON] подала до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. заяву про видачу свідоцтва про спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса ХМНО Саутенко Н.В. від 06.05.2021 вих№144/02-14 було відмовлено [PERSON] , що діє як представник [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , з тих підстав, що відповідна довіреність від [PERSON] не містить необхідного обсягу повноважень представника для отримання свідоцтва про право на спадщину, а також оскільки нерухоме майно [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вибуло з її власності та право власності на це майно зареєстроване за іншою особою. Так, у матеріалах спадкової справи міститься Інформаційна довідка від 06.05.2021 №255512371, згідно з якою станом на 06.05.2021 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано: - 04.11.2004 за [PERSON] (на 2/8 частки) на підставі договору міни від 23.05.2002; - 11.02.2009 за [PERSON] (на 3/8 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.01.2009; - 11.02.2009 за [PERSON] (на 3/8 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.01.2009. Крім того, за даними тієї ж Інформаційної довідки від 06.05.2021 №255512371 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 06.05.2021 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано: - 08.04.2021 за [PERSON] (на 2/8 частки) на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2021; - 17.02.2017 за [PERSON] (на 3/8 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.02.2017. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17.02.2022 у справі №646/2919/21, яке набрало законної сили 22.03.2022, було задоволено позов\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння: -витребувано нерухоме майно -\~2/8 частки житлового будинку [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] ; -скасовано державну реєстрацію права власності на майно - 2/8 частки житлового будинку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; -відновлено державну реєстрацію права власності на майно - 2/8 частки житлового будинку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Нормативно-правове обгрунтування та релевантна практика Верховного Суду Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). У постанові від 23.12.2020 у справі № 367/704/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту. Так, з аповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення (ч.1 ст.1247 ЦК). Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до\~частини четвертої статті 207\~цього Кодексу (ч.2 ст.1247 ЦК). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу (ч.3 ст.1247 ЦК). Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в\~порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.1247 ЦК). Згідно з ч.1 ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Положеннями ч.2 ст.1248 ЦК визначено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253\~цього Кодексу). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 22.05.2024 у справі №295/4081/23 зазначив, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає\~у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Положеннями статті\~1264\~ЦК України\~визначено,\~що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~У вищезгаданій постанові від 22.05.2024 у справі №295/4081/23 Верховний Суд зробив висновок, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21. Положеннями ч.1\~та ч.3\~ст.1268\~ЦК України\~передбачено,\~що \~спадкоємець\~за заповітом\~чи за\~законом має\~право прийняти\~спадщину або\~не прийняти\~її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У постанові від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20 Верховний Суд зробив висновок, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Окрім принципу свободи заповіту цивільне законодавство встановлює правила його недійсності як правочину, враховуючи правила ст.16 ЦК України щодо способів правового захисту. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Положеннями частини другої ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч.1 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз.1 ч.2 ст.215 ЦК). Положеннями ч.3 ст.215 ЦК передбачено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 року у справі №461/2565/20 зазначив, що кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту. У постанові від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16 Верховний Суд, аналізуючи питання щодо можливості визнання судом правочину нікчемним за правилами ст.215 ЦК України, дійшов висновку, що нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Крім того, у постанові від 28.11.2018 у справі № 2-1201/2005 Верховний Суд дійшов висновку, що аналіз змісту глави 85 ЦК України свідчить, що у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування заповіту за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. Право скасувати заповіт належить лише заповідачу (статті 1254 ЦК України). Тоді як за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України). Оцінка аргументів сторін. Мотиви, з яких виходить суд Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту його проживання разом з [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Так, позивач має інше, ніж спадкодавиця, зареєстроване місце проживання, і суду не надано будь-яких доказів фактичного проживання позивача протягом п`яти років разом з [PERSON] на момент її смерті, тобто доказів, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у позивача та спадкодавиці спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Отже, позивачем не доведено, що оспорюваним правочином будь-яким чином порушуються, не визнаються чи оспорюються саме його права. Тобто позивачем не доведено, що він має право вимоги за цим позовом. \~ \~ \~ \~Крім того, стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження нікчемності заповіту [PERSON] . Так, суду не надано доказів на підтвердження дефектів волі та волевиявлення заповідача [PERSON] при складанні нею спірного заповіту. Також суду не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний заповіт не був підписаний особисто заповідачкою, що її психічний та/або фізичний стан не дозволяв їй вчинити цей правочин особисто. Будь-яких клопотань для підтвердження цих доводів позивача, у тому числі, питання приналежності підпису заповідачки на заповіті, зокрема, про призначення відповідної судової експертизи стороною позивача не заявлялося. Висновки суду за результатами розгляду справи Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності, який встановлено ст.12 ЦПК України та який визначає, що \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, стороною позивача цей процесуальний обов`язок не виконано. Таким чином, позовні вимоги про визнання заповіту [PERSON] нікчемним та скасування цього заповіту не підлягають задоволенню за недоведеністю обставин, на які позивач посилався у позові. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на обрані позивачем способи правового захисту, а саме, визнання заповіту нікчемним та скасування заповіту. Такі способи правового захисту не встановлені законом та не є ефективними з огляду на положення ст.16 ЦК України та вищезазначені правові позиції Верховного Суду у постановах від 20.07.2022 року у справі №461/2565/, від 09.01.2019 у справі № 759/2328/та від 28.11.2018 у справі № 2-1201/2005. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed