Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Шалару Олексій Ілліч звернувся до суду з позовом в інтересах позивача до фермерського господарства «КОЛОС», третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на заставне шляхом направлення позову засобами поштового зв`язку, який надійшов до суду 15.10.2024, в якому просить: в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 13.01.2021, яка встановлена рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2024 у розмірі 593600 гривень, звернути стягнення на предмет застави - комбайн зернозбиральний марки\~МАSSEY\~FERGUSON\~MF38\~1996\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~заводський номер\~ [NUMBER] ,\~двигун № [NUMBER] ,\~зареєстрований за\~відповідачем 24.07.2020 Голованівським управлінням Держпродспоживслужбою в Кіровоградській області, на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] , шляхом продажу зазначеного комбайна [PERSON] шляхом проведення публічних торгів в рамках виконавчого провадження, за початковою ціною визначеною оцінкою майна на момент продажу. \~ \~ \~ \~Позовну заяву обґрунтовано тим, що 13.01.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 560000 грн, факт отримання коштів підтверджується п. 8 договору позики. В якості забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному договору позики позивач і відповідач уклали між собою договір застави від 13.01.2021 посвідчений приватним нотаріусом, предметом якого є рухоме майно, яке належить відповідачу, а саме комбайн зернозбиральний марки МАSSEY FERGUSON MF38 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем 24.07.2020 року Голованівським управлінням Держпродспоживслужбою в Кіровоградській області, на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] , який оцінений сторонами в загальній сумі 600000 грн. Згідно п. 1 договору позики відповідач зобов`язаний був повернути грошові кошти позивачу отримані в борг до 12.01.2022, однак відповідач не виконав договірні зобов`зання та кошти позивачу не повернув. Відповідно до заочного рішення Голованівського районного суду Кіровограсдької області по справі №386/111/24 від 03.05.2024, яке набрало законної сили, було встановлено заборгованість за боржником [PERSON] за договором та відповідно стягнуто на користь позивача. 21.10.2024 ухвалою суду заяву залишено без руху. 23.10.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого розгляду. \~ \~ \~ \~19.02.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі . Представник вдповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу «Судова повістка» до електронного кабінету 20.02.2025, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Третя особа в судове засідання не з`явилась , про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність суду не надавав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив на позов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали позовної заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом у справі встановлено наступні обставини. Між [PERSON] та [PERSON] 13.01.2021 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №56, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 560000 грн, який останній зобов`язався повернути до 13.01.2022. Відповідно до п. 7 даного договору належне виконання позичальником зобов`язань за цим договором перед позикодавцем забезпечується заставою транспортного засобу, а саме комбайном зернозбиральним марки МАSSEY FERGUSON MF38 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який на підставі права власності належить ФГ «Колос», підтверджується копією договору позики від 13.01.2022 серії НМР 829730. Відповідно до копії договору застави від 13.01.2021 укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №57, останній забезпечує вимогу заставодержателя, що випливає з договору позики посвідченого 13.01.2021, приватним нотаріусом зареєстрованого в реєстрі за №56, а також усіх договорів про внесення змін до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого позичальник зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 560000 грн терміном до 13.01.2022, а саме заставодавець надав в заставу належне йому майно комбайн зернозбиральний марки МАSSEY FERGUSON MF38 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який на підставі права власності належить ФГ «Колос», який оцінений сторонами в загальній сумі 600000 грн.. Відповідно до умов договору заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмету застави у випадку, якщо забезпечене заставою зобов`язання щодо погашення позики не буде виконане у встановлені договором строки ( п.2.3). У випадку невиконання заставодавцем зобов`язань до договору позики заставодержатель на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно, реалізує його самостійно або через третіх осіб за власним розсудом (п.2.11.), що підтверджується копією договору застави від 13.01.2022 серії НМР 829733. Згідно до копії заочного рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2024 по справі №386/111/24, яке набрало законної сили 03.06.2024, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 13.01.2021 заборгованість в розмірі 560000 грн та три відсотки від простроченої суми в розмірі 33600 грн, а всього у загальному розмірі 593600 грн. Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 5935 грн. рішення суду надрало законної сили 03.06.2024. Позивачем не надано суду жодного доказу стосовно виконання заочного рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2024 по справі №386/111/24. Статтями\~15,\~16ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Згідно із ч. 1 ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). Згідно із частиною другої\~статті 586 ЦК України\~заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. У\~Законі України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~визначено правовий режим обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Пунктом 1 частини першої\~статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6\~глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. За змістом\~статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Згідно із частиною першою\~статті 589 ЦК України\~у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частини першої\~статті 590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (ст. 3). Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про заставу»\~заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. Статтею 19 Закону України «Про заставу»\~за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст.20 Закону України «Про заставу»\~передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до вимог ч. 7 ст.20 цього Закону\~звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. В\~статті 24 Закону України «Про заставу»\~зазначено, що у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Відповідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18) у разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. У частині першій\~статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, а також в інших випадках, встановлених законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення\~стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення\~стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури зверненнястягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про зверненнястягнення на предмет обтяження. Слід звернути увагу на те, що договором застави не передбачено право заставодержателя одночасно стягувати в судовому порядку заборгованість за кредитним договором, укладеним саме з метою купівлі транспортного засобу (предмету застави), та звертатися до суду із позовом про зверненням стягнення на предмет застави. Вказане, у разі задоволення обох позовних вимог одночасно, по своїй суті є фактично подвійним стягненням заборгованості на користь позивача. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру обтяжень на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду визначений в\~статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У частині першій цієї статті вказано, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто\~Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~встановлені певні зобов`язання заставодержателя на виконання дій до звернення з позовом до суду. У матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення позивачем інших обтяжувачів про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет застави, як того вимагає частина перша ст.. 25 \~Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Порядок та процедуру звернення стягнення на предмет застави сторони погодили в договорі, що не суперечить пункту 3 частини першої статті 3 та статті 16 ЦК України, де чітко передбачені способи захисту порушеного права, які можуть бути встановлені в договорі та згідно із зазначеною позицією Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18) обираються виключно на власний розсуд кредитора. В постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 758/11743/15-ц (провадження № 61-14673св18)вказано, про звернення стягнення на предмет застави шляхом його передачі у власність заставодержателя в рахунок погашення боргових зобов`язань зроблено висновок про те, що такий спосіб звернення стягнення на заставлене майно сторони договору застави визначили як позасудовий, у зв`язку із чим указані вимоги позову в судовому порядку задоволенню не підлягають. Аналогічний по суті висновок зроблено у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 461/12019/15-ц, постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 та 21 серпня 2019 року у справах № 638/11078/15-ц та № 370/615/15. Такий же підхід Велика Палата Верховного Суду застосовує у справах за позовами про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (постанова від 12 травня 2019 року (провадження № 14-112цс19) та від 12 червня 2019 року (провадження № 14-48цс19)). Разом із цим колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду звернула увагу на те, що у постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 910/21156/16 вказано, що законодавством передбачено право обтяжувача на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Крім того, пунктом 5.3 договору застави акцій передбачено, що заставодержатель може безпосередньо звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або до господарського суду з позовом про звернення стягнення на майно та його реалізацію. Отже, з огляду на положення пункту 4 частини другої статті 25 та пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1255-IVта умови договору застави, враховуючи те, що обтяжувач при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави на власний розсуд обирає спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а суд у разі задоволення такого позову має право визначити як спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження позасудову процедуру, у обтяжувача існує можливість набуття права власності на предмет застави - рухоме майно на підставі рішення суду. Разом з цим, суд враховує ту обставину, що в межах вказаного позову до суду звернувся [PERSON] , який стверджує про те, що він набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета застави, оскільки зобов`язання щодо позики відповідачем не виконані, однак надав рішення суду про стягнення заборгованості за вказаним договором позики із врахуванням трьох відсотків річник, передбачених ст. 625 ЦК України, тобто позивач обрав спосіб захисту своїх прав не звернення стягнення на предмет застави, а стягнення коштів та відсотків за користування ним у вигляді грошових коштів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/29241/13-ц (провадження № 14-118цс18) за позовом про звернення стягнення на предмет застави, стягнення грошових коштів вказано, що оскільки позивач не виконав вимог, передбачених\~статтею 24 Закону № 1255-ІV\~та не надав витягу з Державного реєстру обтяжень на підтвердження наявності чи відсутності інших обтяжувачів для перевірки виконання вимог, передбачених\~статтею 25 зазначеного Закону, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет застави. Також у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18) за позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.\~Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. Отже, невстановлення факту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, а також факту надіслання іншим обтяжувачам повідомлення про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет застави свідчить про недотримання позивачем процедури звернення стягнення на заставлене майно та є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на заставлене майно саме з цих підстав, оскільки у протилежному випадку можуть бути порушені права інших заставодержателів і такі порушення можуть бути невідновними. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов`язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, а також відсутність належних доказів наявності заборгованості відповідача за договором позики 593600 грн. та неможливості невиконання рішення суду про стягнення вищевказаної заборгованості за договором позики, недотримання позивачем процедури звернення стягнення на заставлене майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст.13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальними правилами доказування, визначеними статями12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Відповідно до п.2 ч.2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, а саме: сплачені позивачем судовий збір у розмірі 6000 грн. покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed