Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У листопаді 2024 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати та вартості неповернутого майна. Позов мотивований тим, що між ФОП [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) 22 серпня 2024 року укладено договір оренди обладнання № СП000669, за яким орендодавець надає в тимчасове користування орендарю обладнання, а останній зобов`язується оплатити орендну плату. Згідно з актом від 22 серпня 2024 року № 00001880 орендар взяв в оренду зарядну портативну електростанцію EcoFlow River, заводський номер R621ZEB4XF4F224 вартістю 31 877,30 грн на 1 добу. Ціна оренди за добу - 780,00 грн. За актом від 22 серпня 2024 року № 00001881 орендар взяв в оренду зарядну станцію EnerSol 1000 Вт 1030,4 Вт/г, 46Аг, заводський номер № 1 вартістю 35 490,00 грн на 1 день. Ціна оренди за добу - 990,00 грн. На момент отримання обладнання відповідачем сплачено вартість оренди в сумі 780,00 грн та 990,00 грн відповідно, тобто на 1 добу та гарантійні платежі в сумі 5 000,00 грн за кожну одиницю орендованого обладнання. Тобто, враховуючи гарантійний платіж, всього відповідачем було оплачено 11 770,00 грн. 23 серпня 2024 року обладнання повинно було бути повернуте позивачу або продовжений строк оренди. Однак, ні 23 серпня 2024 року, ні пізніше відповідач обладнання не повернув, строк оренди не продовжив, на зв`язок виходити перестав. Тому за період з 23 серпня 2024 року до 01 листопада 2024 року заборгованість відповідача за орендною платою складає 122 130,00 грн, яку позивач просить стягнути з нього на свою користь. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 67 367,30 грн у відшкодування вартості неповернутого обладнання. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 05 листопада 2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю. О. та 06 листопада 2024 року справа передана судді (а. с. 22, 23). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 25). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. [PERSON] надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї. У встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних заяв з процесуальних питань від нього до суду не надходили, конверти поверталися від нього з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суддя приходить до наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] 22 серпня 2024 року укладено договір оренди обладнання № СП000669, за яким орендодавець надає в тимчасове користування орендарю обладнання, а останній зобов`язується оплатити орендну плату (а. с. 7,8). Пунктом 6.12 договору оренди передбачено, що в разі неповернення обладнання орендар повинен відшкодувати орендодавцю вартість обладнання, вказану в акті приймання-передачі обладнання в оренду. Вартість обладнання згідно з актом приймання-передачі № 00001880 складає 31 877,30 грн, а згідно з актом приймання-передачі № 00001881 - 35 490,00 грн. Згідно з актом від 22 серпня 2024 року № 00001880 орендар взяв в оренду зарядну портативну електростанцію EcoFlow River, заводський номер R621ZEB4XF4F224 вартістю 31 877,30 грн на 1 добу. Ціна оренди за добу - 780,00 грн (а. с. 19). За актом від 22 серпня 2024 року № 00001881 орендар взяв в оренду зарядну станцію EnerSol 1000 Вт 1030,4 Вт/г, 46Аг, заводський номер № 1 вартістю 35 490,00 грн на 1 день. Ціна оренди за добу - 990,00 грн (а. с. 20). 22 серпня 2024 року відповідачем сплачено вартість оренди в сумі 780,00 грн та 990,00 грн відповідно, тобто на 1 добу та гарантійні платежі в сумі 5 000,00 грн за кожну одиницю орендованого обладнання (а. с.10, 11). За період з 23 серпня 2024 року до 01 листопада 2024 року заборгованість відповідача за орендною платою складає 122 130,00 грн (а. с. 6). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно зі ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Частина 1 ст. 763 ЦПК України визначає, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 ЦК України. Уклавши зазначений договір оренди, на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, після закінчення строку оренди не повернув орендоване обладнання, яке було передане йому у тимчасове користування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди, а також відшкодування вартості неповернутого обладнання. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст. ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат на суму 17 400,00 грн, а саме: копію ордеру на надання правничої допомоги (а. с. 38), копію договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2024 року (а. с. 39), копію звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги та видаткового касового ордеру від 29 січня 2025 року (а. с. 40). Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 894,97 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial