Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.03.2017 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином повноліття. 09.01.2018 року старшим державним виконавцем Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження за № 55293347. Однак боржник рішення суду не виконує і ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Станом на 02.12.2024 року заборгованість по сплаті аліментів становить 177258 грн. 42 коп. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2024 стягнуто з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 132437,1 грн. Відповідно за період з жовтня 2023 року по листопад 2024 року розмір пені становить 41404,71 грн. Враховуючи вимоги ст. 196 СК України, якою визначено максимальний розмір пені за прострочення сплати аліментів і він не має перевищувати 100 відсотків заборгованості, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 41404,71 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв, клопотань від нього до суду не надходило. Ухвалою суду від 28 січня 2025 відкрито провадження за позовною заявою. Позивач у судове засідання не з`явилася, заявила клопотання про розгляд справи без її участі, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв, клопотань від нього до суду не надходило, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Відповідно до копії рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 у справі № 174/460/16-ц змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , встановлений на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13.04.2012 та стягнуто із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Рішення набрало законної сили 14.03.2017 та Вільногірський міський суд Дніпропетровської області видав виконавчий лист на виконання зазначеного рішення. 09.01.2018 року Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам?янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №5523347 щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 55293347 станом на 02.12.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 177258,42 грн. У розрахунку детально відображено суми заборгованості за кожен місяць з жовтня 2019 року по листопад 2024 року. Згідно з розрахунком заборгованості відповідач за вказаний період не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості по аліментам. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до чинної редакції частин 1, 2 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц вказано, що розмір пені за місячним платежем розраховується таким чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць; Потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. Прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. У постанові від 02 жовтня 2023 року по справі № 705/2656/21 Верховний Суд вказав, що обов`язок особи зі щомісячної сплати аліментів встановлений рішенням суду, про яке відповідач був достеменно обізнаний, та існує незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження. Суд звертає увагу на те, що одним із обов`язкових елементів настання цивільної відповідальності особи за ч. 1 ст. 196 СК України є вина у невиплаті або несвоєчасній виплаті аліментів за рішенням суду або за домовленістю між батьками. Достовірними є відомості щодо несплати відповідачем аліментів, які викладені у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 55293347 та згідно з якими відповідач не здійснив жодного платежу на виконання рішення суду про стягнення аліментів. На думку суду, вина у невиплаті або несвоєчасній виплаті аліментів за рішенням суду може мати місце тоді, коли особа не сплачує аліменти умисно, хоча має можливість їх сплачувати, або ж коли особа не сплачує аліменти внаслідок своєї недбалості, недисциплінованості, відсутності бажання працевлаштуватися, невжиття заходів для отримання доходу, який дозволяє сплачувати аліменти. В будь-якому випадку, винна поведінка особи у невиплаті аліментів за рішенням суду може наступати не раніше дня ухвалення такого рішення, якщо воно звернуте до негайного виконання. У суду не виникає сумнівів про те, що відповідач знав про рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року, яким було визначено новий розмір аліментів, оскільки саме за його апеляційною скаргою апеляційний суд відкрив провадження у справі. Окрім того, будь яких доказів про відсутність своєї вини у несплаті аліментів відповідач суду не надав. При цьому суд підкреслює, що обізнаність відповідача про відкрите виконавче провадження не впливає на його обов?язок щодо щомісячної сплати аліментів за рішенням суду. Цей обов`язок існує незалежно від наявності відкритого З урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає встановленою вину відповідача у невиконанні рішення суду про стягнення аліментів. Незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено. Перевіряючи правильність розрахунків позивача та обраховуючи розмір неустойки за несплату аліментів, суд враховує таке. Згідно з чинною редакцією ч. 1ст. 196 СК України пеня за несвоєчасну сплату аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. На підтвердження позовних вимог позивач надала розрахунок пені (неустойки) за несплату аліментів. згідно із зазначеним розрахунком за період з жовтня 2023 року по листопад 2024 року розмір пені становить 40611,19 грн. Суд погоджується з наведеним розрахунком, з урахуванням розміру щомісячно нарахованих аліментів згідно з довідкою ДВС. Відповідач будь-яких заперечень (контррозрахунок) щодо наведеного розрахунку пені за несплату аліментів не надав. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, загального розміру заборгованості по аліментам, який становить 177258,42 грн., суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83\~Цивільного процесуального\~кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з цим Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що Відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83\~Цивільного процесуального\~кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу по сплаті аліментів перед позивачем. Розподіл судових витрат Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved