Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

14.01.2025 [PERSON] звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2024 року. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.01.2016 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] / Шлюб наразі між ними не розірвано, але відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. При цьому, відповідач у своїй позовній заяві зазначив, що діти знаходяться на їх спільному утримані та між ними відсутній спір щодо поділу майна. Вказана інформація не відповідає дійсності. Вони з відповідачем більше шести місяців проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Діти проживають разом з нею, позивачем, та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Вона в грудні 2024 року зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до повноліття доньки [PERSON] , а саме до [INFO] , після чого продовжити стягнення аліментів на її користь усіх видів заробітку боржника у розмірі 1/4 частини, починаючи з 11.01.2035 і до досягнення повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] . Однак судом їй було відмовлено у видачі судового наказу. Враховуючи викладене, а також те, що вона не отримує від відповідача матеріальної допомоги майже шість місяців, просить аліменти стягувати починаючи з 01.12.2024 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2025 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 06.03.2025 року представником відповідача адвокатом Ісмайловою А.В. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу). При цьому, зазначає, що рішенням суду від 23.01.2025 року шлюб між сторонами було розірвано. До звернення позивача до суду з вказаним позовом відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку. Він бажає спілкуватись з дітьми, допомагати їм, буде вітати їх на свята тощо. Позивачем не надано доказів, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку, тому просить призначити стягнення аліментів з часу звернення позивача до суду з вказаним позовом. 04.03.2025 року позивачем через канцелярію суду було подано клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просить суд витребувати з військової частини № [NUMBER] , де проходить службу відповідач, довідку/відомості про заробітну плату та інші доходи останнього. Суд, враховуючи те, що відповідач визнає позов в визначеному позивачем розміру стягнення аліментів, не вбачає необхідності для задоволення клопотання позивача про витребування довідки/відомості про заробітну плату та інші доходи відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником відповідача подано заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.01.2025 року було розірвано. Згідно з копією свідоцтва серія [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , яке видано Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва серія [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , яке видано Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки квартального комітету №5 Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 10.01.2025 року №14, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: чоловік [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] за цією адресою не проживає. Діти проживають разом з матір`ю. До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми\~Сімейного кодексу України\~щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2\~ст. 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року\~постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. При цьому, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей починаючи з 01.12.2024 року, мотивуючи тим, що відповідач близько шести місяців матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а також, що вона у грудні 2024 року зверталась до Олександрійського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до повноліття доньки [PERSON] , а саме до [INFO] , після чого продовжити стягнення аліментів на її користь усіх видів заробітку боржника у розмірі 1/4 частини, починаючи з 11.01.2035 і до досягнення повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] , однак судом їй було відмовлено у видачі судового наказу. Як вбачається з копії ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.01.2025 року, [PERSON] було відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку з тим, що нею було заявлено вимогу про стягнення аліментів, яка не відповідає вимогам ч.1 ст.161 ЦПК України. Згідно з\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. За загальним правилом, визначеним\~СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду, і суд, виходячи із конкретних обставин справи та наявності відповідних належних доказів винних дій відповідача, може присудити аліменти за минулий час, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Доказів умисного ухилення відповідача від вказаного обов`язку, матеріали справи також не містять. За відсутності таких доказів, вказана вимога є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача стосовно обмеження максимального розміру аліментів, а саме, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки позивач звернулась до суду в позовному провадженні, де максимальний розмір аліментів не обмежується. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1 211,20 судового збору, оскільки позивач звільнена від його сплати при зверненні до суду з вказаним позовом.

Outcome: partial