Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах [PERSON] з заявою в якій просить суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) є єдиним законим представником (опікуном) своєї неповнолітньої дитини [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), запис про батька, якого в Книзі реєстрації народження та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за вказівкою матері - [PERSON] та з її слів, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] [INFO] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. В актовому записі про народження [PERSON] № 88 від 11.02.2009 року, зробленого Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Реєстрацію народження [PERSON] проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На момент народження дитини [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Біологічний батько дитини до та після народження дитини не виявив бажання визнати своє батьківство. [PERSON] є одинокою матір`ю та самостійно виховує неповнолітню доньку. На даний момент [PERSON] з 31.03.2022 року перебуває у шлюбі з громадянином держави Ізраїль [PERSON] . Між чоловіком [PERSON] та її донькою склалися теплі та родинні стосунки, чоловік прагне забезпечити дитині гідні умови для її всебічного розвитку та сприяти найкращім інтересам дитини. Згідно з вимогами інструкції Міністерства внутрішніх справ держави Ізраїль № 5.2.0008 від 10.01.2024 року, до переліку необхідних документів, що потрібні в процесі отримання громадянства шляхом натуралізації неповнолітньої та\\або посвідки на постійне місце проживання в державі Ізраїль, входить або дозвіл іншого із батьків або рішення суду з держави походження дитини, яке підтверджує факт перебування [PERSON] під опікою лише одного з батьків. Вказане рішення суду є невід`ємною вимогою можливості отримання громадянства шляхом натуралізації та/або посвідки на постійне місце проживання в державі Ізраїль для неповнолітньої [PERSON] . Тобто, [PERSON] не може отримати згоду іншого з батьків на проходження неповнолітньою донькою [PERSON] відповідних процедур, з огляду на те, що батько дитини записаний у свідоцтві про народження дитини за вказівкою матері та вказаної людини просто не існує. Встановити такий факт іншим шляхом неможливо, у зв`язку з цим заявниця змушена звернутись до суду з відповідною заявою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. В судове засідання заявниця не з`явилась, представник заявника подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги викладені в заяві підтримала та просила задовольнити. Представники заінтересованих осіб Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явились про місце, дату і час слухання справи повідомлялись своєчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.06.2022 р. Комінтернівським відділом реєстраціях актів цивільного стану Харківського міського управління, [PERSON] народилась [INFO] у м. Харків, Україна, матір - [PERSON] , батько - [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 88 від 11.02.2009 року. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України, сформованого 03 грудня 2024 року № 00048277864, вбачається, що відомості про батька дитини - [PERSON] записані в актовому записі № 88 від 11 лютого 2009 року відповідно до ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Як вбачається із свідоцтва про шлюб, який укладений в муніципалітеті м. Дромолаксіа-Менеу в районі Ларнака, Кіпр № 2371, вбачається, що 31.03.2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. З листа адвоката держави Ізраїль Саар Анастасії вбачаються, що згідно з вимогами інструкції Міністерства внутрішніх справ держави Ізраїль № 5.2.0008 від 10.01.2024 року, до переліку необхідних документів, що потрібні в процесі отримання громадянства шляхом натуралізації неповнолітньої та\\або посвідки на постійне місце проживання в державі Ізраїль, входить або дозвіл іншого із батьків або рішення суду з держави походження дитини, яке підтверджує факт перебування [PERSON] під опікою лише одного з батьків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до абзацу 1 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Абзац 3 ч.3 ст.313 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Абзаци 1, 2, 3,5 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" , виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Тобто в основні обов`язки опікуна входить наступне. Виховання дитини: Опікун зобов`язаний забезпечити виховання дитини, що включає формування її моральних, етичних та культурних цінностей. Це передбачає активну участь у житті дитини, її навчанні та розвитку. Забезпечення здоров`я: Опікун повинен піклуватися про фізичне та психічне здоров`я дитини, організовуючи регулярні медичні огляди та лікування за потреби. Зокрема, необхідно проводити повне медичне обстеження підопічного не рідше ніж двічі на рік. Освіта: Забезпечення отримання дитиною повної загальної середньої освіти є одним із ключових обов`язків опікуна. Це включає вибір навчального закладу та контроль за успішністю дитини. Матеріальне забезпечення: Опікун відповідає за матеріальне забезпечення дитини, що включає харчування, одяг, житло та інші потреби. Опікун може Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.12.2024 5 використовувати державну допомогу, аліменти або доходи від майна дитини для покриття цих витрат. Захист прав дитини: Опікун зобов`язаний захищати цивільні права та інтереси підопічного, представляючи її інтереси в установах і організаціях. Згідно із Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789 від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Теорія цивільного процесуального права виходить із того, що окреме провадження є різновидом проваджень цивільного судочинства, в якому, як і в інших провадженнях, здійснюється правосуддя у цивільних справах. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Згідно із ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу органу охорони здоров`я про народження нею дитини . Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. 144 СК України. Встановлення даного юридичного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки та надає можливість реалізувати її права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заяви, в зв`язку з чим, заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved