Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

25 грудня 2024 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його мами [PERSON] , яка померла [INFO] , В обґрунтування позову вказує, що [INFO] померла його мама [PERSON] , яка проживала у домоволодіння по [ADDRESS] . За життя покійна мама розпорядилась своїм майном та склала заповіт, яким все майно де б воно не було і з чого б не складалось заповідала позивачу. В домоволодінні по [ADDRESS] , на час смерті матері ніхто крім неї не проживав та не був зареєстрований. У листопаді 2024 року, під час впорядкування документів він дізнався, що за життя мати склала заповіт, яким заповідала позивачу все належне їй майно. Вказує, що на момент смерті матері, він не був обізнаний про наявність заповіту. Інші спадкоємці окрім позивача відсутні. Вважає причину пропуску строку поважною, тому просить його поновити. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача - Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у підготовче судове засідання не з`явився, у поданій заяві представник відповідача вимоги позову визнав, просив проводити розгляд справи у відсутності представника. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приймає до уваги ті обставини, що відповідач у поданій до суду заяві позовні вимоги визнає, відсутні інші спадкоємці за даними Спадкового реєстру, що свідчить, що права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені. Позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Так, згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 3 ст. 1272 ЦК України, передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" N 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, судом встановлено, що [INFO] у с. Гринівка, Богородчанського району Івано-Франківської області, померла [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.13). З довідки сільського голови Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області №186 від 30 серпня 2024 року, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та проживала у власному будинку за адресою: [ADDRESS] . На час її смерті проживала одна (а.с.8). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №030828 від 27 серпня 2002 року, встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,66 га розташована на території с. Гринівка Нивочинської сільської ради (а.с.14). З дослідженої копії дублікату заповіту від 18 лютого 2003 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалося, в тому числі житловий будинок із всіма господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в селі Гринівка, Богородчанського району Івано-Франківської області, заповіла синові [PERSON] . Заповіт посвідчено 18 лютого 2003 року секретарем Нивочинської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 21 (а.с.6). Таким чином, дослідженими судом матеріалами справи підтверджено, що позивач у справі [PERSON] є особою, на чию користь складено заповіт щодо належного заповідачці [PERSON] майна. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкові справи не заводились та відповідно свідоцтва про право на спадщину жодній особі не видавалось, тобто відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлено законом порядку. Відповідно до доводів, позивача у встановлений строк він не звернувся із заявою про прийняття спадщини, оскільки не був обізнаний з порядком прийняття спадщини, вчасно не звернувся з відповідною заявою у нотаріальні органи, так як йому було невідомо про наявність заповіту складеного на його користь. Суд визнає обґрунтованість вказаних пояснень позивача, оскільки вони узгоджуються із дослідженими по справі доказами. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, слід враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таким чином, беручи до уваги вищенаведені, пояснення позивача щодо пропуску ним строку для прийняття спадщини, які підтверджуються матеріалами справи, враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем про наявність складеного на його користь заповіту та спадкового майна дізнався поза межами строку, передбаченого ч. 1ст. 1270 ЦК України, суд вважає, що вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, адже вони пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визначення позивачу додаткового строку у два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті мами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим суд враховує, думку позивачки, яка не заявляв вимогу про стягнення з відповідача судових витрат, що відповідач Старобогородчанська сільська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, не вчиняв жодних дій, які б призвели до порушення прав позивача і які, як наслідок, призвели до звернення останнього до суду з позовом. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст. 1220, 1266, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved