Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

20 лютого 2025 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] - адвоката Коцюби Максима Володимировича до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача та стягнення пені за здійснення неналежного переказу у розмірі 12286,59 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є клієнтом Акціонерного товариства «Акцент-Банк». 16 жовтня 2022 року, з незалежних від [PERSON] обставин, невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами у розмірі 24972,75 гривень з її особистого рахунку в АТ «Акцент-Банк» [NUMBER] . Того ж дня позивач повідомила про зазначену обставину відповідача шляхом телефонного повідомлення служби підтримки Банку з метою повідомлення про незаконне списання коштів та блокування картки, а в подальшому із письмовою заявою щодо повернення на її рахунок коштів, списаних шахрайським шляхом невідомими особами 16.10.2022 в сумі 24972,75 гривень. Однак листом від 08.02.2023 №20.1.0.0.0/7-20230202/176 відповідач відмовив в компенсації цих коштів. В березні 2023 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Банку про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на банківському рахунку у вказаному вище розмірі. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2023 у справі №334/2373/23, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 15.01.2024, позовні вимоги [PERSON] задоволено та зобов`язано АТ «Акцент-Банк» відновити залишок коштів на особистому рахунку позивача до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованої операції від 16.10.2022 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем в добровільному порядку рішення суду від 07.08.2023, представником позивача направлено до державної виконавчої служби на виконання виконавчі листи, видані Ленінським районним судом м. Запоріжжя. За наслідками вжиття виконавчих дій, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя було виконано відповідачем лише 19.02.2024 року шляхом поповнення рахунку [PERSON] на суму 24 972,75 гривень. Отже, Банк безпідставно зволікав із відновленням залишку коштів на банківському рахунку позивача в період часу з 16.10.2022 року (день повідомлення Банку про несанкціоноване списання коштів) по 17.02.2024 року (день поновлення стану рахунку). Таким чином, Банк був зобов`язаний не тільки відновити залишок коштів, а й сплатити [PERSON] пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу в розмірі 24972,75 гривень за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу (16.10.2022) до дня повернення відповідної суми (19.02.2024), тобто за 492 дні. В даному випадку, розмір пені за здійснення неналежного переказу складає: 24972,75 гривень х 0,1 % : 100 % х 492 днів = 12286,59 гривень. Водночас, суму пені станом на цей час позивачу виплачено не було, тому остання вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення пені за здійснення неналежного переказу. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь [PERSON] пеню за здійснення неналежного переказу у розмірі 12286,59 гривень та судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень. 20.02.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 18.03.2025 від представника відповідача\~АТ «Акцент-Банк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , розгляд справи провести за відсутності представника АТ «Акцент-Банк». Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог\~статті 264 ЦПК України\~повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За змістом\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.\~80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття89ЦПКУкраїни). Судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом Акціонерного товариства «Акцент-Банк». 16 жовтня 2022 року, з незалежних від [PERSON] обставин, невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами у розмірі 24972,75 гривень з її особистого рахунку в АТ «Акцент-Банк» [NUMBER] . Того ж дня позивач повідомила про зазначену обставину відповідача шляхом телефонного повідомлення служби підтримки Банку з метою повідомлення про незаконне списання коштів та блокування картки, а в подальшому із письмовою заявою щодо повернення на її рахунок коштів, списаних шахрайським шляхом невідомими особами 16.10.2022 в сумі 24972,75 гривень. Однак листом від 08.02.2023 №20.1.0.0.0/7-20230202/176 відповідач відмовив в компенсації цих коштів. В березні 2023 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Банку про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на банківському рахунку у вказаному вище розмірі. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2023 у справі №334/2373/23, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 15.01.2024, позовні вимоги [PERSON] задоволено та зобов`язано АТ «Акцент-Банк» відновити залишок коштів на особистому рахунку позивача до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованої операції від 16.10.2022 року. 15.01.2024 року рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 19.02.2024 року відповідачем було виконано рішення суду шляхом поповнення рахунку [PERSON] на суму 24972,75 гривень, що підтверджується копією виписки по картці (а.с. 10). Отже, відповідач безпідставно зволікав із відновленням залишку коштів на банківському рахунку позивача в період часу з 16.10.2022 року (день повідомлення банку про несанкціоноване списання коштів) по 19.02.2024 року (день поновлення стану рахунку). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком та клієнтом (а.с.1071 ЦК України). Як визначено ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Як визначено п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Таким чином, банк був зобов`язаний не тільки відновити залишок коштів, та сплатити [PERSON] пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу в розмірі 24972,75 гривень за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу (16.10.2022) до дня повернення відповідної суми (19.02.2024), тобто за 492 дні. Відповідно до розрахунку розмір пені за здійснення неналежного переказу складає: 24972,75 гривень х 0,1 % : 100 % х 492 днів = 12286,59 гривень. Частиною першою\~статті 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій\~ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини другої ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини четвертої ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною другою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Згідно з ч. 6 ст.137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами від представника відповідача не надходили. Відповідно до ч. 1\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути обгрунтованим та враховувати витрачений адвокатом час. Судом встановлено, що факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги №б/н від 12.12.2024 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 002163 від 16.05.2019 року, Актом №1 про прийняття-передачі наданих послуг від 19.02.2025 року до Договору, відповідно до якого вартість за період, вказаний в п.1 Акту становить 4000,00 гривень. Суд акцентує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд, враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених ним витрат, врахувавши обставини справи, та заявлене представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката, у зв`язку з чим заява підлягає частковому задоволенню у розмірі 3000,00 гривень. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивач на підставі\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved