Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси суду 11.11.2024 року надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 19.09.2015 року, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1567, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають малолітньогосина [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони з початку 2022 року проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. Строк на примирення просив не надавати. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову отримано суддею 12.11.2024 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №899369 від 12.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.11.2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. 22.11.2024 року від [PERSON] поштою надійшло клопотання про усунення недоліків, в якому позивач просив витребувати у [PERSON] оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2015 року. Зазначене клопотання суддя отримала 25.11.2024 року. Ухвалою суду від 26.11.2024 року у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 08.01.2025 року. У зв`язку із знаходженням судді Домусчі Л.В. у відпустці, розгляд справи призначений на 08.01.2025 року було відкладено на 04.03.2025 року. Усудовому засіданні 04.03.2025 року був присутній [PERSON] та пояснив, що відповідачка разом з сином проживає у Німеччині, оригінал свідоцтва про шлюб знаходиться у неї. Вона з дитиною приїжджають до України, зараз вона знаходиться у м.Одесі. Питання щодо утримання дитини та місце його проживання меж сторонами вирішено. Протокольною ухвалою суду, у зв`язку з неявкою відповідачки, а також відсутністю належних доказів, а саме, свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дитини, розгляд справи відкладено на 24.03.2025 року з метою надання відповідних доказів з реєстрів та повторного виклику відповідачки. У судовому засіданні 24.03.2025 року була присутня [PERSON] , надала суду оригінал свідоцтва про шлюб та довідку про внесення відомостей до ЄДДР про народження сина. Позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, та пояснила, що на початку війни вона вимушено поїхала з території України, де у липні 2022 року у Німеччині народила сина. С того ж року позивач приїздив до них , і вона також з сином приїздила в м.Одесу, між ними виникали непорозуміння, а влітку 2024 року розійшлися повністю. Влітку вони намагалися налагодити відносини, але нічого не вийшло, живуть окремо. Позивач бачиться з сином, поки вони знаходяться у м.Одесі, фінансово допомагає, майнового спору та спору щодо місця проживання сина не має. На питання головуючого по справі [PERSON] зазначив, що син зареєстрований разом з матір`ю-відповідачкою по справі. Проголошення рішення призначено на 28.03.2025 року. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 28.03.2025 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.09.2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1567, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з запису акту про народження №G 2831/2022, виданого 18.07.2022 року Відділом запису актів цивільного стану [PERSON] (а.с.19). Малолітня дитина проживає разом з матір`ю. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони з літа 2024 року не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. Таким чином, примирення між позивачем та відповідачкою неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання сина між сторонами на час розгляду справи не існує. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, примирення, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved