Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~суду із\~заявою,\~в якій\~просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на території російської федерації в м. Сургут, Ханти-Мансійський автономний - Югра. На обґрунтування заяви зазначив, що він є чоловіком [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання він з [PERSON] отримали право на вселення у квартиру [ADDRESS] . В зазначеній квартирі з 2007 року, як член його сім`ї, зареєстрована [PERSON] .. За час спільного мешкання ні його дружина, ні він не скористались своїм правом на приватизацію житлової квартири, в якій мешкали. Перебуваючи в гостях у їхньої спільної доньки у м. Сургут, Російська Федерація, [INFO] його дружина померла. Однак, померла [PERSON] є зареєстрованою у вищевказаній квартирі. Реєстрація його померлої дружини в квартирі створює йому перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням її реєстрації проводить він, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг він не може, також він позбавлений можливості користуватися іншими пільгами, які надаються або можуть надаватися державою у майбутньому. 14 листопада 2024 року його представник через ЦНАП звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста КМР з заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, йому було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання у зв`язку з тим, що ним подано не в повному обсязі документи, передбачені діючим законодавством, а саме з підстав відсутності свідоцтва про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] , а оскільки остання померла в рф, то отримати оригінал виданого там свідоцтва про смерть неможливо. Він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть своєї дружини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт її смерті відбувся на території рф, яка наразі є територією країни-агресора, а медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті - відсутній. Оригінал свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 вересня 2022 року знаходиться у доньки у м. Сургут, Російська Федерація. Ухвалою від 21 січня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку окремого провадження. Представниця заявника Дев`ятка О.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Кам`янської міської ради Стребіж М.О. подав заяву про розгляд справи без участі представника КМР. Представник заінтересованої особи Відділу ДРАЦС у м. Кам`янське Кам`янського р-ну Дніпропетровської обл. Південного МУ МЮ (місто Одеса) у судове засідання не з`явився. причину неявки до суду не повідомив. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності заявника та представників заінтересованих осіб.\~ В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків: Згідно ч.1\~ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ч.1 ст. 16\~ЦК України,\~ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з\~ч.1\~ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до\~п.5\~ч.2\~ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. При цьому, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до\~п.8\~ч.1\~ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті. При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази. Відповідно до ст. 49 ЦК України актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заявником до заяви надано копію свідоцтва про смерть [PERSON] ,\~ [INFO] , громадянки Російської Федерації, яка померла [INFO] в Російській Федерації, Ханти-Мансійський\~автономний округ\~ Югра,\~м.\~Сургут,\~виданого уповноваженим органом Російської Федерації. Відповідно до\~п.7\~Правил державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~в Україні,\~затверджених наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18жовтня 2000року № 52/5 документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Разом з цим, відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року,\~укладеної між\~державами членами\~СНД,\~зокрема,\~Україною і\~Російською Федерацією,\~та ратифікованою\~Законом України\~№ 240/94-ВР\~від 10листопада 1994року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Дія вказаної Конвенції відповідно до ЗУ «Про\~зупинення дії\~та вихід\~з Конвенції\~про правову\~допомогу і\~правові відносини\~у цивільних,\~сімейних та\~кримінальних справах\~та Протоколу\~до Конвенції\~про правову\~допомогу і\~правові відносини\~у цивільних,\~сімейних та\~кримінальних справах\~від 22\~січня 1993\~року» №\~2783-IX\~від 01грудня 2022року,\~який набрав\~чинності 23грудня 2023року,\~була зупинена у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. Так,\~дія Конвенції\~від 22січня 1993\~року та\~Протоколу від\~28березня 1997\~року зупинена\~з 27грудня 2022 року. При цьому свідоцтво про смерть [PERSON] видано на території РФ до їх зупинення, а саме 06 вересня 2022 року. Таким чином, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка залишається чинною у відносинах України з Росією і Білоруссю. Водночас,\~пунктом 1\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 04лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» було установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Такі правові\~висновки викладені\~у постановах\~Верховного Суду\~від 13травня 2022\~року у\~справі №478/1072/21,\~від 09квітня 2024\~року у\~справі №143/664/23\~та 15\~серпня 2024\~року у\~справі №643/8133/23 у якій у заявника також був відсутні оригінал свідоцтва про смерть виданий на території РФ. Таким чином, станом на день розгляду заяви, свідоцтво про смерть, видане на території Російської Федерації 06 вересня 2022\~року,\~тобто до\~зупинення дії\~Конвенції від\~22січня 1993\~року та\~Протоколу від\~28березня 1997 року, не потребує будь-якої легалізації. Тому свідоцтво про смерть [PERSON] , яка є громадянкою РФ, має бути прийнято органами державної влади України як доказ її смерті, оскільки підтверджує цей факт. Зазначене свідоцтво видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої померла [PERSON] ,\~містить необхідні\~реквізити,\~в силу\~вимог постанови\~Кабінету Міністрів\~України «Деякі\~питання прийняття\~на території\~України під\~час воєнного\~стану документів,\~виданих уповноваженими\~органами іноземних\~держав» від\~04лютого 2023 року № 107 не потребує засвідчення апостилем та подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України. У зв`язку з цим необхідність у реєстрації факту смерті [PERSON] компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видачі українського свідоцтва про смерть, відсутня. Заявник не позбавлений можливості використовувати свідоцтво про смерть [PERSON] , видане компетентними органами іноземної держави, у будь-яких правовідносинах на території України. Повторна реєстрація смерті особи, законодавством України не передбачена. Суд не може підміняти державний орган, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень. За таких обставин, не можливо встановити у судовому порядку факт смерті [PERSON] ,\~а тому\~в задоволенні\~заяви[PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed