Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Слов`янська окружна прокуратура Донецької області звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, [PERSON] [PERSON] про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що Слов`янською окружною прокуратурою під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42021051720000003 від 06 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України виявлено факт порушення вимог Земельного кодексу України при наданні Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області протягом 2018 року у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року № 239-СГ [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Райгородської селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів площею 2,0 га та надано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868. На підставі вказаного Наказу 12 лютого 2018 року державним реєстратором Слов`янської районної державної адміністрації Донецької області Булошник І.О. зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності № 24823382). Водночас, вказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 02.02.2018 № 239-СГ винесено з порушенням норм земельного законодавства та підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка, яка передана за вказаним Наказом [PERSON] , поверненню на користь держави з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України у редакції станом на момент видачі Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року № 239-СГ). Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, а саме: б) для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара. При цьому, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 300495423, [PERSON] на підставі Наказу начальника ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 11 листопада 2016 року № 2394-СГ отримала безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер 1424256200:11:000:0783) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Райгородської селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів. 18 листопада 2016 року державним реєстратором за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану ділянку. В подальшому [PERSON] 11 січня 2017 року уклала Договір купівлі-продажу земельної ділянки з Кадастровим номером 1424256200:11:000:0783 з [PERSON] та 11 січня 2017 року приватним нотаріусом право власності [PERSON] припинено, право власності [PERSON] зареєстровано. Таким чином, [PERSON] у своєму клопотанні, яке зареєстроване в ГУ Держгеокадастру у Донецькій області 19.01.2018 року за № М-106/0/36-18, всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області приховала той факт, що раніше отримала безоплатно земельну ділянку та використала право на безоплатну приватизацію для ведення особистого селянського господарства та не повідомила про це орган Держгеокадастру. Таким чином, [PERSON] на час отримання земельної ділянки з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868 (Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02.02.2018 року № 239-СГ) використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 11 листопада 2016 року № 2394-СГ). Такі дії призвели до вибуття з державної власності земельної ділянки з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868 сільськогосподарського призначення площею 2,0 га державної власності, що розташована на території Райгородської селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів (на теперішній час Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що вказана земельна ділянка у подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу передана у приватну власність [PERSON] , після чого [PERSON] 07 березня 2018 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. на підставі Договору купівлі-продажу від 07 березня 2018 року № 976 внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на земельну ділянку з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868 за [PERSON] . В подальшому, 10 березня 2018 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. на підставі Договору купівлі-продажу від 10 березня 2018 року № 830 внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на земельну ділянку з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868 за [PERSON] . З огляду на те, що оспорюваний Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області підлягає визнанню недійсним, то відсутні правові підстави для збереження цієї земельної ділянки у [PERSON] , який придбав вказану земельну ділянку у [PERSON] . З огляду на подальше відчуження незаконно переданого у приватну власність майна (земельної ділянки з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868), інтереси власника Миколаївської міської територіальної громади порушені спір щодо його витребування від нового власника підлягає вирішенню в судовому порядку. За цих обставин, самостійний позов про визнання незаконним та скасування Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не виконує в повній мірі функції захисту державних інтересів, що вказує на необхідність витребування майна від нового власника. Згідно з п. 24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України органам місцевого самоврядування надано повноваження на розпорядження всіма землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, крім земель, які залишились у державній власності (вказаний пункт набув законної сили 27 травня 2021 року згідно з Законом України № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин»). Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. На підставі викладеного, Миколаївська міська рада Краматорського району Донецької області набула право розпорядження землями державної власності, а отже, має право на захист порушеного інтересу у суді в даному випадку. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто, у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Окрім наведеного, оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладено з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Разом з тим рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Враховуючи викладене, Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року № 239-СГ про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868 площею 2,0000 га, підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868, що знаходиться за межами населених пунктів на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району, власником якої на теперішній час є [PERSON] , витребуванню у комунальну власність на користь Миколаївської міської територіальної громади. Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. За таких обставин, витребування земельної ділянки у [PERSON] становить «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки вказане є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання безоплатної передачі у власність громадянам земель сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. У зв`язку з тим, що [PERSON] , зловживаючи своїм правом, набула спірну земельну ділянку у власність внаслідок вчинення неправомірних дій, а саме: не повідомила ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про те, що раніше скористалась правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для аналогічних потреб, а навпаки ввела в оману, зазначаючи, що не отримувала раніше земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, отримала незаконні переваги порівняно з іншими громадянами, та в подальшому відчужила земельну ділянку [PERSON] , а останній в свою чергу відчужив вказану земельну ділянку [PERSON] , чим порушено суспільний інтерес на законність у цій сфері, порушено гарантовану ст. 21 Конституції України рівність прав всіх громадян, оскільки кожен громадянин має право лише одноразово використати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для певної категорії потреб. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не могли законно набути права приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість вони набули такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим в результаті прийняття органом виконавчої влади незаконного наказу та наступного укладення договору купівлі-продажу. Земельна ділянка підлягає поверненню в комунальну власність Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району. Про виявлені порушення та намір звернутися до суду Слов`янська окружна прокуратура повідомила листом Миколаївську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області, на що отримала відповідь, що у зв`язку зі збройною агресією РФ Миколаївська міська рада не мала об`єктивної можливості належним чином вживати заходи щодо захисту порушених інтересів територіальної громади. Крім того, Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району не має можливості самостійно звернутися до суду з позовною заявою, у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору. Також, військова адміністрація зазначає, що на території громади тривають обстріли території громади та маються значні руйнування об`єктів нерухомості, отже бюджетні кошти використовуються першочергово на забезпечення основних потреб життєдіяльності населення та функціонування критичної інфраструктури. За таких обставин у Миколаївської міської військової адміністрації відсутні кошти на сплату судового збору. Деякі посадові та службові особи апарату військової адміністрації, у тому числі, з питань земельних відносин, перебувають в евакуації та працюють дистанційно, тому ведення позовної роботи є обмеженим, у тому числі, з причин технічної незабезпеченості. Враховуючи викладене, Миколаївська міська військова адміністрація самостійно пред`являти позов до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02.02.2018 року № 239-СГ та витребування у [PERSON] на користь Миколаївської міської ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га, Кадастровий номер 1424256200:06:000:0868, не буде. На всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан внаслідок широкомасштабного збройного вторгнення на територію України підрозділів ЗС РФ та нанесення ракетно-бомбових ударів, які розпочались 24 лютого 2022 року. Воєнний стан продовжено на підставі Указу Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування начальник військової адміністрації крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови. Згідно з Указом Президента України від 04 липня 2022 року №469/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Донецькій області» утворено Миколаївську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області. Відповідно до Постанови від 30 серпня 2022 року № 2542-ІХ «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Донецькій області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області крім повноважень, віднесених до його компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснює повноваження відповідної міської ради, її виконавчого комітету, відповідного міського голови. З огляду на вказане, Миколаївська міська рада Краматорського району Донецької області (повноваження якої на теперішній час здійснює Миколаївська міська військова адміністрація) визначена прокурором позивачем у справі, як особа, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади в межах, визначених Земельним кодексом України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, тобто, є уповноваженим на захист інтересів держави органом. Необхідність реагування органів прокуратури з метою захисту інтересів держави виникла у зв`язку з бездіяльністю Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області в частині повернення у власність територіальної громади землі, оскільки останній з моменту набрання законної сили 27 травня 2021 року положень п. 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та набуття повноважень на розпорядження всіма землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, та з моменту повідомлення Слов`янської окружної прокуратури стало відомо про вказані порушення та до теперішнього часу не вжито заходів щодо витребування земельної ділянки, яка вибула з власності держави (на час її вибуття) незаконно, поза волею держави. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд: - визнати недійним Наказ ГУ Держгеокадастру в Донецькій області № 239-СГ від 02.02.2018 року, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та надано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868; - витребувати у [PERSON] на користь власника земельної ділянки Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація, земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868, що розташована на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області; - стягнути з ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору пропорційно позовних вимог у сумі 39089,49 грн. Представник особи, в інтересах якої заявлено позов, Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області - Макарова Г.М. в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Косовненко Є.О., в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала заяву про розгляд справи без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Статіва О.В., до суду надала заяву в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні, справу розглянути у її відсутності та відсутності відповідача [PERSON] . У наданих письмових поясненнях стосовно справи, зазначила, що [PERSON] не визнає позов та вважає його не обґрунтованим з тих підстав, що земельна ділянка, яку просить витребувати прокурор, була в 2018 році передана державою у приватну власність і на момент прийняття Розпорядження КМУ №710-р перебувала у приватній власності [PERSON] і тому у Миколаївської міської ради відсутні підстави для її витребування на свою користь, так як Миколаївська міська рада ніколи не була власником цієї земельної ділянки. Обґрунтовуючи спосіб захисту прокурор посилається на Постанову Великої Палати ВС від 12 лютого 2020 року у справі №811/1640/17, де суд дійшов висновку, що метою індикаційного позову є захист прав власника на майно якого він був незаконно позбавлений. Тобто з таким позовом до суду може звернутися тільки власник. Але прокурор не надав жодного доказу на підтвердження того, що Миколаївська міська рада на момент видання, як вважає прокурор не дійсного Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області була власником спірної ділянки. Як на підставі виникнення у Миколаївської міської ради права на цю земельну ділянку прокурор посилається на розпорядження КМУ №710-р від 12 червня 2020 року «Про визнання адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області», як вбачається з тексту розпорядження, це розпорядження видано «Відповідно до абзацу першого пункту 7-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначити адміністративні центри та затвердити території територіальних громад Донецької області згідно з додатком». Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не містять норми, яка визнавала новоутворені громади правонаступниками держави щодо земельних правовідносин, які існували до їх утворення. Тобто, Миколаївська міська рада набула прав на земельні ділянки в межах, встановлених Розпорядженням КМУ в червні 2020 року і, відповідно, усі земельні ділянки, які на той час не мали власників, увійшли до комунальної власності Миколаївської міської ради, і згідно з ст. 83 ЗК України належать на праві приватної власності територіальній громаді. Земельна ділянка, яку просить витребувати прокурор, була в 2017 році передана державою у приватну власність і на момент прийняття Розпорядження КМУ №710-р перебувала у приватній власності [PERSON] , і тому у Миколаївської міської ради відсутні підстави для її витребування на свою користь, так як Миколаївська міська рада ніколи не була власником цієї земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. З метою захисту порушеного права власності неволодіючий власник може звернутись до суду з позовом до незаконно володіючого не власника та вимагати повернення свого майна із чужого незаконного володіння. З аналізу змісту ЦК України вбачається, що власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (ст. 387 ЦК України), а також від особи, яка набула майно безвідплатно в особи, що не мала право його відчужувати (ч. 3 ст. 388 ЦК України). Передумовами та матеріальними підставами захисту права власності на нерухоме майно у спосіб, визначений в ст. 387, 388 ЦК України, є наявність підтвердженого належними доказами права власності. Тобто, особа, яка звертається до суду, або в інтересах якої звертається інша особа, з вимогою про витребування майна з незаконного володіння, як у добросовісного так і недобросовісного набувача, повинна довести право власності позивача на майно, що перебуває у чужому володінні. Позов, заявлений на підставі ст. 388 ЦК України, підлягає задоволенню у випадках, якщо у власника майна, що вибуло з його володіння і перебуває у володінні іншої особи, залишається право на це майно. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.» Під час вибуття спірної ділянки, вона була власністю держави і перебувала за межами населеного пункту. Повноваження, щодо розпорядження такими ділянками були надані Головним управлінням Держгеокадастру. Право на витребування у [PERSON] земельної ділянки, виникає в наслідок доведеності неправомірності її вибуття від первісного власника і доведеності недобросовісності набувача. Тобто обов`язковими умовами є доведення права позивача на майно та недобросовісна поведінка відповідача. [PERSON] вже зазначав, що позивач не є власником спірної ділянки, ні коли не мав на неї права, що унеможливлює задоволення його вимог. Щодо добросовісності [PERSON] , то він позбавлений можливості заявити позов про визнання його добросовісним набувачем, так, як такий спосіб захисту порушеного права не передбачений чинним ЦК України. У сформованої судової практиці ВС наголошує, що добросовісність набувача має встановлюватися, як підстава для відмови у задоволенні позову саме під час розгляду справи. Власником спірної ділянки станом на 2017 рік була Держава. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області Затверджене Наказом Мінаргополітики та продовольства 29.09.2016 року за №333 «1. Головне управління Держгеокадастру в області (далі Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. 3. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. 4. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: 11) здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; 12) веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки; 13) розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством» Реалізуючи свої повноваження ГУ Держгеокадастр в Донецькій області 02.02.2018 року прийняв рішення у формі Наказу № 239-СГ, яким передав у власність [PERSON] земельну ділянку кадастровий №1424256200:06:000:0868. Моментом виникнення у відповідача ГУ Держгеокадастр в Донецькій області права власності був момент державної реєстрації. Державна реєстрація права відбулась в лютому 2018 року, тобто право у відповідача ГУ Держгеокадастр в Донецькій області на спірну ділянку виникло у спосіб встановлений законом, реєстраційний номер 25178315, що свідчить про наявність волі власника на вибуття земельної ділянки з його володіння. 07.03.2018 року [PERSON] продала належну їй земельну ділянку [PERSON] . 10.03.2018 року [PERSON] продав належну йому земельну ділянку [PERSON] . Відповідно останній набув право на земельну ділянку на підставі правочину № 830, інформація про право [PERSON] була внесена до державного реєстру № 40916048. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом пов`язаний перехід до набувача відповідного об`єкта правомочностей, що складають зміст суб`єктивного права власності, - права володіння, права користування та права розпорядження. Усі вимоги закону [PERSON] були дотримані, право володіння спірною земельною ділянкою у нього виникло на законних підставах. Наведене свідчить про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:06:000:0868. На час укладення договору купівлі-продажу від 10.03.2018 року було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. При вирішені подібних спорів надмірний тягар не може покладатися на особу, яка є добросовісним набувачем майна, набула його на підставі відплатного договору та не могла знати про те, що особа яка таке майно продала не мала на то законного права. [PERSON] набув права на земельну ділянку у встановлений законом спосіб, усі вимоги закону щодо форми угоди купівлі-продажу її посвідчення були дотримані. На момент укладання угоди купівлі-продажу, право продавця ГУ Держгеокадастру в Донецькій області було зареєстроване у встановленому законом порядку і на той час держава визнавала, право, яке було зареєстроване за продавцем. Жодним обтяжень чи обмежень майно не мало. [PERSON] перед укладанням угоди перевірив підстави набуття продавцем права власності і жодних сумнівів такі підстави не викликали, також наявність законних підстав була перевірена нотаріусом, у якого також не виникло сумнівів, щодо права [PERSON] на земельну ділянку. Все це свідчить про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем і його право на земельну ділянку також підлягає захисту, тому, що виникло на законних підставах. Крім того, адвокатом Статівою О.В. до суду надано заяву про застосування строків позовної давності, яку вона обґрунтовує тим, що [PERSON] вважає, що Миколаївською міською радою в інтересах якої діє Керівник Слов`янської міської прокуратури, було пропущено встановлений законом строк для захисту свого порушеного права. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 76)). В свою чергу Миколаївська міська рада - це орган місцевого самоврядування, який є юридичною особою та який має цивільну процесуальну правоздатність та цивільну процесуальну дієздатність. Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що була чинною станом на дату виникнення спірних відносин) «Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.» Відповідно до статті 33 Закону до делегованих повноважень виконавчих органів, сільських, селищних, міських рад у сфері земельних відносин належить 1) здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; 8) підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; 9) організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; 10) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. Виходячи з вище наведених норм Закон не надає органу місцевого самоврядування право знати а покладає обов`язок бути обізнаним. Закон покладає саме на орган місцевого самоврядування обов`язок контролю за додержанням земельного законодавства, відповідно орган місцевого самоврядування Миколаївська міська рада зобов`язана була бути обізнаною, щодо наявності порушення земельного законодавства і відповідно строк позовної давності, має починатися саме з того моменту коли позивач повинен був дізнатися про порушення його права 02.02.2018 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа, право якої порушено, довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.» Відповідно в силу закону і сталої практики ЄСПЛ застосовується загальний принцип обізнаності особи, про порушення її права. Той факт, що 06.01.2021 року порушене кримінальне провадження не є сам по собі, безумовною підставою, яка дає право наполягати, що саме з цього моменту має відраховуватися строк позовної давності. Також порушення кримінального провадження не перериває строку позовної давності і не доводить поважності причин не обізнаності позивача про порушення його права. Органи прокуратури не можуть підміняти органи місцевого самоврядування, а лише покликані захищати права держави у випадку не виконання органами місцевого самоврядування покладених на них повноважень та за відсутності органу, якому надано право звернутися до суду. З наданим прокурором документів не зрозуміло, чому Миколаївська міська рада не виконала покладені на неї Законом обов`язок і в період з лютого 2018 року по березень 2023 року не заявила про порушення свого права. [PERSON] наполягає на тому, що судом має бути застосований строк позовної давності, який сплинув 02.02.2021 року і відповідно з цим підстав відмовити у задоволені позову. Просить суд, врахувати заяву про застосування строку позовної давності, застосувати до спірних відносин строк позовної давності та відповіти у задоволенні позову у повному обсязі. Слов`янська окружна прокуратура Донецької області до суду надала Відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року № 239-СГ [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Райгородської селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів площею 2,0 га з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868. На підставі вказаного наказу, 12 листопада 2018 року зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку. Водночас, вказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецької області від 02 лютого 2018 року № 239-СГ винесено з порушенням норм земельного законодавства та підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка, яка передана за вказаним наказом [PERSON] , поверненню на користь держави. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України у редакції станом на момент видачі наказу). Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. При цьому, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 300495423, [PERSON] на підставі наказу начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 11 листопада 2016 року №2380-СГ отримала безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер 1424256200:11:000:0783) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, Райгородської селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів. Таким чином, [PERSON] у своєму клопотанні від 19.01.2018 за №М-106/0/36-18 всупереч вимогам ст.ст.116, 118, 121 ЗК України при зверненні до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області приховала той факт, що раніше отримала безоплатно земельну ділянку та використала право на безоплатну приватизацію для ведення особистого селянського господарства та не повідомила про це орган Держгеокадастру. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд щодо дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття та реалізації прав на землю. Як вбачається з матеріалів справи Головне управління Держгеокадастру при розгляді клопотання [PERSON] не дотрималось вимог ч.4 ст.116 ЗК України, а саме, не перевірило чи є у останньої на той час право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0 га та винесло наказ з порушенням земельного законодавства. За таких обставин наказ Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області підлягає визнанню недійсним. Щодо твердження про те, що прокурором пред`явлено позов в інтересах держави до самої держави та те, що відповідач та позивач не можуть збігатись, зазначає, що відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно із ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Необхідність реагування органів прокуратури з метою захисту інтересів держави виникла у зв`язку з бездіяльністю Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області в частині повернення у власність територіальної громади землі, оскільки останній з моменту набрання законної сили 27 травня 2021 року положень п.24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України та набуття повноважень на розпорядження всіма землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад та з моменту повідомлення Слов`янської окружної прокуратури стало відомо про вказані порушення та до теперішнього часу не вжито заходів щодо витребування земельної ділянки, яка вибула з власності держави (на час її вибуття) незаконно, поза волею держави. Таким чином, звернення прокурора до суду з цим позовом спрямовано на захист конкретного комунального майнового інтересу у сфері охорони від незаконного набуття та використання землі, як національного багатства. Тобто, прокурором подано позовну заяву в інтересах Миколаївської міської ради, а твердження Головного управління про те, що позивач та відповідач не можуть збігатися не відповідає дійсності, оскільки позиція ВС по справі №922/1830/19, на яку посилає Головне управління, стосується зовсім іншого випадку коли прокурор звертався як самостійний позивач, в даному випадку прокурор звертається в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради. Щодо визнання Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області неналежним відповідачем у справі, то визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Разом з цим, позовна заява до Головного управління пред`явлена у зв`язку з тим, що Головне управління Держгеокадастру при розгляді клопотання [PERSON] не дотрималось вимог ч.4 ст.116 ЗК України, а саме, не перевірило чи було у останньої на той час право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0 га та винесло наказ з порушенням земельного законодавства. За таких обставин, наказ Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області №239-СГ від 02 лютого 2018 року підлягає визнанню недійсним, а Головне управління є належним відповідачем по справі. В зв`язку з викладеним, представник позивача позов просив задовольнити. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2016 року [PERSON] було подано Клопотання, яке зареєстровано у Головному управлінні за № М-4856/0/5-16 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га сільськогосподарських угідь рілля, із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, на території Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства. Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 11 листопада 2016 року № 2394-СГ [PERSON] надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, безоплатно у власність на території Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовним розміром 2,0000 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. 19 січня 2018 року [PERSON] було подано Клопотання, яке зареєстровано у Головному управлінні за № М-106/0/36-18 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів площею 2,0000 га ріллі, з Кадастровим номером 1424256200:11:000:0783. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року № 239-СГ [PERSON] затверджено Проект землеустрою та надано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2,0000 га (Кадастровий номер 1424256200:06:000:0868). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 лютого 2022 року [PERSON] 12 лютого 2018 року на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року за № 239-СГ зареєструвала право власності на земельну ділянку за Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868. 07 березня 2018 року [PERSON] уклала Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 березня 2018 року, з [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №976, передала у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер 1424256200:06:000:0868, що розташована за адресою: Донецька область, Слов`янський район, на території Райгородоцької селищної ради, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 лютого 2022 року № 300495390. 10 березня 2018 року [PERSON] уклав Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 березня 2018 року, з [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №830, передав у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер 1424256200:06:000:0868, що розташована за адресою: Донецька область, Слов`янський район, на території Райгородоцької селищної ради, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 лютого 2022 року № 300495390. Згідно рапорту прокурорів Слов`янської окружної прокуратури від 05.01.2021 за № 2вн, під час перевірки земельного законодавства щодо безоплатної передачі земельних ділянок і земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, встановлено, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 11 листопада 2016 року №2394-СГ [PERSON] затверджено Проект землеустрою та надано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2,0000 га (Кадастровий номер 1424256200:11:000:0783), право власності на яку зареєстровано 18.11.2016. Також, [PERSON] . Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 02 лютого 2018 року №239-СГ затверджено Проект землеустрою та надано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2,0000 га (Кадастровий номер 1424256200:06:000:0868), право власності на яку зареєстровано 12.02.2018. Ні підставі даного рапорту були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань №42021051720000003 від 06 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, за фактом неналежного або невиконання службовими особами Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, порушення ст.ст. 116, 118, 121, 186-1, 123 Земельного кодексу України, не здійснили на стадії розгляду проекту землеустрою щодо надання у власність громадянам земельних ділянок, перевірку наданих заявниками документів, та відомостей стосовно одержання ними у власність земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення з метою додержання вимог ст. 116 Земельного кодексу України та не встановивши недодержання положень закону не відмовили у затвердженні проектів землеустрою, що привело до безоплатного вибуття земель державної власності земельних ділянок загальною площею понад 50 га (в ому числі факт порушення вимог Земельного кодексу України при наданні Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області протягом 2016-2017 року у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства). 21 лютого 2022 року за № 57-1160 вих 22, Слов`янською окружною прокуратурою Донецької області на адресу Миколаївської міської військової адміністрації було направлено повідомлення про представництво інтересів держави (в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру), в якому надано інформацію про виявлені порушення та намір звернутися до суду в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради. З метою встановлення всіх обставин справи, просили повідомити чи планує Миколаївська міська військова адміністрація самостійно звернутися до суду із позовом або вжити інші заходи щодо захисту інтересів держави. Згідно з Відповіддю від 06 вересня 2022 року № 24, у зв`язку зі збройною агресією РФ Миколаївська міська рада не мала об`єктивної можливості належним чином вживати заходи щодо захисту порушених інтересів територіальної громади. Також, військова адміністрація зазначає, що на території громади тривають обстріли території громади та маються значні руйнування об`єктів нерухомості, отже бюджетні кошти використовуються першочергово на забезпечення основних потреб життєдіяльності населення та функціонування критичної інфраструктури. За таких обставин у Миколаївської міської військової адміністрації відсутні кошти на сплату судового збору в такому розмірі. Деякі посадові та службові особи апарату військової адміністрації, у тому числі, з питань земельних відносин, перебувають в евакуації та працюють дистанційно, тому ведення позовної роботи є обмеженим, у тому числі, з причин технічної незабезпеченості. Враховуючи викладене, Миколаївська міська військова адміністрація самостійно пред`являти позов до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №239-СГ та витребування у [PERSON] на користь Миколаївської міської ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га, Кадастровий номер 1424256200:06:000:0868 не буде. Відповідно до частини другої статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 3 частини першої статті 131-1\~Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02). У частинах першій, третій статті 23\~Закону України\~«Про прокуратуру»зазначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до частини четвертої статті 23\~Закону України\~«Про прокуратуру»наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Наведеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56\~цього Кодексувизначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Також згідно з частиною п`ятою статті 56\~ЦПК Україниу разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56\~ЦПК Українита статті 23\~Закону України\~«Про прокуратуру»дає змогу зробити висновок про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Отже прокурор, звертаючись до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, а іншою - відсутність такого органу. Згідно зі статтею 80\~ЗК Україниправо власності на землі державної власності належать державі, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Такими органами є, зокрема, територіальні органи Держгеокадастру. Прийнятий ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Наказ від 02 лютого 2018 року № 239-СГ, на підставі якого [PERSON] отримала у власність спірну земельну ділянку, не може оцінюватися як реалізація волі власника цієї земельної ділянки - держави на вибуття із її володіння. Воля держави як власника земель може виражатися виключно в таких діях органів державної влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної, комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересові не відповідає. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельної ділянки у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес. У разі відсутності органу або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень. Сам факт незвернення до суду міської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. З огляду на викладене, прокурор наділений повноваженнями на підписання такої позовної заяви, подання її до суду та ведення справи в суді, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) та від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18. Відповідно до ст.ст.13,14\~Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч.ч. 2,3 ст.78\~Земельного кодексу\~Україниправо власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Держава є самостійним суб`єктом права власності на землю, яка реалізує це право через органи державної влади на землі державної власності. Відповідно до частини 1 статті 121\~ЗКУкраїни громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б»). Згідно із частинами 1-4 статті 116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, поряд з іншим, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт «в»). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Отже, [PERSON] , набувши 11.11.2016, згідно Наказу № 2394-СГ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, безоплатно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності площею 2,0 га, кадастровий номер 1424256200:11:000:0783, повторно у 2018 році скористалася своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності, а тому ГУ Держгеокадастру у Донецькій області допустило порушення вимог земельного законодавства, неправомірно видавши Наказ № 239-СГ від 02 лютого 2018 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення [PERSON] земельної ділянки з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868, а тому цей наказ є незаконним. При вирішенні позовних вимог щодо витребування спірної ділянки суд враховує наступне. З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2018 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., відчужила право власності на вказану земельну ділянку на користь [PERSON] , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 300495390 від 22 лютого 2022 року. 10 березня 2018 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., відчужив право власності на вказану земельну ділянку на користь [PERSON] , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 300495390 від 22 лютого 2022 року. У статті 41\~Конституції Українизакріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 321\~ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). За змістом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Так, за змістом ст.\~90\~ЗК Українипорушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.\~152\~ЗК Українидержава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Нормами глави 29\~ЦКУкраїни передбачені такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Засади захисту права власності, зокрема, передбачають право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387\~ЦКУкраїни) та від добросовісного набувача (стаття 388\~ЦКУкраїни). Згідно частини 1 статті 388\~ЦКУкраїни, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, зокрема, якщо воно вибуло з володіння власників не з їхньої волі. При цьому статтею 346\~ЦПК Українине передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388\~ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388\~ЦК України (пункт 21 постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року). Отже, підставою для застосування механізму, передбаченого статтею 388\~ЦКУкраїни, є встановлення судом можливості витребувати майно у набувача, незалежно від заперечення про те, що він є добросовісним. Такою умовою є, поряд з іншим, доведення факту вибуття майна з володіння власника чи володіння особи, якій він передав майно, поза їхньої волі. Як зазначалось вище, звертаючись до органів Держгеокадастру за дозволом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, [PERSON] діяла неправомірно, неправдиво вказавши, що право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню вона не використала. В подальшому орган Держгеокадастру, приймаючи наказ щодо надання дозволу на розробку документації, її затвердження та передачу землі у власність, не перевірив обставин, необхідних для передачі землі у приватну власність громадян, та вчинив дії, які суперечать закону. Таким чином, судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу. Видача ГУ Держгеокадастру спірного Наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність. Таким чином, за дійсних (а не фіктивних, неправдивих) обставин спірна ділянка вибула з володіння власника територіальної громади не з її волі. Отримавши земельну ділянку на підставі завідомо неправдивих відомостей, [PERSON] не набула права власності у передбаченому законом порядку, а тому не набув цього права і [PERSON] , як покупець за Договором від 10 березня 2018 року. За таких обставин суд не вбачає перешкод для витребування спірної ділянки у [PERSON] як добросовісного набувача відповідно до частини 1 статті 388\~ЦКУкраїни. При цьому суд вважає, що витребування у [PERSON] земельної ділянки не є непропорційним втручанням у мирне володіння майном та порушенням прав, запроваджених статтею 1 Першого Протоколу Конвенції. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України17\~липня 1997\~року №\~475/97-ВРі з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10\~ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року №3477-IV\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини"застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Вирішуючи питання щодо належної компенсації за втручання у право власності, суд виходить з того, що [PERSON] , виходячи з принципу диспозитивності, розпорядився своїми процесуальними правами та не заявив вимог про надання належного відшкодування моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з вимогою про повернення спірної земельної ділянки. За відсутності таких вимог суд не має жодних об`єктивних даних для оцінки розміру шкоди, заподіяної відповідачу (рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» абз.77). Враховуючи приписи частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України, [PERSON] не позбавлений можливості пред`явити до попереднього набувача спірної земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки. Також, у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача, законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до первісного незаконного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав (постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14ц, від 29 травня 2019 року №367/2022/15ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14ц). Отже, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про витребування земельної ділянки з володіння [PERSON] є обґрунтованими, а втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі. Оскільки обраний прокурором спосіб захисту порушеного права цілком відповідає правовій природі спірних правовідносин та перешкод для застосування механізму статті 388\~ЦК України не вбачається, позов про витребування земельної ділянки з Кадастровим номером 1424256200:06:000:0868 у [PERSON] , підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що при укладенні договору купівлі-продажу [PERSON] покладався на правильність відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не спростовують визначених ЦК України обов`язків його як суб`єкта цивільних правовідносин добросовісно та розумно використовувати свої права та утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб та не допускати обставин зловживання правами. Згідно з розпорядженням Кабінету\~Міністрів України\~№ 710-р\~від 12.06.2020\~року«Про визначення\~адміністративних центрів\~затвердження територій\~територіальних громад\~Донецької області»території Миколаївської, Малинівської, Райгородоцької, Рай-Олександрівської територіальних громад увійшла до складу Миколаївської територіальної громади Слов`янського району. Постановою ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 за №807-ІХ утворено Краматорський район (з адміністративним центром у місті Краматорськ) у складі територій Андріївської сільської, Дружківської міської, Іллінівської сільської, Костянтинівської міської, Краматорської міської, Лиманської міської, Миколаївської міської, Новодонецької селищної, Олександрівської селищної, Святогірської міської, Слов`янської міської, Черкаської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, та ліквідовано Слов`янський район Донецької області. Відповідно до п. 24 Перехідних положень\~Земельного кодексу\~Україниз дня набрання чинності цим пунктом (доповнено згідно із Законом України від 28.04.2021 №1423-IX) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Згідно ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. В даному випадку Миколаївській міській раді надано повноваження на розпорядження всіма землями державної власності розташованими за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, крім земель, які залишились у державній власності автоматично з 27.05.2021 року згідно Закону України № 1423-IX від 28.04.2021. Висновки ВС, на які посилається представник відповідача, не можуть бути застосовані, оскільки вказані там спірні відносини, стосуються питання розмежування земель державної та комунальної власності до внесення змін у земельне законодавство та не пов`язані із зміною адміністративно-територіальних меж населеного пункту. Спірні правовідносини виникають з підстав зміни правового регулювання порядку управління земель. Миколаївська міська рада Краматорського району Донецької області визначена прокурором позивачем у справі, як особа, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади в межах, визначених Земельним кодексом України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, тобто є уповноваженим на захист інтересів держави органом. На всій території України з 24.02.2022 року введено воєнний стан внаслідок широкомасштабного збройного вторгнення на територію України підрозділів Збройних сил Російської Федерації та нанесення ракетно-бомбових ударів, які розпочались 24.02.2022. Воєнний стан продовжено на підставі Указу Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. При цьому, згідно з абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування начальник військової адміністрації крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови. Згідно з Указом Президента України від 04.07.2022 № 469/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Донецькій області» утворено Миколаївську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області (Указ набрав чинності 05.07.2022). Відповідно до Постанови від 30.08.2022 № 2542- ІХ «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Донецької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник Миколаївської міської військової адміністрацій Краматорського району Донецької області крім повноважень, віднесених до його компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснює повноваження відповідної міської ради, її виконавчого комітету, відповідного міського голови. Таким чином, Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області на теперішній час наділена повноваженнями на захист порушеного інтересу Миколаївської міської ради у суді. Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка площею 2,0000 га Кадастровий номер 1424256200:06:000:0868 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області підлягає поверненню у комунальну власність Миколаївської міської територіальної громади. Водночас, вирішуючи вимоги позову про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, суд приходить до наступного. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19), постанові Верховного Суду, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року № 472/156/21 та багатьох інших. Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Власник з дотриманням вимог статті 388\~ЦК Україниможе витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Так, для витребування нерухомого майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не привело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зроблено висновок про те, що обрання позивачем неналежного (неефективного та/або неправомірного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Врахувавши наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у спорі про витребування майна, вимога про визнання недійсним Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не є ефективним способом захисту, що є підставою для відмови в задоволенні цієї вимоги. Отже, вимоги позову про визнання недійсним спірного Наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області є неефективним способом захисту, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. В той же час, представником відповідача [PERSON] , адвокатом Статівою О.В., подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначає, що закон покладає на орган місцевого самоврядування обов`язок контролю за додержанням земельного законодавства, відповідно орган місцевого самоврядування Миколаївська міська рада зобов`язана була бути обізнаною щодо наявності порушення земельного законодавства і відповідно строк позовної давності має починатися саме з того моменту, коли позивач повинен був дізнатися про порушення його права 02 лютого 2018 року. З наданих суду документів не зрозуміло, чому Миколаївська міська рада не виконала покладений на неї законом обов`язок і в період лютого 2018 року по березень 2023 року не заявила про порушення свого права. Наполягає на тому, що судом має бути застосований строк позовної давності, який сплинув 02.02.2021 і відповідно з цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа, право якої порушене, довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Норма ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачає презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав. Про це зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14. Пізніше такий висновок підтвердився у практиці Верховного Суду (постанова ВП ВС від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц), а у постанові ВП ВС від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 було сказано, що аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо. Той факт, що 06 січня 2021 року порушене кримінальне провадження не є сам по собі безумовною підставою, яка дає право наполягати, що саме з цього моменту має відраховуватися строк позовної давності. Також, порушення кримінального провадження не перериває строку позовної давності і не доводить поважності причин не обізнаності власника про порушення його права. Органи прокуратури не можуть підміняти органи місцевого самоврядування, а лише покликані захищати права держави у випадку не виконання органами місцевого самоврядування покладених на них повноважень та за відсутності органу, якому надано право звернутися до суду. Відповідач наполягає на тому, що судом має бути застосований строк позовної давності, який сплинув 02 лютого 2021 року і відповідно з цих підстав відмовити в задоволенні позову. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267\~ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.\~257\~ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.\~261\~ЦК Українивизначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 2 ст.\~45\~ЦПК Українипрокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. За змістом ч. 1 ст.\~46\~ЦПК Україниоргани, які відповідно до ст.\~45\~цього Кодексузвернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють. Таким чином, норми, установлені ч. 1 ст.\~261\~ЦК Українищодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верхового Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Миколаївській міській раді надано повноваження на розпорядження всіма землями державної власності розташованими за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, крім земель, які залишились у державній власності, лише з 27.05.2021 року згідно Закону України № 1423-IX від 28.04.2021. Про виявлені порушення та намір звернутися до суду Слов`янська окружна прокуратура повідомила листом Миколаївську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області 21.02.2022, на який отримано лист від Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № 24 від 06.09.2022 про те, що у зв`язку зі збройною агресією РФ Миколаївська міська рада не мала об`єктивної можливості належним чином вживати заходи щодо захисту порушених інтересів територіальної громади. Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів. Аналогічна позиція викладене постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Саме з дати реєстрації вказаного кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, тобто з 06 січня 2021 року, та виявлення обставин протиправного вибуття спірної земельної ділянки, слід обчислювати початок перебігу строку позовної давності для прокурора, який з цього моменту мав об`єктивну можливість дізнатись, що оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області прийнято з порушенням вимог закону. Окрім того, оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 239-СГ був винесений 02.02.2018, на думку представника відповідача строк позовної давності сплив 02.02.2021, однак в той час в Україні діяв карантин. Згідно Постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року за № 211, карантин був встановлений з 12 березня 2020 року на всій території України, який діяв до 01 липня 2023 року. Відповідно до п. 12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З даним позовом до суду прокурор звернувся 03 жовтня 2022 року, таким чином, прокурор звернувся до суду із цим позовом з дотриманням трирічної позовної давності. За таких обставин заява про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1,2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду; з позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено з 1 січня 2022 року в розмірі 2481,00 грн. Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 39089,49 грн. судового збору, що складається з судового збору, сплаченого за вимогу немайнового характеру розмірі 2481,00 грн., та судового збору, сплаченого за вимогу майнового характеру в розмірі 36608,49 грн. Відповідно до ч. 9 ст.141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Підстав для стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] немає, оскільки стороною позивача не доведено, що при набутті вказаним відповідачем права власності на земельну ділянку, останній знав про те, що вона набута первинним власником [PERSON] з порушенням вимог земельного законодавства. Крім того, оскільки в задоволенні немайнової вимоги про визнання незаконним та скасування наказу відмовлено, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. відшкодуванню не підлягають. З огляду на викладене, судовий збір слід стягнути з відповідачів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, посадові особи якого не вжили заходів для перевірки чи має [PERSON] право на безоплатну передачу їй у власність земельної ділянки, та [PERSON] , яка приховала факт використання права на безоплатне отримання земельної ділянки даного виду, на користь Донецької обласної прокуратури в загальному розмірі 36608,49 грн., а саме по 18304,25 грн. з кожного. Крім того, Донецька окружна прокуратура сплатила судовий збір у розмірі 3028,00 грн. за подану апеляційну скаргу Слов`янською окружною прокуратурою Донецької області на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.05.2024 року по даній цивільній справі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року ухвала Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2024 року була скасована та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Отже, судовий збір у розмірі 3028,00 грн. також слід стягнути з відповідачів: ГУ Держгеокадастру у Донецькій області та [PERSON] на користь Донецької окружної прокуратури, а саме по 1514,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial