Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулось ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі позивач) з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач) заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.09.2020 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК» (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено Кредитний договір №Z76.00615.007024405. 07 липня 2023 року між первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено Договір факторингу №07072023. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу, позивач набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 40\~271 грн 41 коп., з яких: 15\~854 грн 51 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6\~642 грн 12 коп. сума заборгованості за відсотками; 17\~774 грн 78 коп. заборгованість за комісіями. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надав. У судове засідання призначене на 11 год 00 хв на 27.03.2025, представник позивача не прибув, однак у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вказавши, що у березні та травні 2023 року він отримав від АТ «ІДЕЯ БАНК» пропозицію щодо списання банком частини боргу за умови погашення ним 19\~049 грн 00 коп. кредиту. Відповідач дану пропозицію прийняв та 17.05.2025 сплатив кошти у сумі 19\~050 грн 00 коп., на підтвердження чого надав суду копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №6043942 від 17.05.2023. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що 17.09.2020 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК» (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування №Z76.00615.007024405 (далі Договір). Відповідно до п. 1.2-1.4, 1.6, 1.8 Договору №Z76.00615.007024405, сума кредиту 29\~700 грн 00 коп., процентна ставка 9,99% змінювана, визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу Банку в розмірі 0,49%, строк кредиту\~12 місяців, дата повернення кредиту\~17.09.2021. Згідно з п. 1.5 договору, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку №1 як «плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується відповідно до діючих Тарифів Банку. Пунктом 1.7 Договору визначено, що банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у сумі 25\~603 грн 45 коп. на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «ІДЕЯ БАНК», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4\~096 грн 55 коп., згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього Договору. Відповідно до п. 2 Договору, нанесенням власноручного підпису під цим Договором застрахована особа акцептує оферту та укладає Договір добровільного страхування життя. Крім того, відповідно до п. 3.2 Договору, нанесення власноручного підпису під цим договором позичальник зобов`язується виконувати умови договору та його невід`ємних складових. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується, ордером-розпорядженням №1 та ордером розпорядженням №2 від 17.09.2020. Відповідачем отримано досудові вимоги від 05.05.2023 №22617439 та від 09.03.2023 вих. №1221920180 від первісного кредитора про пропозицію щодо списання банком частини боргу за умови погашення ним 19\~049 грн 00 коп. кредиту. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №6043942 від 17.05.2023 відповідач прийняв пропозицію ТОВ «ІДЕЯ БАНК» та сплатив 19\~050 грн 00 коп. на погашення кредиту. 07 липня 2023 року між первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено Договір факторингу №07072023. Відповідно до п.2 Договору факторингу №07072023, Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та надсилається Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z76.00615.007024405 в сумі 40\~271 грн 41 коп., з яких: 15\~854 грн 21 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6\~642 грн 12 коп. сума заборгованості за відсотками; 17\~774 грн 78 коп. заборгованість за комісіями. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 07.07.2023 заборгованість за кредитним договором №Z76.00615.007024405 від 17.09.2020 не погашена, залишок заборгованості\~40\~271 грн 41 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до\~ст.526 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1\~статті 510 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 513 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. З матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «ІДЕЯ БАНК» 17.09.2020 було укладено договір кредитування №Z76.00615.007024405. Направивши відповідачу досудові вимоги від 05.05.2023 №22617439 та від 09.03.2023 вих. №1221920180 первісний кредитор запропонував списати частину суми боргу, за умови сплати ним коштів на погашення заборгованості у сумі 19\~050 грн 00 коп. Відповідач дану пропозицію прийняв та сплатив на користь ТОВ «ІДЕЯ БАНК» заборгованість у сумі 19\~050 грн 00 коп., що стверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №6043942 від 17.05.2023. Згідно з нормою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом Тобто, передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору. Так, суд виснував, що на момент укладення договору факторингу від 07.07.2023 №07072023 між ТОВ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» між відповідачем та первісним кредитором договірні відносини були припинені у зв`язку з виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті кредиту. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору у сумі 3028 грн 00 коп. покладаються на позивача.

Outcome: dismissed