Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго" (далі Підприємство) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01.03.2013\~р. по 01.04.2022\~р. у розмірі 52\~113,36\~грн., посилаючись на те, що [PERSON] є споживачем послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , які воно надає, проте зобов`язань з оплати цих послуг він належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість. Заочним рішенням від 07.11.2022\~р. позов Підприємства було задоволено та стягнути на його користь з [PERSON] на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2013\~р. по 01.04.2022\~р. у розмірі 52\~113,36\~грн. (а.\~с.\~38). Ухвалою від 14.05.2024\~р. заочне рішення від 07.11.2022\~р. скасовано та призначено справу до розгляду (а.\~с.\~60). 31.05.2024\~р. Підприємством подало заяву від 30.05.2024\~р. про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути на його користь з [PERSON] на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2013\~р. по 30.04.2024\~р. включно у розмірі 67\~496,21\~грн. (а.\~с.\~65 66). Ухвалою від 27.09.2024\~р. заяву від 30.05.2024\~р. Підприємства про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду (а.\~с.\~80). [PERSON] своєї позиції щодо предмета спору у порядку, встановленому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив, проте від його представника надійшла заява від 26.09.2024\~р., у якій він зазначає, що позовні вимоги не визнає, не наводячи будь-якого обґрунтування такого невизнання, а також просить застосувати позовну давність (а.\~с.\~76). Судом з`ясовано, що [PERSON] з 01.07.2008\~р. є власником житла за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією від 06.10.2021\~р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та інформацією від 27.05.2024\~р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та (а.\~с.\~18, 69). Станом на 29.05.2024\~р. за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна особа [PERSON] (з 12.03.2008\~р.), що підтверджується витягом №\~2585 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29.05.2024\~р. (а.\~с.\~70). Як вбачається зі змісту позовної заяви, довідки від 27.04.2022\~р. Підприємства та таблиці-розрахунку заборгованості, [PERSON] , будучи власником квартири за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.03.2013\~р. по 30.04.2024\~р. включно отримував послуги з постачання теплової енергії, які надавались Підприємством (а.\~с.\~19, 67 68). Крім того, на ім`я [PERSON] ( [ADDRESS] ) Підприємством відкрито особовий рахунок [NUMBER] , що підтверджується таблицею-розрахунком заборгованості (а.\~с.\~67 68). Таким чином, [PERSON] є (індивідуальним) споживачем житлово-комунальних послуг у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Зобов`язання з оплати послуг з теплопостачання [PERSON] виконував неналежним чином, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість у розмірі 67\~496,21\~грн., що підтверджується таблицею-розрахунком заборгованості (а.\~с.\~67 68) та не спростовано [PERSON] . Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Зважаючи на наведене, Суд приходить до висновку, що позов Підприємства ґрунтується на вимогах законодавства України. Разом з тим, як зазначалось раніше, представник [PERSON] подав заяву про застосування позовної давності. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до пункту 12 розділу "ПРИКІНЦЕВІ ТА\~ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Цивільного кодексу\~України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 12.03.2020\~р. на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020\~р. №\~211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20.05.2020\~р. №\~392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22.07.2020\~р. №\~641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 09.12.2020\~р. №\~1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", який було відмінено з 24:00 30.06.2023\~р. постановою Кабінету Міністрів\~України від 27.06.2023\~р. №\~651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Згідно з пунктом 19 розділу "ПРИКІНЦЕВІ ТА\~ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №\~64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022\~року №\~2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином позовна давність з 12.03.2020\~р. по 30.06.2023\~р. продовжувалася на цей строк, при цьому з 24.02.2022\~р. перебіг позовної давності зупинений станом на день ухвалення цього рішення. Частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 267\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Підприємство звернулося з позовом 28.04.2022\~р., що підтверджується відміткою про його одержання на першому аркуші позовної заяви (а.\~с.\~1). Таким чином Підприємством пропущено позовну давність за позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з березня 2013\~р. по січень 2017\~р. включно, тобто у розмірі 13\~118,\~16\~грн. Підприємство не надало будь-яких доказів, які б вказували, що воно пропустило позовну давність за вказаними вимогами з поважних причин. Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов Підприємства підлягає частковому задоволенню, а саме на його користь з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з лютого 2017\~р. по квітень 2024\~р. включно у розмірі 54\~378,05\~грн. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь Підприємства у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1\~998,81\~грн.

Outcome: partial