Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ОРЕГОН» про стягнення грошових коштів і свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.02.2021 року, між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ОРЕГОН» як «Продавцем», від імені та в інтересах якого на підставі Договору доручення №2 від 05.10.2016 року діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Сібіес Сейлз», в особі директора Сухомліної Оксани Володимирівни, як «Повіреного Продавця», та [PERSON] , як «Покупцем», укладено попередній договір № С3.06.1.068 купівлі-продажу квартири. Так, за вказаним договором, відповідач зобов`язався продати, а позивач купити однокімнатну квартиру загальною площею 52,88 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , проектний номер 52. Позивачем за попереднім договором № С3.06.1.068 купівлі-продажу квартири від 22.02.2021 року було сплачено 689898, 92 грн.. Відповідно до п.3.2 попереднього договору від 22.02.2021 року, заплановані терміни: завершення будівельно-монтажних робіт по шостій секції житлового будинку IV (четвертий) квартал 2022 року. Однак, всупереч умовам п. 4.1.9 попереднього договору, відповідач не завершив монтажно-будівельні роботи у житловому будинку та не передав квартиру за адресою: [ADDRESS] , в експлуатацію покупцю, а також не уклав основний договір. Серед позовних вимог позивач просив суд стягнути грошові кошти в загальному розмірі 1068 220, 32 грн., що складається з суми боргу у розмірі 689898,92 грн., інфляційного збільшення у розмірі 310923,25 грн., а також нарахованих трьох проценти річних у розмірі 67 398,15 грн.. 29 травня 2024 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 16 серпня 2024 року. В зв`язку оголошенням повітряної тривоги на території Сумської області та неявкою представника відповідача підготовче судове засідання було відкладено на 11 вересня 2024 року та на 04 жовтня 2024 року. 04 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання і справу призначено до розгляду по суті на 16 грудня 2025 року. 16 грудня 2024 року слухання справи було відкладено на 10 березня 2025 року. 29 травня 2024 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми задоволено заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову та вирішено накласти арешт на грошові кошти, що належать Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», у межах суми позову 1068 220, 32 грн., крім коштів, що містяться на рахунках накладення та /або звернення стягнення на які заборонено законом. Представник позивача [PERSON] - адвокат Буланов О.М. позов підтримав повністю, просить суд його задоволити, слухати справу у його відсутність та відсутність позивачки. Відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ОРЕГОН», було повідомлено належним чином про місце, дату та час судових засідань по вказаній справі, представник до суду не з`явився. Представник відповідача подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Правом подання відзиву, надання доказів відповідач не скористався. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що продавцем за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ОРЕГОН», інтереси якого при підписанні договору на підставі договору доручення представляло ТОВ «Сібіез Сейлз». В силу приписів статті 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК Україниза договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Таким чином, обов`язок з виконання зобов`язання та повернення коштів, наданих представнику продавця на виконання договору доручення щодо підписання попереднього договору і отримання грошових коштів, покладається саме на довірителя, тобто АТ «ЗНВКІФ «ОРЕГОН». З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2021 року, між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ОРЕГОН», як «Продавцем», від імені та в інтересах якого на підставі Договору доручення №2 від 05.10.2016 року діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Сібіес Сейлз», в особі Сухомліної Оксани Володимирівни, як «Повіреного Продавця», та [PERSON] , як «Покупцем», укладено попередній договір № С3.06.1.068 купівлі-продажу квартири. Відповідно до п.1.1 попереднього Договору сторони зобов`язалися в майбутньому, в чіткій відповідності до умов та положень Попереднього договору укласти договір купівлі-продажу квартири, з наступними характеристиками: [ADDRESS] , 1-кімнатна квартира за №52, 7 поверх, проектна площа 52,88 кв.м. Відповідно до п.2.1 попереднього Договору сторонами узгоджено, що орієнтована загальна вартість квартири, за яку вона буде продана Покупцю згідно Основного договору становитиме 689898, 92 грн.. Вказана сума розраховується як добуток загальної проектної площі квартири та вартості 1 кв.м. площі квартири становить 13046,5 грн. вартість 1 кв.м. площі квартири є сталою та не може бути змінена продавцем в односторонньому порядку. Відповідно до п. 2.2. попереднього договору від, покупець на підтвердження власної платоспроможності та наміру щодо укладення Основного договору та виконання інших обов`язків, що покладені на нього згідно Попереднього договору, зобов`язаний сплатити Продавцю, шляхом перерахунку на рахунок Повіреного Продавця, грошові кошти в якості забезпечувального платежу, розмір якого дорівнює загальній вартості квартири, що вказано в п.2.1 попереднього Договору, та має бути сплачений у строки, визначені Попереднім договором. Відповідно до п.2.4. попереднього договору, покупець зобов`язується сплатити частину забезпечувального платежу в розмірі 13915 грн., що еквівалентно 500 доларів США, станом на дату укладення цього договору, в день підписання попереднього договору сторонами. Іншу частину забезпечувального платежу покупець зобов`язується сплатити протягом трьох банківських днів з моменту підписання попереднього договору сторонами, а саме до 26.02.2021року включно. Обидві частини забезпечувального платежу мають бути сплачені в безготівковій формі, в національній валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на ступні банківські реквізити: Відповідно до п. 2.12 попереднього договору, при укладенні Основного договору, усі грошові кошти, сплачені Покупцем Продавцю, шляхом перерахунку на рахунок Повіреного Продавця, в процесі виконання Попереднього договору, будуть зараховані у належний з Покупця платіж за Основним договором. Відповідно до п. 2.13 попереднього договору, на підставі Договору доручення №2 від 05.10.2016 року, укладеного між Продавцем та Повіреним продавця, усі розрахунки між Сторонами будуть здійснюватися за посередництва Повіреного Продавця. Сплата Покупцем будь-яких грошових коштів на рахунок Повіреного Продавця в якості виконання будь-якого фінансового зобов`язання Покупця згідно умов Попереднього договору, вважається належним виконанням даного зобов`язання перед Покупцем. В свою чергу, сплата Повіреним Продавця будьяких грошових коштів на рахунок Покупця в якості виконання будь-якого фінансового зобов`язання Продавця згідно умов Попереднього договору, вважається належним виконання даного зобов`язання перед Покупцем. Відповідно до п. 3.1 попереднього договору, попередній договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, визначених у Попередньому договорі. Строк дії Попереднього договору, може бути припинено або змінено тільки за взаємною згодою Сторін або у випадках, визначених Попереднім договором. Відповідно доп.3.2попереднього договору, орієнтовний термін завершення будівельно-монтажних робіт по шості секції житлового будинку IV (четвертий) квартал 2022 року. Відповідно доп.3.3 попереднього Договору, згідно попереднього договору Сторони беруть на себе обов`язок укласти основний договір протягом трьох місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію. Згідно п. 4.1.9 попереднього договору, продавець зобов`язується дотримуватися строків закінчення монтажно-будівельних робіт у Житловому будинку, визначених у попередньому договорі. Згідно п. 6.1 попереднього договору, за невиконання або неналежне виконання умов попереднього договору, Сторони несуть відповідальність, визначену попереднім договором та чинним законодавством України. Згідно п. 6.2 попереднього договору, сторони погодили, що під невиконанням або неналежним виконанням Стороною умов попереднього договору, вони мають на увазі: п. (в) - невиконання або неналежне виконання будь-якого зобов`язання, вказаного у попередньому договорі. Згідно платіжного доручення №37796087 від 23.02.2021 року позивачка [PERSON] сплатила суму грошових коштів в розмірі 689898, 92 грн. з зазначенням платежу забезпечувальний платіж згідно попереднього договору №СЗ.06.1.068 від 22.02.2021 року купівлі-продажу квартири, одержувач коштів ТОВ «Сібіес Сейлз». Всупереч умовам п. 4.1.9 продавець в строки визначені п. 3.2 попереднього договору від 22.02.2021 року, не завершив монтажно-будівельні роботи у Житловому будинку та не передав квартиру за адресою: [ADDRESS] , 1-кімнатна квартира за №52 , 7 поверх, проектна площа 52,88 кв.м., в експлуатацію Покупцю, а також не уклав Основний договір. Станом на день розгляду справи судом, зобов`язання Відповідачем не виконані, кошти не повернуті, відповідач на спростування позиції позивача не надав доказів щодо введення будинку в експлуатацію та здачі квартири позивачу, а також доказів укладення та підписання основного договору, тобто прострочення виконання зобов`язання відбулося з вини відповідача. З наявних в матеріалах справи копії попереднього договору від 22.02.2021 року купівлі-продажу квартири №СЗ.06.1.068 вбачається, що попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений, а отже є нікчемним в силу ст.ст.635, 675 ЦК України. Відповідно до частин першої, третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,у письмовій формі. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки попередній договір його учасниками укладається з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, то за правилами статті 635ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина друга статті 215, частина перша статті 216 ЦК України). Установивши, що укладений сторонами попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, у порушення вимог статті 635 ЦК України, не посвідчений нотаріально, і що відповідач їх умови не виконав, житловий будинок в експлуатацію не здав, основний договір не оформили, суд приходить до висновку про нікчемність попереднього договору №СЗ.06.1.068 купівліпродажу квартири від 22.02.2021 року. Вирішуючи спірні правовідносини, не залежно від назви договору, суд також повинен встановити його зміст та волевиявлення сторін. Згідно висновків, що викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року по справі №910/7975/21, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 915/1302/19. Водночас якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відповідно до статті 235 ЦК України є удаваним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)). Правовідносини, що виникли між сторонами за умовами попереднього договору, відповідно до якого сторони в майбутньому домовилися про укладення основного договору - купівлі-продажу об`єкта інвестування - квартири в багатоквартирному будинку, на виконання якого позивач вніс вартість новоствореного об`єкта будівництва, а відповідач зобов`язався передати йому зазначене майно після введення будинку в експлуатацію, фактично за своїм змістом є правовідносинами з інвестування майна до яких підлягають застосуванню положення Закону України «Про інвестиційну діяльність». Зважаючи на те, що сторонами при укладені попередніх договорів купівліпродажу нерухомого майна не дотримані вимоги ст. 657 ЦК України щодо нотаріальної форми їх посвідчення, вказані правочини в силу ч.1ст. 220 ЦК України є нікчемними і не створюють ніяких юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з їх недійсністю, зокрема, з повернення отриманих за нікчемним правочином коштів і застосував до спірних правовідносин положення ст.570 ЦК України, з необхідністю визначення, що внесена покупцем сума на виконання попереднього договору є заставою або авансом в розумінні чинного законодавства та угоди сторін. Надаючи оцінку попередньому договору, на переконання суду є встановленими сторонами в договорі предмет, ціна та строки виконання договору, тобто правовідношення має всі необхідні ознаки договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання побудувати квартиру в багатоквартирному будинку в майбутньому, у визначені строки, за кошти позивача, при цьому позивач сплатив 100% вартості об`єкта інвестування, а саме 689898.92 грн., що повною мірою відповідало проектній площі квартири в розмірі 52,88 кв.м., тобто 13046.5 грн. за 1 квадратний метр, що визначено договором, при цьому сторони обумовили, що ціна є сталою та не може бути змінена. Згідно умов договору, сторони визначили цю суму як забезпечувальний платіж, що відповідає й вказівці на призначення платежу в платіжному дорученні від 23.02.2021 року та були сплачені з метою повної оплати за виконання зобов`язання відповідачем, а саме будівництва нерухомого майна квартири. Відповідно до п.2.3 попереднього договору, сторони визначили, що забезпечувальний платіж є іншим, створеним згідно ч.2 ст.546 ЦК України видом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно змісту ст.546 ЦК України визначено вичерпні види забезпечення виконання зобов`язання у виді неустойки, поруки, гарантії, застави, притримання, завдатку, права довірчої власності. Інших видів забезпечення чинним цивільним законодавством не встановлено. Сторонами обумовлено, що забезпечувальний платіж є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання, але зі змісту договору не конкретизовано та не встановлено сторонами яким саме та в чому він полягає. Частина 2 ст.546 ЦК України не конкретизує та не визначає в чому саме полягає зміст визначення терміну іншого виду забезпечення виконання зобов`язання. Тому при вирішенні справи судом повинно бути з`ясовано до якого виду забезпечення виконання зобов`язання відноситься правова природа забезпечувального платежу, згідно попереднього договору, що сплачений позивачем. Оскільки попередній договір його учасниками укладається з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина друга статті 215, частина перша статті 216 ЦК України). Укладений сторонами попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна у порушення вимог статті 635 ЦК України не посвідчений нотаріально. Зважаючи на те, що сторонами при укладені попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна не дотримані вимоги ст.657 ЦК України щодо нотаріальної форми їх посвідчення, вказані правочини в силу ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемними і не створюють ніяких юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з їх недійсністю, зокрема, з повернення отриманих за нікчемним правочином коштів, а внесені покупцем кошти є не забезпечувальним платежем. Отже, норма ч.2 ст.570 ЦК України, яка встановлює презумпцію авансу, тому внесені покупцем кошти підлягають поверненню у повному обсязі, укладений сторонами договір нотаріально не посвідчений і є нікчемним. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 зазначила, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин недійсний у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тлумачення змісту наведеної норми свідчить, що недійсний правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які він мав створювати, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній, одержаного ними на виконання цього правочину. Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Водночас частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Враховуючи наведене, для повернення виконаного за недійсним правочином у разі, коли тільки одна із сторін здійснила його виконання, правила статті 216 ЦК України не застосовуються, а повернення виконаного здійснюється на підставі положень глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України. Таким чином, обов`язок з повернення коштів, наданих представнику продавця на виконання договору доручення щодо підписання попереднього договору і отримання грошових коштів, покладається саме на довірителя, оскільки вчинений представником правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, і при цьому повноваження, яке виникає у представника за цією довіреністю, не має зачіпати його майнових або особистих немайнових прав, враховуючи характер одностороннього правочину. Отже, наявні підстави для стягнення з продавця на користь покупця сплачених за попереднім договором коштів як безпідставно набутих у зв`язку з нікчемністю попереднього договору. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За обставин безпідставного набуття відповідачем грошових коштів 23.02.2021 року початком періоду прострочення має бути 24.02.2021 року, тому розрахунок проведений з 24.02.2021 року по 27.05.2024 року, тобто по дату звернення до суду, так як кошти в даний час не повернуті Позивачу. Тому підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача в загальному розмірі - 1 068 220, 32 грн., що складається з суми боргу у розмірі - 689898,92 грн., інфляційного збільшення у розмірі - 310923,25 грн., а також нарахованих трьох проценти річних у розмірі 67 398,15 грн.. При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступних міркувань: Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 18 травня 2024 року [PERSON] уклала з адвокатом Булановим Олексієм Михайловичем Договір про надання правничої допомоги, за умовами якого вартість послуг погоджується за взаємною угодою сторін та визначається окремим додатковим договором. Згідно Додаткової угоди №1 від 18.05.2024 року до договору про надання правничої допомоги від 18.05.2024 року сторони погодили, що вартість послуг погоджується сторонами та становить фіксовану суму в розмірі 20000,00 грн.. В перелік послуг входить консультація, узгодження правової позиції, підготовка позову, заяви про забезпечення позову, інших заяв клопотань, участь в судових засіданнях в суді першої інстанції. Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16листопада 2022року у справі № 922/1964/21. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20). Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок заявника має бути встановлено, що його заява не підлягає задоволенню, такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved