Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди в розмірі 9000,00 грн. Позов мотивує тим, що па підставі заяви позивача до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області були внесенні відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Ніяких слідчих дій щодо розслідування кримінального провадження Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснено не було. В подальшому було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 16.04.2023 року старшим дізнавачем сектору дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області В.В. Манзадей по кримінальному провадженню № 12020120020001598 від 04.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Не погодившись з вищевказаною постановою позивач подав скаргу слідчому судді Кіровського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2023 року по справі №404/3815/23 скаргу [PERSON] задоволено. Постанова про закриття кримінального провадження від 16.04.2023 року старшим дізнавачем сектору дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області В.В. Манзадсй по кримінальному провадженню № 12020120020001598 від 04.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України скасована. Аналогічна постанова про закриття кримінального провадження від 09.04.2023 року винесена старшим дізнавачем сектору дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Я Козловською по кримінальному провадженню № 12022121130000189 від 08.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст, 185 КК України була скасована ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2023 року (справа №404/3813/23). Вказує, що від протиправних дій органів поліції та прокуратури позивач зазнав дуже сильні душевні переживання, звичний ритм його життя змінився, почав витрачати дуже багато часу на отримання консультацій та порад від фахівців у галузі права, відчував себе незахищеним. Вважає, що дії головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, прокуратури Кіровоградської області є незаконними, протиправними і такими, що завдали йому моральної шкоди через бездіяльність їх підлеглих підрозділів та працівників при досудовому розслідуванні. Факт протиправних дій (бездіяльності) слідчих при проведенні досудового розслідування та неналежного контролю прокурорами встановлено ухвалами слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда. 07.02.2024 ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. Представником відповідача Державної казначейської служби України 14.02.2024 року надано відзив на позовну заяву, яким у задоволенні вимог просив відмовити. Вказав, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Крім того, позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Також необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 9000,00 грн., оскільки не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач оцінюючи шкоду в такому розмірі. 22.02.2024 року представником відповідача Головного управління національної поліції в Кіровоградській області в системі «Електронний суду» та 28.02.2024 року представником Кіровоградської обласної прокуратури подано відзиви на позовну заяву, згідно яких позовні вимоги не визнали, у їх задоволенні просили відмовити. Вважають, що наведені позивачем обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки посилання позивача на бездіяльність правоохоронних органів не свідчить про завдання йому моральної шкоди, яка може бути відшкодована в порядку визначену законодавством. При цьому, бездіяльність органу досудового розслідування може бути предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення немайнових прав позивача. Позивачем 11.03.2024 року через канцелярію суду подано відповіді на відзив. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні 12.06.2024 року позивач, його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, просили задовольнити. Після оголошеної перерви в судове засідання не з`явились, позивач та його представник через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їй відсутності, вимоги підтримали. Представники відповідачів Головного управління національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури в судовому засіданні 12.06.2024 року позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на заперечення, викладені у відзивах на позовну заяву. В судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явився, згідно відзиву на позовну заяву просив розгляд справи проводити у його відсутності. Після оголошеної\~перерви представники\~відповідачів Головного управління національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його батьком. В 2021 році батько переніс інсульт. З повномаштабним вторгненням та з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України у\~позивача стан\~здоров`я був\~стабільним. В 2023 році позивач через погіршення стану здоров`я перестав виходити на зв`язок з родиною сина, хоча до цього моменту завжди був активним, проявляв першим ініціативу. Спілкувався з [PERSON] по телефону два рази на тиждень, підтримував його. Свідку відомо щодо оскарження позивачем постанов про закриття кримінальних проваджень, так як слідство велось тривалий час та як наслідок вплинуло на емоційно-психологічний стан позивача. Загострення хвороб батька відбулось саме після закриття кримінальних проваджень (підвищився тиск), оскільки кримінальне правопорушення це фактично замах на його життя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що вона є ВПО та представником організації захисту прав хворих. Знайомі з [PERSON] ще з часів майдану. В 2023 році звернулась до [PERSON] як до представника ГО «Кіровоградської обласної асамблеї інвалідів» за допомогою для інвалідів гуртожитку, однак він не зміг допомогти вирішити її питання через свій стан здоров`я, скаржився на погане самопочуття, головний біль. [PERSON] пояснював, що отримав погіршення стану свого здоров`я через неправомірні дії щодо розслідування та закриття справ. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] . В червні-липні 2023 року [PERSON] хворів, скаржився на безсоння, головний біль, гіпертонію, депресивний стан. Вона допомагала сусіду [PERSON] з ліками, оскільки сама працює в лікарні. Не пам`ятає через що змінився стан [PERSON] , але не через воєнний стан. Лікувався до серпня 2023 року. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У п.п. 1, 3 ст.\~129\~Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що у провадженні СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебували матеріали кримінального провадження за №12020120020001598 від 04.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] . За результатами досудового розслідування дізнавачем СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області 16.04.2022 року прийнято рішення про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, Скаргу [PERSON] задоволено та ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2023 року зазначену постанову про закриття кримінального провадження скасовано. Процесуальним прокурором 29.12.2023 року до суду спрямовано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, у провадженні СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 12022121130000189 від 08.02.2022 року за ч. 1 ст. 185 КК України за фактом крадіжки невідомими особами майна [PERSON] . За результатами досудового розслідування дізнавачем СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області 09.04.2022 року прийнято рішення про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Скаргу [PERSON] задоволено та ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2023 року зазначену постанову скасовано. Підставами скасування постанов про закриття кримінального провадження є те, що дізнавачі не звернули уваги на доводи потерпілого, не проаналізували та не зробили правових висновків, про які необхідно зазначати в остаточному процесуальному рішенні. Таким чином, не зроблено ретельної досудової перевірки вмотивованих сумнівів потерпілого про можливу наявність умисних дій, ймовірних винних осіб. Дізнавачі формально організували і поверхнево провели досудове розслідування в кримінальному провадженні, ретельно не перевірили усі доводи учасників кримінального провадження, що свідчить про неефективність та довготривалість досудового розслідування. З метою активізації досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили, процесуальним прокурором дізнавачу надано для виконання письмові вказівки. Досудове розслідування у кримінальному провадженні наразі триває. Статтею 4\~ЦПК України унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року в справі №925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Статтею 56\~Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, згідно з положеннями яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 ЦК України). Статтею 1174\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Положеннями ст.\~23\~ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.03.2020 року у справі № 686/13212/19, від 20.01.2021 року у справі № 686/27885/19. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Європейський суд з прав людини у пункті 100 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивач довів факт надмірної тривалості досудового розслідування, довготривале та неефективне досудове розслідування призвело до душевних страждань позивача, враховуючи його вік, звернення із обґрунтованими скаргами на дії слідчих, що вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення порушених своїх прав, тим самим позивачу було завдано моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди суд керується засадами розумності та справедливості і вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача становить 9 000 грн. За таких обставин суд вважає, що з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 9 000,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved