Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки кадастровий номер 3221082200:04:002:0039, площею 0,3415 га, кадастровий номер 3221082200:04:002:0102, площею 0,6571 га, для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться Київська область, Бородянський район, Новозаліська сільська рада. При житті мати заповіт не склала. Останні роки свого життя мати проживала разом з його сестрою у м.Дніпрі. Враховуючи складну і напружену обстановку, пов`язану з військовою агресією російської федерації, зокрема у м.Дніпрі, а саме: постійні затяжні тривоги та прильоти по місту, залишатися у даному регіоні було надзвичайно небезпечно і він (позивач) у вкрай короткі терміни повернувся додому та не подав заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у м.Дніпрі. У серпні 2024 року він (позивач) поїхав до Дніпра щоб подати заяву про прийняття спадщини, але нотаріус в усній формі повідомив, що ним пропущені строки для прийняття спадщини. Тому просив визначити йому додатковий строк два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримав, викладене підтвердив. Відповідач Бородянська селищна рада свого представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без його участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважала, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] і після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельних ділянок з кадастровим номером 3221082200:046002:0039, площею 0,3415 га, кадастровим номером 3221082200:04:002:0102, площею 0,6571 га, для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться Київська область, Бородянський район, Новозаліська сільська рада/а.с.14,15-18,19-20,21-22,23-24/. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтями 1216-1218 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). У частині третій статті 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, віднесення будь-яких обставин до поважних є оціночним та таким, що безпосередньо належить до волі суду та його оцінки. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військової агресією Російської Федерації проти України на території України введено воєнний стан, який продовжується і на теперішній час. 24 лютого 2022 року у зв`язку з широкомасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено військовий стан, який і досі триває. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність заперечень щодо позову з боку відповідача, оскільки позивач у визначений чинним законодавством термін не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з тим що на території України тривалий час продовжуються бойові дії та військовий стан, то суд, вважаючи причину пропуску позивачем строку для прийняття спадщини поважною, визнає за необхідне позов задовольнити та надати [PERSON] додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] терміном три місяці з моменту набрання чинності даним рішенням.

Outcome: approved