Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Виконавчий комітет Лозівської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , з позовом до [PERSON] , у якому просить відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] без позбавлення батьківських прав; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 598,00 грн., щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття на особистий рахунок дитини; передати дитину [PERSON] , виконавчому комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, для подальшого її влаштування. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що [PERSON] має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00049307027 від 07.02.2025, наданого Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Позивач зазначив, що відповідачка тривалий час перебуває під наглядом соціальних служб у зв`язку з неналежним виконанням нею батьківських обов`язків, систематичними пропусками дитиною занять у навчальному закладі без поважних причин, напруженими стосунками з дитиною, вживанням дитиною алкогольних напоїв, тютюнопалінням, залишенням дитиною місця проживання. 02.11.2023 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення про те, що малолітня [PERSON] повернулася до навчання, однак на заняття виходила епізодично, домашні завдання не виконувала. Мати малолітньої [PERSON] , [PERSON] уникає контакту з класним керівником, її було запрошено на засідання координаційної ради з питань освіти, однак вона не з`явилася. Робота проведена з родиною не дала позитивного результату. Спеціалістами служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області спільно з працівниками інших структур, 10.11.2023 року було здійснено обстеження умов проживання родини [PERSON] . Під час обстеження з?ясовано, що родина проживає у двох кімнатах гуртожитку, які обладнані необхідними меблями. Умови проживання задовільні, в наявності побутова техніка, постільна білизна, засоби гігієни, продукти харчування. Малолітня [PERSON] забезпечена одягом та взуттям, канцелярським приладдям, гаджетом для навчання. З [PERSON] проводилася профілактична робота, щодо підвищення виховного потенціалу та було офіційно попереджено щодо відповідальності по дотриманню прав дітей. 30.11.2023 року службою у справах дітей було порушено клопотання щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч 1. ст.184 КУпАП. Адміністрацією КЗ Лозівський ліцей №12 було повідомлено, що станом на 19.12.2023 року кардинальних змін у поведінці [PERSON] не відбулося, вона виходила на заняття епізодично, домашні завдання не виконувала, її не було атестовано з усіх предметів. Мати [PERSON] , [PERSON] не цікавиться шкільним життям доньки та не має на неї впливу. Згідно повідомлення адміністрації КЗ Лозівський ліцей №12, станом на 08.02.2024 року кардинальних змін у поведінці [PERSON] не відбулося, за період з 18.01.2024 по 08.02.2024 вона відвідала три уроки, домашні завдання не виконувала. Спілкування з [PERSON] та її матір`ю результатів не дало. Наказами служби у справах дітей від 20.03.2024 року, 27.11.2024 року малолітню [PERSON] , було взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Мати [PERSON] , [PERSON] , надала до служби письмову заяву з проханням тимчасово влаштувати її доньку до сім`ї патронатного вихователя, у зв`язку зі складними життєвими обставинами. Малолітня [PERSON] надала письмову згоду на її влаштування до сім`ї патронатного вихователя. Рішенням виконавчого комітету від 16.02.2024 року [PERSON] було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Протягом квітня-червня 2024 року мати [PERSON] змінила своє ставлення до навчання та виховання дитини, постійно спілкувалася з нею в телефонному режимі та під час особистих зустрічей. У зв`язку з цим вона звернулася до служби із заявою щодо повернення дитини на виховання та спільне проживання. Під час проживання [PERSON] у сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , малолітня налагодила режим дня, почала виходити на онлайн уроки, навчатися, виконувати домашнє завдання. За три місяці відбулися позитивні зміни у житті [PERSON] , вона звикла до нового режиму, змінила своє бачення про життя та зробила для себе висновки. Рішенням виконавчого комітету від 25.06.2024 року було припинено перебування малолітньої [PERSON] у сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Після повернення [PERSON] до матері, згідно повідомлення адміністрації КЗ Лозівський ліцей №12 станом на 05.11.2024 року у період з 23.10.2024 по 05.11.2024 [PERSON] не виходить на заняття, домашнє завдання не виконує, кардинальних змін у її поведінці не спостерігається. Спілкування класного керівника з матір`ю [PERSON] відбулось у телефонному режимі тричі протягом тижня, але позитивних результатів не дало. У подальшому 06.12.2024 року у зв`язку зі складними життєвими обставинами [PERSON] надала до служби письмову заяву з проханням тимчасово влаштувати її дитину [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Відповідно до рішення міської ради від 13.12.2024 року малолітню [PERSON] було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] терміном на три місяці. За результатами спостереження за дитиною, встановлено, що впродовж місяця відбулося багато позитивних змін у поведінці [PERSON] , вона повернулася до навчання, покращився психоемоційний стан дитини. З інформації зазначеної в журналі спостереження за дитиною вбачається наявність конфлікту між [PERSON] та її матір`ю, абсолютного непорозуміння між ними, відсутність підтримки та почуття захищеності з боку матері. 15.01.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету розглянуто питання щодо стану виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] . Членами комісії прийнято рішення рекомендувати службі підготувати позовну заяву про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав. 10.01.2025 року [PERSON] надала до служби письмову заяву, у якій вказала, що не заперечує проти вилучення доньки, без позбавлення батьківських прав. 30.01.2025 року спеціалістом служби у справах дітей з метою визначення думки [PERSON] було проведено бесіду. Під час бесіди було встановлено, що вона проживає в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , спілкується з матір`ю в телефонному режимі. Малолітня [PERSON] зазначила, що розмови з матір`ю закінчуються криками та звинуваченнями. [PERSON] надала до служби заяву у якій зазначила, що не заперечує проти відібрання її у матері та проживання в іншій родині. Вищевикладене говорить про те, що у матері [PERSON] відсутнє бажання подолати складні життєві обставини, підвищувати виховний потенціал, проводити необхідну роботу з психологом, створити атмосферу підтримки та взаєморозуміння необхідну для повноцінного розвитку та життя малолітньої доньки. Враховуючи вищевикладене, позивач діючи в інтересах дитини звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Надано відповідачці строк для подання відзиву. Відповідачка [PERSON] не скористалася своїм правом та не надала відзив на позовну заяву. 11.03.2025 року ухвалою суду було призначено справу до судового розгляду. Представник позивача, у судове засідання не з`явилася, надала заяву у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву, у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала заяву у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За вимогами ст. 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 17 СК України, орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що [PERSON] має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00049307027 від 07.02.2025, наданого Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відомості про батька дитини внесені відповідно за ч.1 ст.135 СК України (а.с.16-17). Згідно з викладеним у висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування, про доцільність відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав (а.с.11-12), відповідачка не виконує належним чином батьківські обовязки. [PERSON] з донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Для проживання родини облаштовано дві кімнати гуртожитку. Умови проживання задовільні. Адміністрацією КЗ Лозівський ліцей №12 було повідомлено, що малолітня [PERSON] виходить на заняття епізодично, домашні завдання не виконує, її мати [PERSON] не цікавиться шкільним життям доньки та не має на неї впливу. Відповідно до наказів служби у справах дітей від 20.03.2024 року, 27.11.2024 року малолітню [PERSON] , було взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Мати [PERSON] , [PERSON] надала до служби письмову заяву з проханням тимчасово влаштувати її доньку до сім`ї патронатного вихователя, у зв`язку зі складними життєвими обставинами. Малолітня [PERSON] надала письмову згоду на її влаштування до сім`ї патронатного вихователя. Рішенням виконавчого комітету від 16.04.2024 року [PERSON] було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Протягом квітня-червня 2024 року мати [PERSON] змінила своє ставлення до навчання та виховання дитини, постійно спілкувалася з нею та у зв`язку з цим звернулася до служби із заявою щодо повернення дитини на виховання та спільне проживання. Рішенням виконавчого комітету від 25.06.2024 року було припинено перебування малолітньої [PERSON] у сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Згідно повідомлення адміністрації КЗ Лозівський ліцей №12, після повернення малолітньої [PERSON] до матері, у період з 23.10.2024 по 05.11.2024 вона не виходить на заняття, домашнє завдання не виконує, кардинальних змін у її поведінці не спостерігається. Спілкування класного керівника з матір`ю [PERSON] відбулось у телефонному режимі тричі протягом тижня, але позитивних результатів не дало. Відповідно до рішення міської ради від 13.12.2024 року малолітню [PERSON] було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] терміном на три місяці. 15.01.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету розглянуто питання щодо стану виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] . Членами комісії прийнято рішення рекомендувати службі підготувати позовну заяву про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав. 10.01.2025 року [PERSON] надала до служби письмову заяву, у якій вказала, що не заперечує проти вилучення доньки, без позбавлення її батьківських прав. Враховуючи вищезазначене, виконавчий комітет дійшов висновку про доцільність відібрання дитини у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Згідно повідомлень адміністрації Комунального закладу Лозівський ліцей №12 Лозівської міської ради Харківської області від 02.11.2023, 19.12.2023, 08.02.2024, 22.10.2024, 05.11.2024 року малолітня [PERSON] не виходить на онлайн-заняття, домашнє завдання не виконує, кардинальних змін у її поведінці не спостерігається. Спілкування класного керівника з матір`ю [PERSON] позитивних результатів не дало (а.с.30-33). Відповідно до наказів служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 20.03.2024 року та від 27.11.2024 року малолітню [PERSON] , було взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.19). [PERSON] надала до служби у справах дітей письмову заяву з проханням тимчасово влаштувати її доньку [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя, у зв`язку зі складними життєвими обставинами (а.с.25). Рішенням виконавчого комітету від 16.04.2024 року малолітню [PERSON] було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] терміном на три місяці (а.с.21). Відповідно до копії журналу спостереження за дитиною [PERSON] в період перебування в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] встановлено, що малолітня [PERSON] налагодила режим дня, почала виходити на онлайн уроки, навчатися, виконувати домашнє завдання (а.с.41). 18.06.2024 року [PERSON] надала до служби у справах дітей письмову заяву з проханням повернути на постійне проживання її доньку [PERSON] з сім`ї патронатного вихователя (а.с.23). Рішенням виконавчого комітету від 25.06.2024 року було припинено перебування малолітньої [PERSON] у сім`ї патронатного вихователя [PERSON] (а.с.23). 06.12.2024 року у зв`язку зі складними життєвими обставинами [PERSON] надала до служби письмову заяву з проханням тимчасово влаштувати її дитину [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] (а.с.27). Відповідно до рішення міської ради від 13.12.2024 року малолітню [PERSON] було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] терміном на три місяці (а.с.22). Відповідно до копії журналу спостереження за дитиною [PERSON] в період перебування в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , встановлено, що впродовж місяця відбулося багато позитивних змін у поведінці [PERSON] , вона повернулася до навчання, покращився психоемоційний стан дитини. З інформації зазначеної в журналі вбачається наявність конфлікту між [PERSON] та її матір`ю, абсолютного непорозуміння між ними, відсутність підтримки та почуття захищеності з боку матері (а.с.39-40) Згідно до копії витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 15.01.2025 року №02 було розглянуто питання щодо стану виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] та прийнято рішення рекомендувати службі підготувати позовну заяву про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав (а.с.38). 10.01.2025 року [PERSON] надала до служби письмову заяву, у якій вказала, що не заперечує проти вилучення доньки, без позбавлення батьківських прав (а.с.26). 30.01.2025 року спеціалістом служби у справах дітей з метою визначення думки малолітньої [PERSON] було проведено бесіду. Під час бесіди було встановлено, що вона проживає в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , спілкується з матір`ю в телефонному режимі. Малолітня [PERSON] зазначила, що розмови з матір`ю закінчуються криками та звинуваченнями. [PERSON] надала до служби заяву у якій зазначила, що не заперечує проти відібрання її у матері та проживання в іншій родині (а.с.29). Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Тобто, основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Дослідивши докази в їх сукупності, беручи до уваги не належне виконання відповідачкою батьківських обовязків, враховуючи те, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог, діючи в інтересах дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відібрання дитини без позбавлення відповідачки батьківських прав та передачу дитини виконавчому комітету для влаштування. Суд звертає увагу на те, що відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідачка не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини. Тлумачення статті 4, частини першої статті 170 СК України дає змогу дійти висновку про те, що у разі неможливості (у тому числі, на час пред`явлення позову і вирішення справи) передати дитину родичам, то дитина передається органу опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини й забезпечення тимчасового влаштування дитини. Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта ст. 170 СК України). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (ст. 193 СК України). За таких обставин, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів, у розмірі зазначеному в позовній заяві, є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги є обґрунтованими, зважаючи на те, що відповідачка не заперечувала проти задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку щодо задоволення позову в повному обсязі. Оскільки позивач, звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за розгляд вимоги про відібрання дитини та 1211,20 грн. за розгляд вимоги про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved