Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Адвокат Коган Р.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] . У позові позивач просить: визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] як на частку в спільному майні подружжя. Позов обґрунтований тим, що 07.08.2009 сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі сторони набули спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2011. Оскільки квартира придбана у період шлюбу, вона належть їм як подружжю на праві спільної сумісної власності. Наразі ініційовано позивачем процес розлучення. Ухвалою від 11.09.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засіданняна 11.10.2024. У судовому засіданні сторони просили відкласти засідання для надання можливості укласти мирову угоду, у зв`язку з чим, судове засідання відкладено. У судому засідання 26.02.2025 сторони повідомили, що не врегульовали спірне питання. Представник відповідача подав пояснення, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає, але не погоджується з вимогою про стягнення судового збору. Протокольною ухвалою закрито підготовче засідання, розгляд справи по суті призначений на 20.03.2025. Сторони у судове засідання не заявились, представник позивач та відповідача подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2009 (копія свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 11). 03.02.2011 між [PERSON] (ПРОДАВЕЦЬ) та [PERSON] (ПОКУПЕЦЬ) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 46,2 кв.м., житловою площею 27,8 кв. м (а.с. 13). Договір від 03.02.2011 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидоревич В.А., зареєстрований в реєстрі № 193. При укладанні Договору від 03.02.2011 [PERSON] \~надала згоду\~ [PERSON] \~на покупку\~квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 46,2 кв.м., житловою площею 27,8 кв. м. Заява про згоду посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидоревич В.А., зареєстрована в реєстрі № 192 (а.с.79). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та\~ [PERSON] під час перебування у шлюбі придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до заяви відповідача, він погоджується із запропонованим порядком поділу майна та не спростовує презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу. Враховуючи вищевикладене, норми ст.ст. 60, 61, 65, 70, 74 СК України, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач і відповідач мають рівні частки на нього. Судом також не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме, з урахуванням вимог частини першої статті 70 СК України слід визнати у порядку поділу майна подружжя право власності за кожною із сторін на 1/2 частини спірної квартири. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд виходить з такого: Позивачем при звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. Відповідно до відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Одночасно, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605, 60 грн, а решту 605, 60 грн стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved