Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 жовтня 2024 року вона отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у неї не має оригіналів документів на спадкове майно. Згідно матеріалів спадкової справи №43/2023 щодо майна померлого [PERSON] , єдиним спадкоємцем є [PERSON] . Документи на спадкове майно не втрачені, а знаходяться у відповідачки [PERSON] . Просить витребувати у відповідача [PERSON] правовстановлюючі документи на спадкову квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. \~ \~ \~ \~ Представник позивача\~адвокат Мицак\~Н.Т. у судове засіданні не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності та позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та відмовити у задоволенні позову, оскільки у неї не має правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що згідно заповіту, посвідченого 28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Ізюмською А.В., [PERSON] заповів усе належне йому майно [PERSON] . \~ \~ \~ \~Рішенням Тернівського\~міського суду\~Дніпропетровської області\~від 25\~квітня 2024\~року,\~в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтока Зінаїда Василівна, приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Ізюмська Аліна Вікторівна, про визнання заповіту недійсним, - відмовлено, рішення набрало законної сили 20 серпня 2024 року. \~ \~ \~ \~Постановою державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В. від 07 жовтня 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки у останньої не має правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як вбачається зі спадкової справи №43/2023 після смерті [PERSON] , в матеріалах спадкової справи є правовстановлюючі документи на спадкову квартиру [ADDRESS] , надані відповідачем [PERSON] . Однак,\~стороною відповідача\~згідно поданої\~суду заяви\~від 18\~грудня 2024\~року,\~заперечується факт,\~що у\~останньої є\~правовстановлюючі документи\~на спадкову\~квартиру [ADDRESS] . У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності\~до ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. \~ \~ \~ \~Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, належними та допустимими доказами. \~ \~ \~ \~В постанові Великої палати Верховного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом\~статті 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. В судовому засіданні, стороною позивача не доведено, що у відповідача є в наявності на час подання позову та на теперішній час правовстановлюючі документи на спадкову квартиру [ADDRESS] . В постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 694/1433/17, зазначено наступну правову позицію. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати за ними право власності кожної на 1/4 частину житлового будинку та по 1/4 частини на земельну ділянку, кадастровий номер 7121284800:01:002:0089, площею 0,3338 гектарів, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Суди, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли висновку, що\~позивачі обрали неправильний спосіб захисту порушених прав. Крім того, суди вказали, що\~позивачі не надали достатніх доказів про те, що іншим способом неможливо відновити правовстановлюючий документ та визнати право власності на спадкове майно, а лише у судовому порядку. Колегія суддів з такими висновками судів не погоджується з таких мотивів. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до змісту статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). У статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Установивши, що право позивача [PERSON] на отримання у власність спадкового майна після померлого [INFO] [PERSON] оспорюється [PERSON], а також втрачено оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, суди дійшли обґрунтованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (визнання права власності) узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України, а [PERSON] є належним відповідачем у справі». Отже, у разі втрати правовстановлюючих документів, позивач як спадкоємець має право звернутися до суду з позовом у порядку ст. 392 ЦК України про визнання право власності на спадкове майно. На підставі вищезазначеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed