Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 09.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1033. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 09.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1033. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . У шлюбі народилась донька - [PERSON] (далі - [PERSON] ), [INFO] . Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через несумісність наших характерів, відсутність спільних інтересів, відмінність поглядів на спільне життя, що призвело до втрати почуття любові та фактичного припинення подружніх відносин. З початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну сторони у справі проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, не мають спільних інтересів, крім дитини; не бажають бути разом, примирення між нами неможливе. На даний час наш шлюб існує лише формально і позивач не вбачає сенсу в його збереженні, оскільки це суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. З питань щодо виховання та утримання дитини спору немає. [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди, що спільна донька [PERSON] , [INFO] , залишається проживати разом з матір`ю [PERSON] та перебуватиме на спільному утриманні та вихованні батьків. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 104, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач звернулась до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.03.2025 року. 06.03.2025 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому підтвердила, що дійсно вона із позивачем із лютого 2022 року проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, а тому просила позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 09.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1033, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторно), серія [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . У шлюбі народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.05.2012 року серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1065. Позивач бажає розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує. За положеннями ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Як визначено у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи викладене, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Отже, позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 15.12.2024 року № 2234006301. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 211,20 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved