Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

10.12.2024 року ТОВ «КЛТ Кредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначало наступне. 02.11.2023 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 440, відповідно до умов якого, останньому було надано грошові кошти у сумі 5\~000, 00 грн., зі сплатою процентів 3,5 % від суми кредиту в день, строком на 365 днів. ТОВ «КЛТ Кредит» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, водночас останній порушив умови договору, внаслідок чого має прострочену заборгованість станом на 02.12.2024 року на загальну суму 68 875, 00 грн., яка склалася за кредитом (тіло) 5\~000, 00 грн. та процентами за користування кредитними коштами 63\~875, 00 грн. [PERSON] в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, а тому позивач був змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Отже, ТОВ «КЛТ Кредит» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним договором в розмірі 68 875, 00 грн., та суму понесених судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 3 028, 00 грн., а також витрат на правову допомогу у розмірі 10\~000, 00 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження і її призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 12 год. 00 хв. 09.01.2025 року, яке в подальшому неодноразово відкладалось, останній раз на 09 год. 00 хв. 24.03.2025 року. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Шелудько О.О. зазначав, що 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України «Про споживче кредитування»), згідно до яких максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цією статті, не може перевищувати 1%. Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. При цьому, згідно п. 4, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом надано вказівку на приведення своєї діяльності та документів у відповідність з вимогами цього Закону. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%, протягом наступних 120 днів 1,5%. Отже, заборгованість відповідача за відсотками повинна бути розрахована наступним чином: за період з 02.11.2023 по 24.12.2023 на рівні 3,5% - 3\~850, 00 грн.; за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 на рівні 2,5% - 15\~000, 00 грн.; за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 на рівні 1,5% - 9\~000, 00 грн.; за період з 21.08.2024 по 01.11.2024 на рівні 1% - 3\~600, 00 грн. Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 440 склала 36\~450, 00 грн, з яких: за основною сумою боргу (тілом кредиту) 5\~000, 00 грн., відсотками за користуванням кредитними коштами 31\~450, 00 грн. Крім того, представник відповідача посилався на необхідність зменшення розміру витрат заявлених позивачем на професійну правничу допомогу. Водночас у задоволенні позову просив відмовити та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що до спірного кредитного договору не можуть бути застосовані вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, оскільки дія цього договору не продовжувалась. Учасники справи в судове засідання не з`явились, звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у відсутність учасників справи та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Статтею 12\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї\~глави,\~якщо інше\~не встановлено\~цим параграфом\~і не\~випливає із\~суті кредитного\~договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Виходячи з приписів, викладених в ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 02.11.2023 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 440, відповідно до умов якого, останньому було надано грошові кошти у сумі 5\~000, 00 грн., зі сплатою процентів 3,5 % від суми кредиту в день, строком на 365 днів (а.с. 6-9). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 18 Закону встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародноправових стандартів у цій сфері. Стаття 1 Закону містить визначення термінів: 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. На момент укладення кредитного договору, положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», не містили умов щодо граничного розміру щоденної процентної ставки. Однак, 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України «Про споживче кредитування»). Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Виходячи з п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. При цьому, згідно п. 4, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %. При цьому, позивач, як надавач фінансових послуг, був зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, Перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами Прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, суд вважає, що визначена в кредитному договорі процентна ставка за період з 02.11.2023 по 24.12.2023 на рівні 3,5 % в день, узгоджується з нормами діючого на той час законодавства, а тому складає: 22 дні * 175,00 грн./день = 3 850,00 грн. Починаючи з 25.12.2023 року протягом перших 120 днів щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5%, а у подальшому не міг бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про ще менший розмір відсотків. Таким чином, за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 (120 днів) позивач, виходячи з розміру кредиту 5 000,00 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 125 грн. на день (2,5% в день), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 15 000, 00 грн. (120 днів * 125,00 грн./ день = 15 000,00 грн.). За період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 (120 днів) позивач, виходячи з розміру кредиту 5 000,00 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 75 грн. на день (1,5 % в день), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 9 000,00 грн. (120 днів * 75,00 грн./день = 9 000,00 грн.). За період з 21.08.2024 року по 01.11.2024 року (у межах дії кредитного договору) 72 дня, виходячи з розміру кредиту 5 000,00 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 50 грн. на день (1 % в день), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 3 600,00 грн. (72 дня * 50,00 грн./день = 3 600,00 грн.). За таких обставин, заборгованість відповідача по відсоткам складає: за період з 02.11.2023 по 24.12.2023 на рівні 3,5 % - 3850,00 грн.; за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 на рівні 2,5 % - 15 000,00 грн.; за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 на рівні 1,5 % - 9 000,00 грн.; за період з 21.08.2024 по 01.11.2024 на рівні 1% - 3 600,00 грн. Суд вважає, що стягненню за вказаним договором підлягає заборгованість в розмірі 36\~450, 00 грн., що складається за основною сумою боргу 5\~000, 00 грн., та відсотками за користування кредитними коштами 31\~450, 00 грн., а тому позовні вимоги ТОВ «КЛТ Кредит» підлягають частковому задоволенню. Посилання представника позивача щодо відсутності підстав для застосування вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, внаслідок того, що дія кредитного договору не продовжувалась, суд знаходить помилковими, оскільки кредитний договор було укладено 02.11.2023 до набрання чинності вказаним Законом (25.12.2023), і діяв після його набрання. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу між сторонами встановлено у ст. 137 ЦПК України. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн., на підтвердження чого надав наступні докази: договір про надання правової допомоги № 16/09/2024, укладеного 16.09.2024 між ТОВ «КЛТ Кредит» та фізичною особою-підприємцем (адвокатом) Руденко К.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року на суму 10\~000, 00 грн., платіжну інструкцію № 554 (а.с. 30-36). Представник відповідача - адвокат Шелудько О.О. у відзиві просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на те, що справа не складна, а тому вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на суму 10 000 грн., є завищеними. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial