Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором у розмірі 93\~204,09 гривень В обґрунтування позову зазначено, що 12.08.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 463278721. 28.11.2018 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржника вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №22 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 93\~204,09 гривень : - 21950,00 гривень - сума заборгованості по основному боргу; - 71254,09 гривень сума заборгованості по відсоткам. Оскільки відповідач не виконав умови договору, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 463278721 від 12.08.2021 року у розмірі 93204,09 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Амур Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.11.2023 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2023 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Ленінського районного суду від 09 травня 2024 року позов ТОВ «ФК» «ЄАПБ» до [PERSON] задоволено. Ухвалою Ленінського\~районного суд\~м.\~Дніпропетровська від\~20.05.2024\~року прийнято заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.05.2024 року по справі №199/9335/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Ленінського\~районного суд\~м.\~Дніпропетровська від 03 червня 2024 року \~ заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 травня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості, скасовано, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року підготовче провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості, закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. 12.02.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов від представника відповідача-Ходіної Н.В. у якому вона заперечувала проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що жодних документів про набуття ТОВ "Таліон плюс" права вимоги до\~ [PERSON] до позовної заяви\~ не додано, у тому числі\~ і\~ реєстр боржників\~ №155 від 12.10.2021\~року до Договору факторингу\~ №28/1118-01,\~ укладеного\~ між\~ ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та\~ ТОВ «Таліон Плюс», на який позивач посилається\~в позовній заяві, та сам договір факторииrу № 28/1118-01, а відтак позивачем\~ не доведено, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги\~ за кредитним договором № 463278721 від 12.08.2021\~року, та у свою чергу,\~ що\~ ТОВ «Таліон Плюс» мало таке право вимоги для його подальшого\~ передання позивачу за договором факторингу №\~20102022\~від 20.10.2022. У\~ зв`язку з чим не доведено наявність правових підстав для задоволення\~ вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за кредитиим договором\~ N 463278721 від 12.08.2021\~року. Одночасно зазначила, що позивач посилається на розрахунок заборгованості, який складений\~ працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова\~ Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», натомість, жодних\~ відомостей про нарахування заборгованості первісним кредитором - ТОВ\~ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» - не надано. Крім цього, відсутня виписка за Кредитним договором № 463278721 від\~ 12.08.2021\~року, яка відображає порядок нарахування заборгованості за\~ відсотками по кредиту та суми внесених коштів Позичальником. Згідно Кредитного договору № 463278721 від 12.08.2021\~року, розмір кредиту\~ становить 22000,00 гривень, строк кредиту - 30 днів, процентна ставка за кредитом -\~ 361,35 відсотків річних (1,17% - щоденно). Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором\~ у розмірі 93204,09,05 гривень, що складається з наступного: 21950,00 гривень - сума\~ заборгованості по основному боргу; 71254,00 гривень - сума заборгованості по відсоткам. Отже, за Кредитним\~ договором № 463278721 від 12.08.2021\~року проценти за користування\~ кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто\~ терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості\~ по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з\~ врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування\~ коштами складає\~7722,00гривень(22000/100x1,17%30).\~ Крім того, звернула увагу суду, що проценти нараховували після закінчення терміну кредитування. Належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених\~норм законодавства щодо виникнення між позивачем\~та\~ відповідачем\~ зобов`язальних правовідносин\~ Договорами про надання фінансового кредиту\~ не надано. Розрахунки заборгованості\~ за\~ доказами наявності або\~ відсутності договірних зобов`язань між сторонами не є доповненням до\~ позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог\~ майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни\~ позову. Крім цього, всі розрахунки заборгованості, які містяться у\~ матеріалах справи складені позивачем, а не первісними кредиторами, що не дає\~ можливості встановити реальну суму заборгованості, яка була у відповідача\~ на момент передачі прав вимоги за Кредитними договорами. За таких обставин, позивачем не доведено факту укладення Кредитного\~ договору та отримання відповідачем від позивача будь-яким чином коштів.\~ У зв`язку з наведеним, можна дійти висновку про недоведеність порушення\~ прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність\~ підстав для задоволення позовних вимог.\~\~ Представник позивача [PERSON] в позовній заяві просив провести розгляд цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник Ходіна Н.В., в судове засідання не з`явилися, представник відповідача подала заяву, в якій просила розглянути справу без участі сторони відповідача та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, доходить висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 12.08.2021\~року між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено\~кредитний договір\~№ 463278721 у формі\~електронного документа\~з використанням\~електронного підпису,\~відповідно до\~умов якого\~відповідач отримала\~кредит у\~розмірі кредитного ліміту в сумі 22000,00\~гривень строком на 30 днів, а саме до 11.09.2021 р. зі сплатою 1,98% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого для надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Пунктом 1.3. договору встановлено, що кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 21950,00 гривень одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 11.09.2021 р. Згідно з п. 1.7. Договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 11.09.2021 р. У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором. Відповідно до п. 1.8. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. Пунктом 1.9.1. Договору встановлено, що виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 105,85 процентів річних, що становить 0,29 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. Згідно з п. 1.9.2. Договору за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 428,28 процентів річних, що становить 1,17 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. Матеріалами справи\~підтверджено,\~що\~ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою вказаний договір викладено у новій редакції. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20102022, в якому зазначено про відступлення права вимоги до боржника [PERSON] . З витягу з реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача складає 93\~204,09 гривень, яка складається з: - заборгованість по основному боргу 21\~950,00 гривень; - заборгованість по відсоткам 71\~254,09 гривень Позивачем\~надано розрахунок\~заборгованості, складений\~ТОВ «ФК «ЄАПБ» за\~кредитним договором\~ № 463278721\~від 12.08.2021\~станом на \~31.08.2023\~року, відповідно\~до якого\~заборгованість становить\~93204,09\~гривень, яка складається з тіла кредиту у розмірі\~21950 гривень та процентів\~у розмірі 71254,09 гривень. Частинами 1,2\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 639 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того,\~ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1\~статті 513 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини 1\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1\~ст. 519 ЦК України). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2\~ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст.\~77, ст.\~81 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Пунктом 27\~постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Предметом договору факторингу згідно зі\~ст. 1078 ЦК України\~може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до положень ст. ст.\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 05.07.2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16.10.2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 року у справі №755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої\~статті 203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини 1 статті\~512, статті\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Так, позивач на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 463278721\~від 12.08.2021 року посилається на те, що між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором, який був укладений 12.08.2021 року, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Отже, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 463278721 був укладений між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та [PERSON] 12.08.2021 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання [PERSON] перед первісним кредитором, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року. З матеріалів справи також вбачається, що на час укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про [PERSON] , як боржника, міститься у наданому позивачем реєстрі прав вимоги № 2\~від 20.10.2022\~року ТОВ «Таліон Плюс», тобто майже через три роки після укладення договору відступлення права вимоги. Таким чином, між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і навіть не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли вже після укладення вказаного договору. Суд звертає увагу, що позивачем також не було надано жодного доказу оплати клієнтом фактору фінансування за відступлені права вимоги визначені у договорах факторингу та відповідних реєстрах відступлення прав вимоги до боржників. В тому числі не надано доказів оплати фінансування по договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» у розмірі визначеному реєстром. Так само і відсутні докази в матеріалах справи оплати фінансування позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» по договору факторингу № 20102022\~від 20.10.2022\~року. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 року у справі № 911/3185/20). Враховуючи зазначене, позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 463278721\~від 12.08.2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а отже і ТОВ «Таліон Плюс» не мало права відступати права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відтак, відповідач [PERSON] не повинна нести відповідальність перед позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки останній не має права вимагати до [PERSON] сплати заборгованості за укладеним 12.08.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» кредитним договором №463278721\~від 12.08.2021 року. Також суд дійшов висновку, що не є підтвердженням наявності заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором розрахунок заборгованості, який складений ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки жодних відомостей про нарахування заборгованості первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» не надано. Виписка за кредитним договором № 463278721 від 12.08.2021 року, яка відображає порядок нарахування заборгованості за відсотками по кредиту та суми внесених коштів позичальником, в матеріалах справи відсутня та позивачем суду на надана, тому суд при вирішенні спору по суті приймає до уваги позицію представника відповідача [PERSON] щодо недоведеності позовних вимог позивачем, яка викладена у відзиві на позов. Будь-яких контраргументів, які б спростували позицію відповідача, яка викладена у відзиві, позивачем не надано. Дослідивши\~всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно\~наявні у\~справі докази,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~з`ясувавши\~усі обставини\~справи,\~суд, враховуючи вищевикладені норми права, дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими і достатніми доказами обставини, на які він посилається, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2\~ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються\~\~у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed