Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Анастасія» про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником двох земельних ділянок, а саме площею 5,6950 га з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області та площею 0,9701 га з кадастровим номером 1224586000:01:002:0307, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області. У 2023 році йому стало відомо, що нібито між ним та ФГ «Анастасія» 22.09.2021 року було укладено два договори оренди належних йому земельних ділянок. Однак він укладання ціх договорів оренди не узгоджував, особисто цих договорів не бачив, не підписував і в оренду належні йому земельні ділянки не передавав. Крім того, на момент підписання договорів оренди мав інший паспорт з відмінними від вказаних у договорі реквізитів, а саме договори оренди укладені від імені «Климась», а згідно ID-паспорту від 04.11.2020 року його прізвище « [PERSON] ». ФГ «Анастасія» добровільно повертати належні йому земельні ділянки відмовляється. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245 площею 5,6950 га, що розташована на території П' ятихатського району Дніпропетровської області № б/н від 22.09.2021р., укладений від імені орендодавця [PERSON] з орендарем Фермерське господарство «Анастасія»; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1224586000:01:002:0307 площею 0,9701 га, що розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області № б/н від 22.09.2021р., укладений від імені орендодавця [PERSON] з орендарем Фермерське господарство «Анастасія»; скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) Фермерське господарство «Анастасія» щодо земельної ділянки площею 5,6950 га з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245, зареєстрованого від 22.10.2021 року номер запису 4505993, припинивши речове право - права оренди земельної ділянки площею 5,6950 га з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245; скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) Фермерське господарство «Анастасія» щодо земельної ділянки площею 0,9701 га з кадастровим номером 1224586000:01:002:0307, зареєстрованого від 22.10.2021 року номер запису 4709818, припинивши речове право - права оренди земельної ділянки площею 0,9701 га з кадастровим номером 1224586000:01:002:0307; усунути перешкоди у користуванні належними йому на праві власності земельними ділянками шляхом передачі їх в його користування від Фермерського господарства «Анастасія»; стягнути з Фермерського господарства «Анастасія» моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача ФГ «Анастасія» Тарасевич С.О. позов не визнав та пояснив, що 22.09.2021 року між позивачем та ФГ «Анастасія» були укладені договори оренди належних позивачу земельних ділянок, саме площею 5,6950 га з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області та площею 0,9701 га з кадастровим номером 1224586000:01:002:0307, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області. Вказані договори оренди позивач підписував особисто. Надати оригінали спірних договорів оренди наразі немає можливості, так як вони втрачені. Проте, позивач після підписання договорів оренди земельних ділянок теж отримав примірник оригіналів вказаних договорів. Дійсно прізвище позивача в договорах оренди зазначено « [PERSON] », а не « [PERSON] », проте це позивач ввів в оману ФГ «Анастасія», надавши ксерокопію свого паспорта старого зразка. Вимоги позивача вважає незаконними та необгрунтованими, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є головою фермерського господарства «Анастасія», а позивач був його колишнім зятем. 22.09.2021 року між позивачем та ФГ «Анастасія» були укладені договори оренди належних позивачу земельних ділянок, саме площею 5,6950 га з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області та площею 0,9701 га з кадастровим номером 1224586000:01:002:0307, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області. Вказані договори оренди позивач підписував особисто. Надати оригінали спірних договорів оренди наразі немає можливості, так як вони втрачені. Реєстрацією спірних договорів оренди займалась бухгалтер [PERSON] .. Вислухавши сторони, дослидивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником земельних ділянок - площею 5,6950 га з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області та площею 0,9701 га з кадастровим номером 1224586000:01:002:0307, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 160736 від 04.10.2007 року, копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №160742 від 04.10.2007 року/а.с.18,19/. Згідно копії рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] (ІПН: [NUMBER] ) державних актів від 04.10.2007 року виданих П`ятихатською районною державною адміністрацією на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 160736, кадастровий номер 1224586000:02:002:0245 площею 5,6950 га, для ведення фермерського господарства, розташовану на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області; серії ЯЕ160742, кадастровий номер 1224586000: 01:002:0307 площею 0,9701 га, для ведення фермерського господарства, розташовану на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області виданих на ім`я [PERSON] /а.с.26-28/. Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що сформований 15.06.2024 року - земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 0,9701 га з кадастровим номером 1224586000: 01:002:0307, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області належить [PERSON] , перебуває в оренді ФГ «Анастасія», дата державної реєстрації речового права 22.10.2021 року, строк дії речового права - 10 років/а.с.20/. Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що сформований 15.06.2024 року - земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею площею 5,6950 га з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245, яка розташована на території Саївської сільської ради П`ятихатського району належить [PERSON] , перебуває в оренді ФГ «Анастасія», дата державної реєстрації речового права 22.10.2021 року, строк дії речового права - 10 років/а.с.20 на звороті/. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є, те, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. За ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що діяла на момент укладення договорів оренди землі та оспорених договорів, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Оскільки матеріали справи не містять та відповідачем не надано ні для огляду суду та навіть не долучено копію договору, суд вважає, що у даному випадку відсутній факт укладення між сторонами договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 0,9701 га з кадастровим номером 1224586000:01:002:0307 та площею 5,6950 га з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245, які розташовані на території Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області. Великою Палатою Верховного Суду від 16 червня 2020 року ухвалено постанову у справі № 145/2047/16-ц, в якій Велика Палата Верховного Суду висловила думку про необхідність відступлення від наведеного вище висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, із тих мотивів, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено (не підписано)), не підлягає визнанню недійсним. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів, позаяк цей спосіб захисту є неефективним. Натомість ефективним способом захисту права, в контексті фактичних обставин справи № 145/2047/16-ц є усунення перешкод у користуванні належним власнику майном, тобто негаторний позов. Таким чином, зі змісту вказаної правової позиції Великої Палати Верховного Суду убачається, що ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13- ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1224586000:02:002:0245 площею 5,6950 га, що розташована на території П`ятихатського району Дніпропетровської області № б/н від 22.09.2021р., укладеного від імені орендодавця [PERSON] з орендарем Фермерське господарство «Анастасія» та договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1224586000: 01:002:0307 площею 0,9701 га, що розташована на території Саївської сільської ради Гятихатського району Дніпропетровської області № б/н від 22.09.2021р. укладеного від імені орендодавця [PERSON] з орендарем Фермерське господарство «Анастасія» задоволенню не підлягають, оскільки заявлені вимоги не є ефективним способом захисту права, в контексті фактичних обставин справи. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При цьому, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовано факт не укладення спірного договору оренди, відомості про який були внесені до державного реєстру, а тому вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні належними йому праві власності земельними ділянками, шляхом передачі їх в його користування підлягають задоволенню. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право оренди земельної ділянки за відповідачем, який не ґрунтується на укладеному договорі, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права оренди на земельну ділянку за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19. Що ж стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступног. Відповідно достатті 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральнашкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Суд вважає доведеним, що між неправомірними діями відповідача та заподіянням позивачу шкоди, яка полягає в існуванні перешкод у користування своїм майном, є причинно-наслідковий зв`язок. Виходячи з вищенаведеного, зважаючи на глибину моральних і душевних страждань позивача, суд вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є обгрунтованою, при цьому з урахуванням принципу розумності і справедливості суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди складає 5 000 грн. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial