Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

До Сколівського районного суду Львівської області 14 січня 2025 року в порядку, передбаченому пунктом першим частиною 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до [PERSON] , з предметом про стягнення заборгованості за кредитним договором №211207-010 від 07 грудня 2021 року за період з 07 грудня 2021 року по 05 серпня 2024 року в розмірі 69\~859 гривень 27 копійок. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 07грудня 2021 року між ТзОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 211207-010. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 25 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю платежі, строки і суми яких зазначені в графіку платежів. Плата за користування кредитом нараховується щомісячно за кожен місяць користування кредитом. У складі плати за користування кредитом, можуть нараховуватися відсотки за перший день користування кредитом, фіксована щомісячна комісія та (або) одноразова комісія за користування кредитом в залежності від обраного позичальником кредитного продукту. Відповідно до п. 2.2. кредитного договору, процентна ставка за договором є фіксованою. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору, датою повернення суми кредиту, так само як і датою сплати заборгованості за договором, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, договір набуває чинності і діє 10 років з моменту укладення, але в будь-якому випадку - до повного виконання позичальником своїх зобов?язань за договором. Відповідно до п. 3.5. кредитного договору, у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору, сторони не звільняються від обов?язку виконання зобов?язань, що виникли під час його дії. Відповідно до п. 5.6. кредитного договору, сторони договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов?язаннями сторін, що виникають з умов договору, в тому числі щодо сплати штрафів, процентів та відшкодування збитків становить 10 років. Кредитний договір №211207-010 від 07.12.2021 року було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором F56776 (07.12.2021 року о 16:00:22). Згідно з розрахунком кредитної заборгованості за кредитним договором № 211207-010 від 07.12.2021 року станом на 05.08.2024 року заборгованість [PERSON] перед ТзОВ «Кредитсервіс» становить 69 859,27 грн., яка складається з: 1) простроченої заборгованість за сумою кредиту 24 456,75 грн.; 2) простроченої за процентами 45 402,52 грн. Відповідач - [PERSON] - у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзОВ «Кредитсервіс» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 21 січня 2025 року вважається такою, що йому вручена 04 лютого 2025 року. Втім, відповідач свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів, як і не подав заяву про визнання ним позовних вимог. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її сторін до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Водночас, заяв, клопотань на момент розгляду цієї від позивача та відповідача у зазначеній цивільній справі, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надходило. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року у цій судовій справі, справу за цивільним позовом ТзОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано за підсудністю в Сколівський районний суд Львівської області. У порядку, передбаченому ст. 32 ЦПК України, провадження у цій справі відкрито ухвалою судді від 21 січня 2025 року, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на 19 березня 2025 року. Між тим, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив не подав, про причини не повідомив, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Суд зі згоди представника позивача, обумовленої у прохальній частині позовної заяви, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки текст рішення складено 24 березня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 19 березня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 24 березня 2025 року. Перевіривши зібрані докази, постановляючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що 07 грудня 2021 року між ТзОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 211207-010. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 25 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю платежі, строки і суми яких зазначені в графіку платежів. Плата за користування кредитом нараховується щомісячно за кожен місяць користування кредитом. У складі плати за користування кредитом, можуть нараховуватися відсотки за перший день користування кредитом, фіксована щомісячна комісія та (або) одноразова комісія за користування кредитом в залежності від обраного позичальником кредитного продукту. Відповідно до п. 2.2. кредитного договору, процентна ставка за договором є фіксованою. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору, датою повернення суми кредиту, так само як і датою сплати заборгованості за договором, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, договір набуває чинності і діє 10 років з моменту укладення, але в будь-якому випадку - до повного виконання позичальником своїх зобов?язань за договором. Відповідно до п. 3.5. кредитного договору, у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору, сторони не звільняються від обов?язку виконання зобов?язань, що виникли під час його дії. Копія договору про надання кредиту від 07 грудня 2021 року, а також копія публічної пропозиції (оферти) ТзОВ «Кредитсервіс» укладення договору про надання кредиту на умовах продукту «Рекредит», містяться у матеріалах справи. Кредитний договір №211207-010 від 07 грудня 2021 року було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором F56776 (07 грудня 2021 року о 16:00:22). Довідка про укладання договору міститься в матеріалах справи. Згідно з розрахунком кредитної заборгованості за кредитним договором № 211207-010 від 07 грудня 2021 року станом на 05 серпня 2024 року заборгованість [PERSON] перед ТзОВ «Кредитсервіс» становить 69 859,27 гривень, яка складається з: 1) простроченої заборгованість за сумою кредиту 24 456,75 гривень; 2) простроченої за процентами 45 402,52 гривень, що продубльовується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 211207-010 від 07 грудня 2021 року, з якого вбачається, що [PERSON] отримав в кредит 25\~000 гривень, з яких двома платежами у 2022 році повернув 5\~806 гривень 75 копійок, водночас, в нього залишилась відповідно до договору непогашена заборгованість за сумою кредиту 24\~456 гривень 75 копійок, а також заборгованість за процентами 45\~402 гривень 52 копійки. Відтак, позивач ТзОВ «Кредитсервіс» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу [PERSON] кредит у встановленому договорі про надання кредиту розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. Згідно з\~положеннями ст.\~8\~Конституції України\~в Україні\~визнається і\~діє принцип\~верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей\~524-526,\~533-535\~ЦК України\~дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частин 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Резюмуючи все вищезазначене у своєму взаємозв`язку, суд дійшов висновку що позовні вимоги ТзОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення у повному обсязі. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість, яка складає в загальній сумі 69 859 гривень 27 копійок. При цьому судом також було враховано, що розмір спірної заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 гривень 40 копійок, які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України наявною в матеріалах справи, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному обсязі. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги 25-01/2023 від 25 січня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог»; акт №3 приймання-передачі наданої правової допомоги від 04 січня 2024 року за договором 25-01/2023 від 25 січня 2023 року, згідно якого послуги з правової допомоги надані в повному обсязі за підготовку та направлення/подачі однієї позовної заяви до Стрийського міськрайонного суду Львівської області стосовно [PERSON] в сумі 7 000 гривень; довіреність №2 від 05 січня 2024 року, наданої директором ТОВ «Кредитсервіс» адвокату Павленку С.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000531 адвоката Павленка С.В., платіжна інструкція №1567 від 05 січня 2024 року, де платник ТОВ «Кредитсервіс», отримувач Адвокатське об`єднання «Правовий діалог» на суму 7 000 грн, призначення платежу: виплата правничої допомоги згідно акта №3 від 04 січня 2024 року по договору про надання правничої допомоги №25-01/2023 від 25 січня 2023 року. Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, чинним ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 9901/350/18 та номером провадження 11-1465заі18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 826/1216/16 та номером провадження 11-562ас18, й додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19. Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений вказаним адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, зважаючи на численні однотипні справи в судах України за позовом ТзОВ «Кредитсервіс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, й з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 7 000 гривень не є співмірною, а відтак, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 4 500 гривень, що буде за даних обставин справи співмірним і розумним розміром відшкодування таких. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved