Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, на загальну суму 126569,53 грн. та судових витрат, мотивуючи позовні вимоги тим, що 08.08.2019 [PERSON] уклала з АТ «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 95529443000, відповідно до якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт, в розмірі 30000 грн., зі сплатою процентів, в розмірі 55%, строком по 10.08.2021. В подальшому, 26.06.2024, АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 275, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги, в т.ч. і за договором № 95529443000, укладеним між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк». Відповідач, будучи позичальником, не виконує умови договору, не сплачує кошти на погашення кредитного зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, в розмірі 57565,14 грн., яка складається з: 27839,69 грн. заборгованості за основним боргом; 29725,45 грн. - заборгованості за відсотками. Крім того, 19.07.2013 між [PERSON] та АТ «ОТП БАНК» було укладено договір № Н031015202 про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), відповідно до якого відповідачу було відкрито рахунок, надано картку та встановлено кредитний ліміт, в сумі 1000 грн. Підписанням заяви фізичної особи на встановлення кредитної лінії, відповідач погодилась із будь-яким розміром кредитної лінії. В подальшому, 13.10.2023, АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 13/10/23, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги, в т.ч. і за договором № Н031015202, укладеним між [PERSON] та АТ «ОТП БАНК». Відповідач, будучи позичальником, не виконує умови договору, не сплачує кошти на погашення кредитного зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, в розмірі 69004,39 грн., яка складається з: 45675 грн. заборгованості за тілом кредиту; 23329,39 грн. - заборгованості за відсотками. Заперечуючи проти вимог, викладених у позові, представник відповідача Чубенко М. подав до суду відзив та додаткові пояснення, у яких зокрема зазначив, що жоден з документів, долучених до позовної заяви не оформлений у відповідності до вимог ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому вважав, що позивач не надав доказів на підтвердження заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 95529443000, а відповідач заперечує її наявність. Стосовно кредитного договору № Н031015202 від 19.07.2023, зауважив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів погодження сторонами усіх істотних умов договору. В подальшому просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність, посилаючись на те, що договір, укладений 19.07.2013, тобто більше 12 років тому, а положень щодо збільшення строку позовної давності договір не містить. З врахуванням наведеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовні заяві міститься клопотання позивача про розгляд справи відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, у відповіді на відзив представник позивача, з посиланням на норми чинного законодавства повністю заперечив твердження, викладені у відзиві і позов просив задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, суд дійшов наступного висновку. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. За статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:1) у паперовому вигляді;2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг";3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;4) в порядку, передбаченому\~Законом України\~"Про електронну комерцію". Закон України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію»\~(далі Закон № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 цього Закону\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону\~№ 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4\~статті 11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5\~ст.11 Закону\~№ 675-VIII). Згідно із ч. 6\~ст.11 Закону № 675-VIII\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8\~ст.11 Закону\~№ 675-VIII, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону\~№ 675-VIII моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 08.08.2019 [PERSON] уклала з АТ «УКРСИББАНК» Договір про надання споживчого кредиту № 95529443000, підписанням якого погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщенні для ознайомлення на сайтіwww.my.ukrsibbank.comта на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті "Урядовий кур`єр" №105, 09.06.2017 (із усіма змінами доповненнями): - умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування погашення; - умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Як вбачається з Анкети-Заяви від 08.08.2019 [PERSON] звернулась до Банку щодо надання їй суми кредиту у розмірі 10000 грн. (а.с.9). До договору про надання споживчого кредиту долучено і паспорт споживчого кредиту від 12.04.2019 року, де розділи 4 та 6 підтверджують розмір процентів, який визначено Анкетою-Заявою від 08.08.2019 (а.с. 7,8). 26.06.2024 між AT «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №275, у відповідності до умов якого, AT «УКРСИББАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «УКРСИББАНК» за плату та на умовах, визначених цим Договором (а.с.14-16). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 275 від 26.06.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 57565,14 грн., яка складається з: 27839,69 грн. заборгованості за основним боргом; 29725,45 грн. - заборгованості за відсотками. Крім того, 19.07.2013 між [PERSON] та АТ «ОТП БАНК» було укладено договір № Н031015202 про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), відповідно до якого відповідачу було відкрито рахунок, надано картку та встановлено кредитний ліміт, в сумі 1000 грн. Підписанням заяви фізичної особи на встановлення кредитної лінії, відповідач погодилась із будь-яким розміром кредитної лінії. В подальшому, 13.10.2023, АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 13/10/23, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги, в т.ч. і за договором № Н031015202, у відповідності до умов якого, АТ «ОТП БАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «ОТП БАНК» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Витягу з Реєстру божників № 2 від 13.10.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача, в розмірі 69004,39 грн., яка складається з: 45675 грн. заборгованості за тілом кредиту; 23329,39 грн. - заборгованості за відсотками. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що додані до позову документи, у їх сукупності, не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі вказаних вище кредитних договорів, паспортів споживчого кредиту та наявність у неї заборгованості перед позивачем. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Отже, розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а отже не є належними доказами існування боргу. Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідача, доказів видачі банком відповідачу кредитної картки, її номеру, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в розмірі, заявленому у позові, позивачем не надано, а тому суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості, що заявлена до стягнення, в зв`язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Миколаївського апеляційного суду, викладеній у постанові від 04 березня 2025 року, у справі справа № 479/210/24, номер апеляційного провадження -22-ц/812/287/25. В силу вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed