Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У січні 2025 до суду з позовом звернулося ТОВ «Укр Кредит Фінанс», яке просило стягнути з [PERSON] на свою користь загальну суму заборгованості за Кредитним договором №1346-9002 від 10.02.2024 р., в розмірі 20 000 гривень, з яких: - прострочена заборгованість за кредитом - 4 000 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 16 000 гривень. Мотивує заявлені вимоги тим, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] уклали кредитний договір 10.02.2024, який був підписаний електронним підписом позичальника. Згідно умов договору [PERSON] отримав кошти які зобов`язався повернути сплативши позикодавцю проценти. Свої зобов`язання відповідач не виконав у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість яку він у добровільному порядку не повертає. Ухвалою суду від 10.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного провадження. Відповідач надав відзив на позовну заяву у якій проти позову заперечив. На спростування висунутих вимог зазначив, що заявка на отримання кредиту за вказаним договором ним не подавалась, персональні дані та сканкопії документів для підписання документів не надавались. Передача персональних даних для ідентифікації через систему НБУ BankID для підписання даного договору ним не ініціювалась та не здійснювалась. Позивач не надав доказів успішного використання ідентифікації позичальника перед підписання договору № 1346-9002 через Систему BankID НБУ або інший допустимий законом спосіб, відсутня будь-яка інформацію або докази про реєстрацію позивача як абонента - надавача послуг у Системі BankID НБУ та його статус у цій системі на час підписання договору № 1346-9002. Вказаний одноразовий ідентифікатор ним не отримувався та не використовувався. Кредитні кошти від позивача за даним кредитним договором не отримувались. Зазначає, що належним доказом отримання коштів є виписка, яка в матеріалах справи відсутня. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою просив розгляд справи здійснити у його відсутність, заявлені вимоги підтримав. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечив, підтримав позицію викладену у відзиві, вказав на те, що він договір не підписував, кошти не отримував. Звернув увагу на те, що як зазначено позивачем одноразовий ідентифікатор направлявся на телефон, проте його номера телефона ніде не зазначено. Відповідач підтвердив правильність зазначених в договорі індивідуальних даних ( номер та серію та дату видачі паспорту, ідентифікаційний код, електронну адресу, його прізвище ім`я і по батькові. Суд дослідивши надані докази установив, 10.02.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і [PERSON] , за допомогою Веб-сайту було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1346-9002. В договорі вказані індивідуальні відомості про відповідача, які відповідають дійсності. Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ( одноразовим паролем) . Згідно умов договору сторони погодили, що сума кредиту складає 4 000 грн.; - строк кредитування - 300 днів; - базовий період - 14 днів; - промо-ставка - 1,75% в день; - знижена % ставка - 2,50 % в день; - стандартна % ставка - 2,50 % в день. Сторони узгодили, що кредитодавець надсилає позичальнику підписаний Договір у Особистий Кабінет Позичальника та на його електронну адресу Chornodon.maksym@gmail.com. (п.3.11 договору). Пунктом 3.8. договору зазначено, що у разі погодження із запропонованими кредитодавцем умовами договору, позичальник надає кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття пропозиції кредитодавця (акцепт) шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику каналом комунікації, вказаним позичальником у ІТС кредитодавця, в тому числі, але не виключно: з використанням номеру телефона Заявника (надсилання СМС-повідомлення на такий номер телефону або надсилання повідомлення з використанням сучасних сервісів передачі даних (Viber, WhatsApp, Telegram, тощо) або шляхом здійснення дзвінку на такий номер телефону та повідомлення одноразового ідентифікатора (одноразового паролю); з використанням адреси електронної пошти заявника (надсилання електронного листа на таку адресу електронної пошти), що вважається підписанням договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Накладення позичальником електронного підпису у формі одноразового ідентифікатору здійснюється шляхом введення отриманого одноразового паролю у відповідне поле форми на веб-сайті кредитодавця. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання та перерахував на зазначений боржником номер електронного платіжного засобу, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач зобов`язання з повернення коштів та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 20000 грн, що складається з : 4000 грн - тіло кредиту, 16000 грн - проценти. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. П.14 ст. 1 ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" передбачено, що електронна послуга - будь-яка послуга з надання певного матеріального чи нематеріального блага на користь іншої особи, яка надається через інформаційно-комунікаційну систему. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. П. 1 ст. 1 ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" передбачає зімість термінів, що використовуються в законі. Так автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. П. 11, - електронна ідентифікація - процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи; засіб електронної ідентифікації - матеріальний та/або нематеріальний об`єкт, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи в інформаційно-комунікаційних системах. П. 22, - ідентифікація особи - процес використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті якого забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або уповноваженого представника юридичної особи та перевірка належності особі таких даних. П. 60, - фактор автентифікації - одна з ознак на основі знання (володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу) або володіння (використання матеріального предмета, яким володіє лише користувач), або притаманності (перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів). П. 42, - підтвердження електронного підпису чи печатки - процес перевірки та підтвердження дійсності електронного підпису чи печатки; П. 43- підтвердження електронної ідентифікації - процес перевірки та підтвердження належності ідентифікаційних даних фізичній, юридичній особі або уповноваженому представнику юридичної особи. п. 56- схема електронної ідентифікації - система електронної ідентифікації, в якій засоби електронної ідентифікації видаються фізичним, юридичним особам та уповноваженим представникам юридичних осіб; ч.1,3 статті 14 ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" передбачає, що електронна ідентифікація здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації та процедури автентифікації відповідно до схем електронної ідентифікації. Власники (держателі) інформаційних та інформаційно-комунікаційних систем, з використанням систем яких надаються електронні довірчі послуги, здійснюються відправлення і отримання електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи публічного права, за результатами оцінки ризиків і наслідків неправомірного використання чи підміни ідентифікаційних даних користувачів послуг електронної ідентифікації використовують для здійснення автентифікації в зазначених системах засоби електронної ідентифікації з середнім або високим рівнем довіри. Власники (держателі) інформаційних та інформаційно-комунікаційних систем, з використанням систем яких надаються електронні довірчі послуги, здійснюються відправлення і отримання електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи публічного права, при виборі засобів електронної ідентифікації з середнім або високим рівнем довіри здійснюють оцінку ризиків і наслідків неправомірного використання чи підміни ідентифікаційних даних користувачів послуг електронної ідентифікації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. П.1 Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України 17.03.2020 № 32 (у редакції постанови Правління Національного банку України 01.09.2023 № 105) п5ередбаено п 15, - електронна дистанційна ідентифікація - процес віддаленого розпізнавання фізичної особи абонентом - надавачем послуг/контрагентом абонента - надавача послуг зі спеціальним статусом із підтвердженням успішної автентифікації користувача Системи BankID Національного банку абонентомідентифікатором; п. 16- електронне підтвердження електронної дистанційної ідентифікації (далі - ЕПІ) - складова частина електронної дистанційної ідентифікації - інформація у вигляді електронної анкети, яка формується відповідно до вимог специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку та містить дані користувача Системи BankID Національного банку. П. 22-26 Положення передбачає процедуру ідентифікації та формування електронного підпису. Так користувач для отримання послуги на порталі послуг із використанням Системи BankID Національного банку має обрати Систему BankID Національного банку як спосіб електронної дистанційної ідентифікації та/або верифікації. Система BankID Національного банку після вибору користувачем Системи BankID Національного банку як способу електронної дистанційної ідентифікації та/або верифікації спрямовує його на центральний вузол Системи BankID Національного банку, на якому користувач має обрати абонента ідентифікатора. Система BankID Національного банку після вибору користувачем абонента-ідентифікатора перенаправляє його на сторінку сервісу автентифікації обраного абонента-ідентифікатора для проходження користувачем багатофакторної автентифікації. Абонент-ідентифікатор після успішного проходження користувачем багатофакторної автентифікації формує ЕПІ з даними користувача, запит на які надійшли в ЕЗІ. Система BankID Національного банку відповідно до специфікації взаємодії забезпечує передавання ЕЗІ та ЕПІ між абонентами. Згідно п 27. Положення, абонент - надавач послуг/абонент - надавач послуг зі спеціальним статусом має право створювати ЕЗІ та отримувати ЕПІ у вигляді електронної анкети користувача в Системі BankID Національного банку виключно відповідно до законодавства України, вимог цього Положення, специфікації взаємодії та умов укладених із Національним банком договорів. Стаття 11-1 ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" передбачає права та обов`язки користувачів послуг електронної ідентифікації Так, користувачі послуг електронної ідентифікації мають право на: отримання послуг електронної ідентифікації; вільний вибір засобів електронної ідентифікації з відповідним рівнем довіри для отримання електронних послуг; одноосібний контроль над використанням гаманця цифрової ідентифікації та своїх даних; вільне використання результатів отриманих послуг електронної ідентифікації з урахуванням обмежень, встановлених законодавством та надавачами послуг електронної ідентифікації; оскарження у судовому порядку дій чи бездіяльності надавачів послуг електронної ідентифікації та органів, що здійснюють державне регулювання у сфері електронної ідентифікації; відшкодування завданої їм шкоди та захист своїх прав і законних інтересів. Користувачі послуг електронної ідентифікації зобов`язані: забезпечувати конфіденційність та неможливість несанкціонованого доступу інших осіб до засобу електронної ідентифікації; невідкладно повідомляти надавача послуг електронної ідентифікації про підозру або факт компрометації засобу електронної ідентифікації; надавати достовірну інформацію, необхідну для отримання послуг електронної ідентифікації; своєчасно надавати надавачу послуг електронної ідентифікації інформацію про зміну ідентифікаційних даних, які містить засіб електронної ідентифікації; не використовувати засіб електронної ідентифікації у разі його компрометації. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже договір про відкриття кредитної лінії № 1346-9002 від 10.02.2024 року є домовленістю ТОВ "Укр. Кредит фінанс" та [PERSON] , спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі та підписана електронними підписами сторін . При цьому суд критично відноситься до посилань відповідача про порушення вимог Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України, оскільки вказаний документ не містить зазначених відповідачем засад при здійсненні ідентифікації та формуванні електронного ідентифікаційного підпису. Суд критично відноситься до посилання відповідача про відсутність в договорі його підпису. Оскільки відповідач не надав доказів на спростування тверджень позивача. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже відповідач лише своїм твердженням не може спростувати електронний правочин, підписаний сторонами з використання: електронного підпису. Відповідач не надав відомостей про оскарження у судовому порядку дій чи бездіяльності надавачів послуг електронної ідентифікації та органів, що здійснюють державне регулювання у сфері електронної ідентифікації; інформації про повідомлення надавача послуг електронної ідентифікації про підозру або факт компрометації засобу електронної ідентифікації. Відповідач не спростував тверджень позивача про перерахунок коштів кредитної лінії відповідачу. Враховуючи, викладені обставини, суд вважає встановленим факт укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1346-9002 від 10.02.2024 року , отримання відповідачем кредитних кошті 4000 грн, невиконання відповідачем зобов`язань повернення боргу, правові підстави нарахування процентів за користування кредитом - 16 000 грн , тому позов підлягає задоволенню . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 2422,40 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved