Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У жовтні 2024 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на те, що 01.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] (далі по тексту - відповідач) укладено Кредитний договір № 01.11.2023-100000431, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 000,00 грн зі сплатою щомісячно відсотків, строком на 42 дні. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 17 820,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 9 000,00 грн. та за відсотками - 8 820,00 грн. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 01.11.2023-100000431 від 01.11.2023 року у розмірі 17 820,00 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 29.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18.02.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він не пам`ятає щоб кредитні кошти від позивача в сумі 9 000,00 грн надходили на його рахунок. Крім цього, сума нарахованих процентів є незрозумілою та, на думку відповідача, їх нарахування є незаконним. При цьому, заборгованість, про стягнення якої просить позивач, не є безспірною. Окремо відповідач акцентував увагу суду на тому факті, що його мати зверталась до позивача із заявою, в якій вказувала, що її син є неплатоспроможним та просила врахувати це при видачі кредитів. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві представник позивача зазначив прохання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник відповідача у судовому засідання заперечувала щодо задоволення позову, зазначила, що позов є необґрунтованим, позивачем не доведено фактів укладання договору, перерахунку коштів на рахунок позичальника. Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 01.11.2023-100000431, шляхом подання відповідачем заявки, обміну електронним повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти). Відповідно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору від 01 листопада 2023 року кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту: 9 000 грн 00 коп.; строк, на який надається кредит - 42 календарних днів з дати надання. Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), розміщена на сайті кредитора; заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті. Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 01.11.2023-100000431 від 01.11.2023, з яким він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором Т163. Для підписання і укладення цього правочину був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підставі ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Вiдповiдно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору від 01.11.2023 № 01.11.2023-100000431 кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: 1.дата надання/видачі кредиту - 01/11/2023; 2.сума кредиту: 9 000,00 грн.; 3.строк, на який надається Кредит - 42 днів з дати його надання; 4.дата повернення (виплати) кредиту - 12/12/2023; 5. Первинний період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі «первинний період»); 6.Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. 7.Продовження строку, на який надається кредит, не передбачене. У позичальника та Кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту. 8.Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Розміру процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 9.Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 10.Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. 11.Графік платежів: Проценти, розраховані вищевказаним способом за первинний, черговий періоди, сплачуються в останній день первинного, чергового періоду відповідно; кількість платежів зі сплати Процентів дорівнює кількості періодів, за які сплачуються Проценти. Сума Кредиту у розмірі 9000 грн. 00 коп. сплачується одним платежем в останній день строку, на який надається Кредит. 12.Протягом строку дії договору тарифи за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає супровідних послуг. 13.Неустойка: 225 грн. 00 коп., за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 14.Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 912,50 % річних. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Установлено, що ТОВ «Споживчий центр» вчасно виконано зобов`язання про надання кредиту в погодженому сторонами розмірі, що підтверджується квитанцією № 2385950698 від 01.11.2023. З наданої ТОВ «Споживчий Центр» довідки - розрахунку про стан заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №01.11.2023-100000431 від 01.11.2023 становить: 9 000,00 грн - основний борг; 8 820,00 грн - проценти. Проценти по кредиту нараховані за період з 01 листопада 2023 року по 12 грудня 2023 року. Ураховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені у справі обставини, суд вважає, що цивільне право ТОВ «Споживчий центр» є порушеним, оскільки позичальник [PERSON] у порушення умов укладеного кредитного договору №01.11.2023-100000431, свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 17 820 грн 00 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 000,00 грн та заборгованості по процентах в розмірі 8 820,00 грн. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, тому дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 17 820,00 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, доводи, викладені у відзиві не спростовують обґрунтованості позовних вимог та зводяться до довільного тлумачення умов договору. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved