Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про скасування арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.1998р. позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Рішенням Рівненського міського суду від 27.06.2000 року у справі №2-163/2000р. вищезазначене свідоцтво про право на спадщину було визнано частково недійсним відповідно до якого за [PERSON] (сестрою позивача) було визнано право власності на 1/3 частину вищезазначеного будинку. До моменту ухвалення вказаного рішення суду Рівненським міським судом у цьому ж провадженні було арешт/заборону відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який містить наступну інформацію: Тип обтяження: заборона на нерухоме майно Реєстраційний номер 7301052 Підстава обтяження: ухвала б/н,10.08.1998, Рівненський міський суд. Як вказує рішення суду арешт на спірний будинок скасований судом не був. На даний час в архіві Рівненського міського суду не збереглася вищевказана ухвала суду. На адвокатський запит до Рівненського обласного нотаріального архіву, останнім відмовлено у наданні відповіді на підставі ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Набувши право власності на квартиру ще в 1998 році, позивач не може розпорядитись належним йому майном через наявність вищезгаданої ухвали Рівненського міського суду від 10.08.1998р. та відповідного запису в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що є порушенням ст. 41 Конституції України. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, відзив не надала. Зачлухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво на право на спадщину за заповітом від 25.04.1998 року, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] , спадкова справа №110, зареєстровано в реєстрі №4-1045. Рішенням Рівненського міського суду від 27.06.2000 року у справі №2-163/2000р. вищезазначене свідоцтво про право на спадщину було визнано частково недійсним відповідно до якого за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частину вищезазначеного будинку. Згідно ухвали Рівненського міського суду у цьому ж провадженні було накладено арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації №401157382 від 28.10.2024 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . З інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявна інформація: Тип обтяження: заборона на нерухоме майно Реєстраційний номер 7301052 Підстава обтяження: ухвала б/н, 10.08.1998, Рівненський міський суд. Листом від 03.12.2024 за №882/01-24 Рівненським обласним нотаріальним архівом, відмовлено у наданні відповіді на адвокатський запит щодо надання копії ухвали суду від 10.08.1998 на підставі ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього ж Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядається в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця. Інші особи, які не є учасниками виконавчого провадження та є власниками або володільцями майна, можуть заявити свої вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження. Враховуючи, що на час звернення з цим позовом до суду за наявності арешту протягом двадцяти шести років на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , порушується право власності позивача та він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому позивач має право на судовий захист шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин, позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved