Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилається на те, що відповідач є його батьком. На даний час він навчається на денній формі навчання, на контрактній основі в Дніпровському аграрно-економічному університеті та не має змоги працювати, стипендії не отримує, оплачує проживання у гуртожитку. Просить стягнути з відповідача на свою користь на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно і до закінчення терміну навчання. Процесуальні дії у справі. 04 грудня 2024 року позовна заява надійшла до суду. 16 грудня 2024 року отримано інформацію стосовно позивача та відповідача щодо їхнього зареєстрованого місця проживання. 24 грудня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 06 лютого 2025 року та 06 березня 2025 року витребувано докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони в судове засідання не викликались. Позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач надав заперечення по позов, де вказує, що він згоден сплачувати аліменти на утримання сина в період навчання у розмірі 1/8 частини його доходу, щомісячно. Позивач не звертався до нього про надання йому матеріальної допомоги в позасудовому порядку. З 08 червня 2022 року призваний на військову службу та 26 жовтня 2024 року при виконанні обов`язків отримав поранення - травму важкого ступеню, втрата кінцівки, що тягне за собою встановлення групи інвалідності. В данний час знаходиться вдома, пересувається в інвалідному кріслі-каталці, потребує сторонньої допомоги. В подальшому йому потрібно протезування, на що необхідні кошти. Третя особа пояснень щодо позову не надала. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] з 01 вересня 2024 року навчається на денній формі навчання, на контрактній основі в Дніпровському державному аграрно-економічному університеті. Відповідно до довідки №97 від 04 грудня 2024 року, [PERSON] проживає у гуртожитку № [NUMBER] ДДАЕУ за адресою: [ADDRESS] як здобувач вищої освіти. Як видно із договору №А-7895623 від 14 серпня 2024 року про навчання у Дніпровському державному аграрно-економічному університеті вартість навчання [PERSON] складає 14 660,00 грн на рік. Загальна вартість освітньої послуги складає 58 640,00 грн. Згідно із договором найму житлового приміщення в студентському гуртожитку Дніпровського державного аграрно-економічного університету для здобувачів вищої освіти від 01 вересня 2024 року вартість проживання складає 800,00 грн щомісячно. Відповідно до довідки від 17 лютого 2025 року, загальна сума проживання у гуртожитку за 2024/2025 навчальний рік складає 9 600,00 грн, з яких сплачено 9 300,00 грн. Як видно із платіжних інструкцій, [PERSON] 14 серпня 2024 року сплачено за проживання [PERSON] у гуртожитку 4 800,00 грн та 13 серпня 2024 року сплачено за навчання в університеті 7 330,00 грн. Відповідно до довідки про заробітну плату від 31 жовтня 2024 року, [PERSON] працює у ПРАТ "ІНГЗК" та їй нарахована заробітна плата за період з жовтня 2023 року по вересень 2024 року у розмірі 192 584,21 грн. З 02 вересня 2024 року по 31 грудня 2024 року [PERSON] перебуває у відпочинку без збереження заробітної плати у зв`язку із воєнним станом. Згідно із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 10 березня 2025 року за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, відповідач [PERSON] отримував щомісячний дохід у вказаний період. Як видно із медичної документації, наданої відповідачем [PERSON] , останній перебуваючи в складі Збройних Сил України отримав важке поранення, внаслідок якого проходить лікування. Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивача в період його навчання в добровільному порядку не надає. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Відповідно до положень ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» дав аналогічні роз`яснення щодо визначення осіб, які мають право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Висновок суду. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан учасників справи, потребу повнолітнього сина у коштах на харчування, одяг та взуття, на придбання необхідних матеріалів для навчання та канцелярського приладдя, проживання у гуртожитку тощо. При цьому, суд враховує, що повнолітній син навчається за денною формою здобуття освіти, на контракті, у зв`язку з чим не має змоги працювати та потребує матеріальної допомоги. Батько добровільно матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина в період навчання не надає. Проте, судом встановлено, що у відповідача погіршився стан здоров`я, внаслідок чого останній проходить лікування. В той час, позивачем не надано доказів на підтвердження потреби в розмірі аліментів саме в 1/4 частині від доходу відповідача. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1 ст. 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з наведеного,

Outcome: partial