Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

13.03.2025 р. адвокат Масленнікова Т.М., яка представляє інтереси позивача, засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду м. Києва зі заявою про ухвалення додаткового рішення, вирішивши питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн. Станом на час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення заперечень від відповідача не надходило. На підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд не вбачає необхідності викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21.02.2025 р. у справі №759/21028/24 задоволенні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про стягнення аліментів, задоволено. Стягнуто з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ( [ADDRESS] ) аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, починаючи з 02.10.2024 р. і до закінчення нею навчання або до досягнення двадцятитрьохрічного віку - з урахуванням того, яка з цих обставин настане першою. Стягнуто з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ( [ADDRESS] ) у дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Вказане рішення отримано стороною позивача 10.03.2025 р. Питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішено. У зв`язку з розглядом цієї справи 13.03.2025 р. адвокатом Масленніковою Т.М. подано заяву про ухвалення додаткового рішення та відшкодування витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесених відповідачем. Суд бере до уваги позицію викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, з урахуванням задоволення судом позову, надання представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а саме: договору про надання правової допомоги №11/09/2024 від 11.09.2024 р., рахунок на оплату від 27.09.2024 р., квитанцію АТ КБ «Приватбанк» від 01.10.2024 р. про оплату послуг адвоката у розмірі 5000,00 грн., акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 07.10.2024 р., суд вважає за можливе задовольнити заяву адвоката Масленнікової Т.М. та ухвалити у цій справі додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved