Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У грудні 2024 року представник ТОВ «Явір-Житлобуд -2» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 22 620, 62 грн. Позовну заяву мотивує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Управителем вищезазначеного багатоквартирного будинку є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯВІР-ЖИТЛОБУД-2». Співвласники затвердили кошторис та вибрали управителем багатоквартирного будинку Позивача. Відтак, з 01.12.2021 року Відповідачу виставлялись рахунки за послуги утримання без укладання окремого договору, адже, договір про надання послуг з управлінням багатоквартирним будинком був укладений 23.11.2021 року від імені всіх співвласників їх представником, який був визначений рішенням співвласників. Зобов`язання Позивач по Договору виконував в повному обсязі, проте, Відповідач не виконує повністю свої зобов`язання у відповідності до Закону та у розмірі і строки по Договору, не вносить плату за надані Позивачем послуги з управління багатоквартирним будинком. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням № [NUMBER]. 23 листопада 2021 року між ТОВ «Явір-Житлобуд-2» та співвласниками багатоквартирного будинку за [ADDRESS] було укладено договір 1/Е про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] заборгованість відповідача з грудня 2021 р. по серпень 2024 року становить 22 620,62 грн., 3 % річних за період 01.12.2021. - 31.08.2024р. - 393,48 грн., інфляційне збільшення боргу за період 01.12.2021р. - 31.08.2024р. - 933,16 грн. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Судом встановлено, що відповідач має заборгованість за несплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території . Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування заборгованості, не доведено відсутність заборгованості за несплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, іншого розрахунку заборгованості на спростування наданого позивачем розрахунку не надано, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того, згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що судом встановлено суму заборгованості з оплати послуг на утримання будинку та прибудинкової території, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне збільшення за період з 0112.2021 року по 31.08.2024 року у розмірі 933,16 грн. та 3% річних у розмірі 393,48 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В якості документів, що підтверджують понесені витрати надано договір № 21/10/24-Іг від 21.10.2024р., акт приймання-передачі наданих послуг від 27.11.2024. відповідно до якого гонорар склав 4 000,00 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved