Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0500373393/2 від 29 листопада 2020 року в розмірі 79270,88 грн, яка складається із: заборгованості тілом кредиту 5010,00 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 74260,88 грн., судовий збір в сумі 3028 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 30.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та [PERSON] на підставі Заявки-анкети № 3361615 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована Відповідачем, шляхом підписання електронним підписом Відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0500373393/2. Відповідно до умов викладених в Оферті, Пропозиція (Оферта), Акцепт оферти, Правила та Заявка-анкета становлять єдиний документ - Договір. Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 5010 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії Договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. 11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 0500373393/2 від 29.11.2020 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та боржником яким є: [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором позики № 0500373393/2 від 29.11.2020 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та боржником яким є: [PERSON] . Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 132652,43 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач при стягнути заборгованість у розмірі 137662,43 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5010,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» 74260,88 грн. Не погодившись з позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. 30.11.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] будо укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0500373393/2. Відповідно до п.1.1 договору позики, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «МоnеуВООМ», які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати в повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки і інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах визнаних цим договором та Правилами. Відповідно до п.1.6 в рамках дії даного договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів; Діючий ліміт (сума) кредиту в національній валюті 20000,00 грн.; Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1.75%. Основні умови кредиту (траншу) визначені сторонами договору в пропозиції надання кредиту згідно заявки-анкети від 29 листопада 2020 року та акцепту-оферти від 30 листопада 2020 року на отримання траншу кредиту. Згідно даних документів, розмір кредиту (траншу) становить 5010,00 грн. строк користування кредитом (траншем) 30 днів; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75%; загальна вартість кредиту в грошовому вираженні 2630,25 грн. Вказані документи як і договір позики підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував. 11 лютого 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» був укладений Договір факторингу № 11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 0500373393/2 від 30.11.2020 року. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений Договір про відступлення прав вимоги № 10-01//2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 0500373393/2 від 30.11.2020 року ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 0500373393/2 від 30.11.2020 року. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 5010 грн. і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 11 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року задоволенню не підлягає з огляду на таке. Після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Коллект Центр» вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 11 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року є безпідставними та задоволенню не підлягають. В той час з розрахунку заборгованості наданої позивачем вбачається, що за період дії договору, а саме з 30.11.2020 року по 30.12.2020 року у відповідача виникла заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2630 грн. 25 коп. У зв`язку з цим відповідач вважає, що саме вказана вище сума заборгованість за відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, з огляду на зазначене, відповідач вважає просити суд за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, тобто стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 7640,25 грн., з яких: 5010,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2630,25 грн. - сума заборгованості за відсотками, в іншій частині в позові необхідно відмовити. Представником позивача подано до суду письмові пояснення, відповідно до яких вказано наступне. Відповідач визнає факт укладення договору, право Кредитора нараховувати відсотки та відсоткову ставку, а також наявність заборгованості по тілу кредиту і частково по процентах. проте не згодна із строком, за який нараховано відсотки. Проте, відповідно до умов Договору позики та Правил надання грошових коштів у позику проценти за користування поточною сумою Фінансового кредиту нараховуються на суму Фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений в договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень 7.3 Правил. Проценти за користування кредитом нараховуються щоденно. Нарахування процентів здійснюється також у неробочий чи святковий день. Сторони окремо погодили, що у випадку користування Позичальником кредитом понад строк, встановлений в договорі або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитного договору. Представником відповідача подано до суду письмові пояснення відповідно до яких вказано наступне. Включення до загальної суми заборгованості суми заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 31.12.2020 року по 08.04.2024 року здійснено безпідставно, оскільки даний Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.09.2024 4 період перебуває поза межами визначеного Кредитним договором строку кредитування, останнім днем якого є «30.12.2020 року». Крім того, у письмових поясненнях від 26.06.2024 року позивач вказує про те, що, нібито, між сторонами було погоджено умови можливості нарахування відсотків до моменту повного виконання зобов`язань. Проте, із вищевказаним погодитися не можна, оскільки об`єктивних доказів погодження відповідача на нарахування відсотків поза строком кредитування матеріали справи не містять. Також слід зазначити, що заявка-анкета на отримання кредити, «Пропозиції укласти договір» та «Акцепт оферти від 30.11.2020 року» що долучено до позову, таких умов не містять. Поряд із тим, позивачем додано до позовної заяви Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «MoneyBOOM», що затверджено наказом №14/1 від 18.08.2020 року. Однак доказів погодження відповідача з вищевказаним документом у доданій до позову редакції у матеріалах справи відсутні. Крім того, з долучених позивачем до позовної заяви «Пропозиції укласти договір» та «Акцепт оферти від 30.11.2020 року» вбачається, що позичальнику пропонується прийняти Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «MoneyBOOM», що затверджено наказом №14/1 від 19.08.2020 року (що є фактично іншим документом). Проте даного документу, як і доказів погодження із ним відповідача до позову також не долучено. Таким чином, позивачем не доведено належними, допустимим та достатніми доказами обставину погодження відповідача із нарахування відсотків поза межами 30 денного строку кредитування, а отже й законні підстави для їх стягнення з останнього відсутні. Крім того, вважає, що оскільки на території України діє особливий період, підстави для нарахування та стягнення відсотків з [PERSON] , як дружині військовослужбовця, відсутні. У спірних правовідносинах, грошові кошти було надано 30.11.2020 року строком на 30 днів. Отже зі спливом 30 днів після 30.11.2024 року слід починати відлік строку позовної давності. Згідно частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що у спірних правовідносинах строку звернення до суду сплив, та відповідач робить заяву про застосування позовної давності. Представником позивача подано до суду додаткові пояснення, відповідно до яких вказано наступне. Підписанням Акцепт оферти Відповідач підтвердила, що вона повністю ознайомилась та згодна з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», затверджених наказом №14/1 від 19.08.2020 року. При цьому Відповідач зазначає, що до матеріалів справи долучені Правила, затверджені наказом №14/1 від 18.08.2020 року. Проте, той факт, що в одному з документів міститься технічна помилка в даті наказу, яким затверджено документ, на 1 календарний день не свідчить про те, що Позичальник ознайомився з іншими правилами, ніж ті, які долучені до Позовної заяви. Сторони окремо погодили, що у випадку користування Позичальником кредитом понад строк, встановлений в договорі або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. При цьому, відсоткова ставка протягом дії договорів не збільшувалось. Умовами договору лише передбачалась можливість зменшення відсоткової ставки у випадку виконання пільгових умов споживачем, а у разі їх невиконання повернення до стандартної відсоткової ставки. Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитного договору. Звертаю особливу увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений Відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків. Відповідач зазначає про наявність статусу дружини військовослужбовця та посилається на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до Довідки №1130 від 04.04.2024 року, яку надає Відповідач, [PERSON] перебуває на військовій службі з 23.10.2023 року. Треба звернути увагу, що на момент укладення кредитного договору Відповідач не набула статусу члена сім`ї військовослужбовця і на неї не розповсюджувались пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Більш того, Позивачем було нараховано проценти за користування кредитом з 30.11.2020 року по 09.01.2023 року, тобто до призову чоловіка Відповідача на військову службу. Відповідач не повідомляла ні первісних кредиторів, ні Позивача про набуття нею статусу дружини військовослужбовця. Позивач дізнався про дану обставину лише під час розгляду даної справи з наданих Відповідачем документів. Отже, нарахування відсотків здійснювалось до початку набуття Відповідачем статусу члена сім`ї військовослужбовця. Таким чином, відсутні будь-які підстави для списання процентів за користування кредитом. 30.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та Позичальником, яким є: [PERSON] на підставі Заявки анкети № 3361615 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована Відповідачем, шляхом підписання електронним підписом Відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0500373393/2. Строк дії договору позики 3 роки. Відповідно до умов Договору Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Таким чином, дата повернення кредиту 30.11.2023 року. Ні первісний кредитор, ні Позивач не надсилали відповідачу вимог про дострокове погашення кредиту. Отже, моментом виникнення у позивача права на звернення з даним позовом та моментом початку перебігу позовної давності є невиконання умов договору, а саме 30.11.2023 року та закінчується 30.11.2026 року. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Представник відповідача подав до суду заперечення на додаткові пояснення, відповідно до яких вказано наступне. У поясненнях від 29.09.2024 року відповідач, у тому числі, звертав увагу Шановного суду та наголошував, що позивачем не доведено належними, допустимим та достатніми доказами обставину погодження відповідача із нарахування відсотків поза межами 30 денного строку кредитування, а отже й законні підстави для їх стягнення з останнього відсутні. Вказані аргументи були обґрунтовано тим, що позивачем додано до позовної заяви Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «MoneyBOOM», що затверджено наказом №14/1 від 18.08.2020 року. Однак доказів погодження відповідача з вищевказаним документом у доданій до позову редакції у матеріалах справи відсутні. В той же час, у додаткових поясненнях від 18.10.2024 року фактично не заперечує вказану суперечність та посилається лише на те, що це, нібито, технічна помилка. Проте, відповідач із зазначеним категорично не погоджується. Відповідач зазначає, що оскільки позивачем не подано належних, допустимих та об`єктивних доказів погодження відповідачем Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «MoneyBOOM», то посилання позивача на зміст даного документу є безпідставним та він не повинен братися судом до уваги при розгляді справи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. 30.11.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем було укладено договір про надання фінансових послуг №0500373393/2, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» надало позичальнику кредит в розмірі 5010,00 грн. із строком користування кредитом 30 днів. Строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка, нараховується за один календарний день за умови неналежного виконання умов Договору 1,75%. Річна відсоткова ставка 638,75% Заявка-анкета на отримання кредиту, Пропозиція укласти Договір надання позики та Акцепт оферти підписані відповідачем в електронній формі електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2d0s3q від 30 листопада 2020 року. Факт перерахування коштів відповідачу у сумі 5010,00 грн. підтверджується квітанцією №73886806 від 30.11.2020 року. 11 лютого 2022 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Інфінанс» було укладено договір факторингу №11-02/22, за умовами якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників. 10 січня 2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким ТОВ «Вердикт Капітал» передало позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі й за договором, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положенням ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно дост.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язань за договором позики, укладеним нею в електронній формі, право вимоги за яким набув позивач. Визнаючи позовні вимоги частково, відповідач не обґрунтувала та не навела доводів такого, свого розрахунку заборгованості не надала та не спростувала розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відзив на позовну заяву не надійшов. Враховуючи викладене, а також те, що доказів повернення позики чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за договором у заявленому розмірі 5010,00 грн. Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості складає 74260,88 грн, що в рази перевищує суму отриману відповідачем у позику 5010,00 грн. Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Договір містить зрозумілий розрахунок лише щодо першого базового періоду. А тому на думку суду, укладення відповідачем договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Таким чином, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20). Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 74260,88 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 5010,00 грн за договором про надання коштів на умовах кредиту № 0500373393/2 від 29.11.2020 року, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів. Щодо посилання відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності то слід зазначити наступне. Строк позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, відповідно до ст. 261 ЦК України. Тобто відлік початку позовної давності починається саме з 30 листопада 2020 року. З огляду на вищезазначене, строк позовної давності закінчується 30 листопада 2024 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2024 року у справі № 756/10176/23. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року до 26 березня 2022 року. Аналогічними Законами України воєнний стан продовжувався з 26 березня 2022 року по 25 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 25 травня 2022 року по 23 серпня 2022 року, з 23 серпня 2022 року по 21 листопада 2023 року, з 21 листопада 2022 року по 19 лютого 2023 року, з 19 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року та з 20 травня 2023 року по 18 серпня 2023 року, з 18 серпня 2023 року до 14 лютого 2024 року, з 14 лютого 2024 року до 14.05.2024 року, з 14.05.2024 року до 14.08.2024 року, з 14.08.2024 до 14.11.2024 року, з 14.11.2024 року по 07.02.2025 року, з 08.02.2025 року по 09.05.2025 року продовжено строк дії воєнного стану в України ще на 90 діб. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Отже, оскільки законодавцем було зупинено перебіг позовної давності, то доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності не заслуговують на увагу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає сплаті заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 020,00 грн, яка складається із: заборгованості тілом кредиту 5 010,00 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 5 010, 00 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно дост.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року, укладеного ТОВ «Коллект Центр» з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; перелік послуг та їх ціни; заявку про надання юридичної допомоги №436 від 01 березня 2024 року, якою погоджено надання позивачу правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості, а саме: надання усної консультації з вивченням документів - 2 год. на суму 4000,00 грн, підготовка пропозиції 3 год. на суму 6000,00 грн. На суму складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 5 год. на суму 15000,00 грн, надання письмової консультації з вивчення документів 1 год 3000,00 грн, та витяг з Акту про надання юридичної допомоги (а.с. 47-52). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн витрат на правничу допомогу. У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028,00 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial