Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

29 січня 2025 року представник позивача звернувся з позовом до суду в якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 08 грудня 2023 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Базалицької Ольги Ростиславівни. Представник позивача звернулась до нотаріуса із проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок однак постановою від 11.07.2024 року №194/02-31 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] відмовлено, оскільки право власності на житловий будинок за [PERSON] в органах державної реєстрації прав ним за життя не було зареєстровано. Позивач вказує, що інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 30.01.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін. Ухвалою від 26.02.2025 року закрите підготовче та призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте до суду надійшла заява від представника позивача у якій останній просить розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримує із підстав зазначених у позові та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у письмовій заяві до суду просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення. Дослідивши матеріали справи та письмові докази наявні у ній, приходжу до наступного висновку. Враховуючи ч.3 ст.211 ЦПК України оскільки всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.12.2023 серії [NUMBER] , видане Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.10). Документами про родинні відносини, а саме свідоцтва про народження [NUMBER] та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.06.2016 року підтверджується, що позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] (а.с.11, 12). Отже позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька. Згідно довідки виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 21.10.2024 року №273 [PERSON] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] . Даний житловий будинок [PERSON] придбав у 2007 році і проживав у ньому до дня смерті. Інші зареєстровані та проживаючі з ним особи відсутні (а.с.25). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВЕХ №520992 від 13.09.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошином С.А. [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] у 2007 році у [PERSON] (а.с.20, 21). Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №4599085 від 13.09.2007 року вищезазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований у реєстрі правочинів 13.09.2007 року (а.с.22). Відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Звиняченської сільської ради від 16.10.2008 року №80 на підставі заяви [PERSON] було вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.23). Витягом з погосподарської книги №4 за 2008 рік по особовому рахунку № [NUMBER] підтверджується належність [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] (а.с.23). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №386415779 від 11.07.2024 вбачається, що право власності на житловий будинок, адреса: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Право власності на житловий будинок у даному реєстрі за [PERSON] не зареєстроване (а.с.24). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 липня 2024 року №194/02-31, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Базалицька О.Я. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за номером [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] оскільки право власності на даний житловий будинок за [PERSON] в органах державної реєстрації прав зареєстроване не було (а.с.16, 17). Тобто, позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75065721 від 08.12.2023 року, після померлого [PERSON] за заявою позивача [PERSON] заведено спадкову справу №79/2023, номер у спадковому реєстрі 71698886. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із долученого до матеріалів справи рішення Горохівського районного суду від 140.1.2025 року у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно вбачається, що матеріалами спадкової справи підтверджується, що 08 грудня 2023 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не звертались. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №75068176 від 08.12.2023р. за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України , - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст.41 Конституції України ,- кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним; Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України,- якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Об`днана Палата Касаційного Господарського Суду Верховного Суду у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 висловила правову позицію, що відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт 1 ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право заперечується або оспорюється. Видача свідоцтва про право власності не породжує виникнення права власності воно лише фіксує факт наявності відповідного права, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється. (Постанова КГС ВС від 27.06.2018 у справі №925/797/17) У ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що на момент смерті [PERSON] йому на підставі договору купівлі-продажу належало право власності на житловий будинок за номером [ADDRESS] , однак за життя він не зареєстрував за собою це право власності. Таке нерухоме майно є частиною спадкового майна, а тому [PERSON] вправі успадкувати спадкове майно після смерті спадкодавця [PERSON] , у зв`язку із чим суд вважає доводи сторони позивача підставними, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved