Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] , [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України, у якій позивачі просили: стягнути з відповідача на користь [PERSON] 6 581,82 грн відшкодування витрат понесених на лікування; стягнути з відповідача на користь [PERSON] 180 000,00 грн відшкодування шкоди пов`язаної з втратою годувальника; стягнути з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позовних вимог адвокатом Макух А.В. зазначено, що 04.09.2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, де невстановлений водій невстановленого вантажного автомобіля, у м. Миколаєві по вул. Київське шосе скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті якого останній помер. З огляду на це позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Листом від 09.06.2021 року МТСБУ повідомило, що розгляд заяви про виплату страхового відшкодування зупинено, оскільки відповідач не має документального підтвердження того, що по справі завершено кримінальне провадження, яке позивачі сприймали як за відмову у виплаті страхового відшкодування. Як зазначено у позові, станом на 13.04.2022 року досудове слідство не завершено. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.05.2022 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що слідство у кримінальному провадженні №12020160020002763 за ч. 2 ст. 286 КК України, за яким в наслідок ДТП помер [PERSON] , триває, відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП не встановлено, тому позов пред`явлено до суду передчасно. Також відповідач посилається на те, що оскільки відповідальність іншого учасника (водія транспортного засобу) за скоєння ДТП не встановлено, не з`ясовано чи була застрахована його цивільно-правова відповідальність, тому стягнення відшкодування з відповідача у цій справі призведе до позбавлення МТСБУ права на подання регресного позову. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.02.2023 року витребувано з Відділу поліції №1 МРУП ГУНП України в Миколаївській області: інформацію, щодо стану розслідування кримінального провадження №12020150020002763 від 05.09.2020 року, за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в м. Миколаєві по вул. Київське шосе в районі АЗС «Кворум», невстановленою особою водія, який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер; копію повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №12020150020002763 від 05.09.2020 року (за її наявності); копію висновку експерта про причини смерті [PERSON] у кримінальному провадженні №12020150020002763 від 05.09.2020 року; копію висновку авто-технічної експертизи у кримінальному провадженні №12020150020002763 від 05.09.2020 року. На виконання вимог цієї ухвали 21.02.2025 року з СУ ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення, в якому зазначено що кримінальне провадження №12020150020002763 від 05.09.2020 року за ч. 2 ст. 286 КК України триває. Повідомлення про підозру нікому не повідомлено та не вручена. Також надано висновки експерта №2502 та №23-6403 судової авто технічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП. У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Від [PERSON] , яка представляє інтереси позивачів [PERSON] та [PERSON] , до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивачів та їх представника, у якому адвокат просив суд провести розгляд справи без його з позивачами присутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. За такого, враховуючи наявність відзиву відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020160020002763 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, в якому також зазначено, що 04.09.2020 року до ЧЧ Центрального ВП о 20-22 год. надійшов сигнал про те, що 04.09.2020 року в м. Миколаєві по вул. Київській в районі АЗС «Кворум», приблизно о 20-13 відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участі невстановленого водія, невстановленого вантажного автомобіля, який здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] . В результаті порожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до реанімаційного відділення ЛШМД м. Миколаєва. [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). З наявної у матеріалах справи інформації про склад сім`ї потерпілого слідує, що [PERSON] , який помер в наслідок ДТП, працював не офіційно та мав такий склад сім`ї: сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дружину [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у позові особа, яка має право отримати відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є: син [PERSON] , [INFO] . Наявність родинних зв`язків підтверджується наявними у справі свідоцтвами про народження. Відповідно до наявних в матеріалах справи чеків з аптечного пункту 2 (БСМП): №1224128, №1223791, №1223980, №1223987, №1223983 від 05.09.2020 року та товарного чеку від 05.09.2020 року на лікування [PERSON] було витрачено 6 581,81 грн. Відповідно до довідки від 11.03.2021 року [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради і отримує державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника з 06.09.2020 року. [PERSON] , з 08.08.2019 року зарахований до Національного університету цивільного захисту України на денну форму навчання за рахунок державного бюджету. Термін закінчення навчального закладу за ступенем бакалавра - червень 2023 року. 03.02.2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулася з заявами до Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якій просили виплатити страхове відшкодування по справі №71074 шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди 04.09.2020 року о 20:22, в наслідок якої загинув [PERSON] . Від Моторного (транспортного) страхового бюро України на ім`я [PERSON] та [PERSON] надійшла відповідь, в якій зазначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України розглянуло їх звернення щодо дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка місце 04.09.2020 року о 20:22:00, внаслідок якої загинув [PERSON] та повідомляє що, відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди необхідно отримати завірену належним чином копію процесуального документу про результати досудового розслідування кримінального правопорушення №12020160020002763, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. Зважаючи на те, що вказані суми відповідачем виплачені не були позивачі звернулися до суду із цим позовом. Вирішуючи обґрунтованість позовних вимоги суд зазначає таке. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частини 1 та 2 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020160020002763 до ЄРДР внесено відомості про те що 04.09.2020 року в м. Миколаєві по вул. Київській в районі АЗС «Кворум» відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участі невстановленого водія, невстановленого вантажного автомобіля, який здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] . В результаті порожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні. Правова кваліфікація кримінального правопорушення №12020160020002763 - ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Як зазначено у позові та підтверджується відповідними свідоцтвами про народження - позивачі [PERSON] , [PERSON] є синами загиблого від ДТП [PERSON] . Відповідно до довідки №27/259 від 08.12.2020 року [PERSON] , з 08.08.2019 року зарахований до Національного університету цивільного захисту України за рахунок державного бюджету. Термін закінчення навчального закладу за ступенем бакалавра - червень 2023 року. З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2020 року о 20-13 год. в м. Миколаєві по вул. Київській в районі АЗС «Кворум» відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участі невстановленого водія, невстановленого вантажного автомобіля, який здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. За фактом ДТП Центральним відділом поліції ГУНП в Миколаївській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 12020160020002763 від 05.09.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Станом на 04.09.2020 року (час скоєння ДТП) за участі невстановленого водія, невстановленого вантажного автомобіля, що не заперечується сторонами. Позивачі звернулися і заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ та додали до неї необхідні документи. МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що до заяви не додано належним чином завірену копію процесуального документу про результати досудового розслідування кримінального правопорушення №12020160020002763, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП, а отже задовольнити вимог позивачів не можна. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 ч.1 Закону). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку експерта №2502 крім іншого зазначено, що смерть [PERSON] настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла (при зіткненні автотранспортного засобу з пішоходом). В своїй сукупності тілесні ушкодження носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. У висновку експерта №23-6403 судової авто технічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП крім іншого зазначено, що водій невстановленого вантажного автомобіля з напівпричепом не мав технічної можливості запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди (наїзду на пішохода). За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає таке. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених пп. «б» пункту 41.1 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Враховуючи викладене, а також те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 04.09.2020 року за участю транспортного засобу, внаслідок якої загинув [PERSON] , є страховим випадком, суд дійшов висновку, що у МТСБУ виник обов`язок здійснити регламентну виплату сину померлого за шкоду, яка пов`язана зі смертю його батька. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними». Такі ж висновки застосовані Верховним Судом і під час касаційного перегляду справи №191/1119/22 (постанова від 22 лютого 2023 року). З огляду на наведене суд відхиляє доводи відповідача, що завдана шкода не має бути стягнута з нього. Доводи про передчасність подачі цього позову також суд вважає необґрунтованими, оскільки шкода завдана внаслідок смерті потерпілого відшкодовується незалежно він вини особи. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] є сином потерпілого [PERSON] , який помер внаслідок ДТП. На момент його смерті [PERSON] досяг 18 років, але був зарахований на навчання до Національного університету цивільного захисту України на денну форму навчання. Отже перебував на його утриманні. Відтак він має право отримати страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. Суд погоджується із визначеною позивачем сумою такого відшкодування у розмірі 180 000 грн 00 коп. Отже, позовні вимоги в частині стягнення 180 000,00 грн відшкодування шкоди пов`язаної з втратою годувальника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо посилання представника відповідача у відзиві про застосування правового висновку Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2020 року по справі № 487/3094/17-ц, а саме, що винну у скоєнні ДТП особу, в результаті якої було завдано шкоди на час розгляду справи не встановлено, обґрунтованим є висновок про передчасність вимог щодо покладення на відповідачів (страховиків) відповідальності за завдану йому шкоду, суд не приймає до уваги, з таких підстав. Висновки Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 року по справі № 487/3094/17-ц стосувались правовідносини з відшкодування шкоди за ч.1 ст. 1188 ЦК України, яка передбачає, що обов`язковою умовою відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, є доведення вини завдавача шкоди. Однак, в даному випадку ДТП сталася за участю джерела підвищеної небезпеки та пішохода. Тобто у даному випадку шкоду завдано не внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. У даному випадку йдеться про регламенту виплату МТСБУ з підстав ст. 1187 ЦК України і ст. 41 Закону. Крім того, п. 36. 2 ст. 36 Закону не передбачає призупинення регламентної виплати МТСБУ до дати набрання чинності рішення у кримінальній, цивільній або іншій справі. З огляду на викладене, висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 487/3094/17-ц, не підлягають застосуванню у даній справі. Відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду/тощо є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування та суперечить вимогам чинного законодавства. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] 6 581,81 грн понесених витрат на лікування потерпілого від ДТП [PERSON] , суд зазначає таке. Аналіз норм ст. ст. 22, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що витрати на лікування потерпілого та моральна шкода внаслідок ушкодження здоров`я відшкодовується страховиком лише потерпілому внаслідок ДТП, а не іншим особам. Відповідачем не оспорюється, що позивач [PERSON] поніс витрати на лікування батька, однак потерпілим від ДТП позивач [PERSON] не являється, що виключає наявність підстав для виплати йому страхового відшкодування внаслідок ушкодження здоров`я. У зв`язку зі смертю потерпілої особи право вимоги на відшкодування таких витрат у позивача настає відповідно до ст. 23, 1166 ЦК України до особи, заподіювача шкоди, тому не підлягають до задоволення позовні вимоги до страхової компанії про стягнення страхового відшкодування на лікування потерпілого [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина 2 ст. 1167 ЦК України вказує на те, що незалежно від вини особи, відшкодовується моральна шкода юридичними та фізичними особами, яка завдана смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, [PERSON] має право на відшкодування цих витрат з особи, заподіювача шкоди. Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне позов в частині позовних вимог про стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди задовольнити, стягнути з відповідача на його користь 180 000 грн 00 коп. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на лікування загиблого, то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки відшкодування таких витрат не передбачено статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, його слід стягнути з відповідача на користь держави. За подачу цього позову має бути сплачено судовий збір у розмірі 1% від суми позову (186 581 грн 81 коп.), тобто у розмірі 1 865 грн 81 коп. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь держави слід стягнути 1 799 грн 95 коп. (96,47%).

Outcome: partial