Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що із 2011 року [PERSON] та [PERSON] , перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Починаючи із 2016 року, сторони припинили відносини і стали проживати окремо. Дитина весь цей час проживає разом із матір?ю. 19.03.2020 заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області у справа № 178/1764/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено, постановлено стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до її повноліття, починаючи стягнення з 11 листопада 2019 року. Починаючи з 2016 року, відносини позивача з відповідачкою суттєво погіршилися, відповідачка не дає можливості побачитися та поспілкуватися з дитиною. Позивач бажає як батько постійно бачити його рідну дитину, спілкуватися з нею і виховувати її, на що має законне право. Наразі сторони не дійшли згоди щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини. Відповідачка чинить позивачу перешкоди в побаченнях із дочкою навіть за допомогою відеозв?язку. Тому, просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити час для спілкування. Відповідачка та її представник згідно заяви просить слухати справу без їх участі; проти позову заперечили в підстав, викладених у відзиві на позов. Право позивача на участь в вихованні дитини визнають та жодних перешкод позивач не чинить. Третя особа Служба у справах дітей Криничанської селищної ради надала суду затверджений висновок щодо розвязання спору стосовно усунення перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що із 2011 року [PERSON] та [PERSON] , перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач є батьком дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03 грудня 2013 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1004. Починаючи із 2016 року, сторони припинили відносини і стали проживати окремо. Дитина весь цей час проживає разом із матір?ю, що підтверджується довідкою № 53, виданою 20.08.2020 виконкомом Семенівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. 19.03.2020 заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області у справа № 178/1764/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено, постановлено стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до її повноліття, починаючи стягнення з 11 листопада 2019 року. Починаючи з 2016 року, відносини позивача з відповідачем суттєво погіршилися, позивач бажає як батько постійно бачити його рідну дитину, спілкуватися з нею і виховувати її. Наразі сторони не дійшли згоди щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до абз.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько, мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 15 вказаного закону передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно із ст.27-1 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен забезпечити захист прав малолітніх або неповнолітніх осіб. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Стаття 159 СК України передбачає порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Судом встановлено, що між сторонам дійсно існує конфлікт щодо способу і порядку участі батька дитини - позивача [PERSON] у вихованні дитини, яку відповідачка мотивує тривалою відсутністю позивача в житті дитини та відсутністю реального бажання брати участь у вихованні такої. При цьому заперечуючи наявність перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, відповідач зазначає, що тривалий час позивач із дитиною не бачиться. На підставі статей 76-81 ЦІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності з урахуванням положень статей 76-80, 89 ЦПК України. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Суд враховує, що між сторонам дійсно існує конфлікт щодо способу і порядку участі батька дитини в вихованні дитини. При цьому, на думку суду, поведінка відповідачки, яка на власний розсуд трактує інтереси дитини, її нормальний розвиток без участі біологічного батька у вихованні дитини, або обмеження такої участі не сприяє справжнім інтересам дитини, її розвитку і потребі. Ураховуючи вище викладене, норми чинного законодавства,

Outcome: approved