Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

20.12.2024 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Славутицького міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 44435, 43 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.06.2010 р. та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використанням, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, станом на 19.11.2024 р. заборгованість відповідача становить 44435, 43 грн. Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 14.01.2025 р. справу передано за підсудністю до Ріпкинського районного суду Чернігівської області. Справу передано головуючому судді 27.01.2025 р. 29.01.2025 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31.01.2025 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 03.03.2025 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.03.2025 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.03.2025 р. 04.03.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований за вх. № 825/25, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає.\~За доводами відповідача, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягами з Умов та правил надання банківських послуг відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Довідка про умови кредитування від 28.07.2011 р. також не містить інформації про предмет договору оскільки з неї вбачається що сторони не погоджували вид платіжної картки, ліміт кредиту та розмір процентів. Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту також не містить інформації про предмет договору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Таким чином, оскільки позивачем не доведений факт укладення з відповідачем договору позики, встановлення кредитного ліміту за ним та використання відповідачем грошових коштів, підстави для задоволення позову відсутні. 12.03.2025 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, зареєстрована за вх. № 941/25. За доводами позивача, відповідач приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та були розміщені на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Клієнт не міг приєднатися до іншої редакції і саме ця редакція надається до позовної заяви, оскільки це умови публічного договору. Стосовно наданих банком доказів укладення кредитного договору позивачем надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань: розрахунком заборгованості; випискою по рахунку; довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; довідкою про видані картки; копіями анкет та заяв позичальника; копією примірника «Умов та Правил надання банківських послуг»; копією наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; копією документу, що посвідчує особу відповідача. Також позивач зауважив, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви № б/н від 11.06.2010 р. (а. с. 68-69) АТ КБ «ПриватБанк» відкрило відповідачу кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку (а. с. 45-65), видало кредитні картки:\~11.06.2010 р. № [NUMBER] терміном дії до грудня 2013 року, 25.12.2012 р. № 5211537449772255 терміном дії до жовтня 2016 р., 07.10.2014 р. № 5168755610111524 терміном дії до вересня 2018 р., 05.10.2018 р. № 5168755432432425755 терміном дії до серпня 2022 р., 21.09.2022 р. № 4149437871020788 терміном дії до березня 2024 р., що підтверджується наданою позивачем довідкою (а. с. 67), та встановило 25.12.2012 р. кредитний ліміт 13000, 00 грн, який 05.10.2018 р. збільшено до 14000, 00 грн, 30.09.2020 р. збільшено до 16000, 00 грн, 08.07.2023 р. збільшено до 37000, 00 грн, 01.07.2024 р. зменшено до 0, 00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) (а. с. 66). Позивачем надана копія анкети-заяви від 11.06.2010 р., яка містить анкетні відомості відповідача, відмітку про виявлене бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна», підпис відповідача (а. с. 68-69). Виписка за договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] , свідчить про користування відповідачем грошовими коштами на рахунку (а. с. 45-65). У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 19.11.2024 р. має заборгованість 44435, 43 грн, яка складається з: 35641, 15 грн заборгованість за тілом кредита та 8794, 28 грн заборгованість за простроченими відсотками, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком (а. с. 18-44). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Виходячи зі змісту статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Свої зобов`язання перед банком відповідач належним чином не виконувала, у результаті чого виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що відповідач дійсно користувалася кредитними коштами, а також на погашення заборгованості частково повертала надані банком кошти (востаннє 20.05.2024 р.). У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів використання коштів за будь-якими зобов`язаннями, з огляду на наступне. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 р. № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відтак виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом заборгованості за тілом кредиту. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц. Також суд враховує, що відповідачем не було надано контррозрахунок заборгованості, що узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 127/23009/16-ц. Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, отже суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35641, 15 грн згідно наданого позивачем розрахунку. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, банк просив також, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на умови та правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, позивачем не надано жодних доказів того, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо істотних умов договору на момент його укладення. У той же час, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з витягом з умов та правил про надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, що діяли саме на час підписання заяви, надана банком роздруківка умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначене відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом 26.02.2020 р. при розгляді справи № 335/2109/18. Матеріали справи не містять жодних даних щодо того, які саме тарифні плани діяли для карток, що видавались відповідачу, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що надані йому для ознайомлення документи на момент підписання вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за відсотками, їх розмірів і порядку нарахування. Оцінюючи доводи позивача про те, що заява позичальника разом з цими умовами та правилами становить укладений між ними кредитний договір, суд дотримується правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., висловленого у справі № 342/180/17 щодо того, що роздруківка умов та правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Використання відповідачем кредитної картки та часткове повернення ним коштів не свідчить про те, що він знав і розумів, як це передбачено вимогами законодавства, умови, порядок та розмір нарахування відсотків за кредитом, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів. Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.03.2019 р. у справі № 751/861/17-ц. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 8794, 28 грн. В той же час, попри відсутність в матеріалах справи відповідного договору між сторонами спору на отримання кредитних коштів, суд зауважує, що факт користування коштами у заявленій позивачем сумі підтверджується матеріалами справи, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35641, 15 грн. За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Так позивачем заявлено вимоги майнового характеру на загальну суму 44435, 43 грн, в той час як задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 35641, 15 грн, що становить 80, 21 %. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1943, 01 грн (2422, 40 грн*80, 21 %). Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На підставі викладеного,

Outcome: partial