Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Делятинська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області. Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер її дідо [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений 04 березня 2005 року секретарем Делятинської селищної ради Старунчак М.І., яким все своє майно заповів їй - онуці. Вона звернулась до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак в цьому їй було відмовлено через неможливість встановити факт родинних відносин з покійним, відсутність доказів прийняття спадщини та неправильне написання прізвища заявниці в заповіті. Згідно паспорта громадянина України та свідоцтва про народження її прізвище вказане як [PERSON] . Разом із цим, прізвище діда згідно з свідоцтва про смерть від 12 травня 2008 року - [PERSON] . Зазначає, що неоднакове написання пов`язане з довільним записуванням її прізвища та її покійного діда працівниками відповідних органів РАЦС і помилкою секретаря Делятинської селищної ради. В той же час, покійний був особою похилого віку рішенням виконавчого комітету Делятинської селищної ради № 158 від 09 серпня 2005 року «Про призначення помічника [PERSON] » її було призначено його помічником. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї на час смерті [PERSON] вона проживала з ним без реєстрації, в зв`язку з необхідністю здійснювати за ним догляд. Оскільки вона фактично проживала з [PERSON] на час відкриття спадщини, тому вважала, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, факти, які вона просить встановити не вплинуть на права та інтереси інших осіб в силу виникнення таких прав у неї внаслідок відкриття спадщини. Посилаючись на викладене та те, що встановлення фактів їй необхідно для оформлення спадщини, просила встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що: вона є рідною онукою [PERSON] , померлого [INFO] ; заповіт, посвідчений 04.03.2005 секретарем Делятинської селищної ради Старунчак М.І. (номер за реєстром 30), за яким [PERSON] заповів все своє майно онуці [PERSON] , належить їй; вона станом на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , проживала разом з ним без реєстрації за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.01.2025 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2025 витребувано з Надвірнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію, копії актових записів у випадку їх наявності, а також з Надвірнянської державної нотаріальної контори інформацію щодо наявності/відсутності заведеної спадкової справи, щодо наявності/відсутності зареєстрованих від його імені заповітів з наданням витягів зі Спадкового реєстру. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні заявниця та її представник заявлені вимоги підтримали з підстав зазначених в заяві. Просили встановити факт родинних відносин з покійним [PERSON] , а саме те, що заявниця є рідною онукою покійного; факт належності заявниці заповіту [PERSON] від 04.03.2005; факт проживання заявниці з покійним дідом на день смерті останнього. Представник Делятинської селищної ради Надвірнянського району\~Івано-Франківської\~області в судове засідання не з`явилася. Подала суду заяви, в яких просила розгляд справи проводити у відсутності представника селищної ради та вказала, що не заперечує щодо задоволення заяви в межах норм законодавства. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству з домоволодінням по [ADDRESS] щі [PERSON] з 1970 року, через паркан. Скільки вона пам`ятає, [PERSON] проживала біля діда, народилася там. Хоч вона приписана за іншою адресою, але то поряд. Дідо був старенький, вона його обходила. Жили спочатку з бабою та після її смерті онука [PERSON] жила там до смерті діда по [ADDRESS] , і похоронила діда та робила поминки. Вказала, що всі в селі знають, що Надійка є онукою [PERSON] , і він так завжди її називав. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його донькою. Його батьки померли, спочатку мати, потім батько через декілька років. Його донька [PERSON] обходила його тата, оскільки він був престарілий. Вона жила в домоволодінні діда до його смерті. Його донька була опікункою, допомагала діду, готувала їсти. Йому батько розказував, що до одруження з його матір`ю перебував у шлюбі, але досить нетривалий час. У цьому шлюбі дітей не було. На день смерті батька та матері він з ними не проживав, за адресою їх місця проживання зареєстрований не був. Після їх смерті не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Від допиту свідка [PERSON] сторона заявника відмовилася. Суд, розглянувши справу в порядку окремого провадження, встановив наступні обставини. Встановлено, що [INFO] у віці 82 роки помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12 травня 2008 року. [PERSON] 04 березня 2005 року було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Делятинської селищної ради Старунчак Марією Іванівною, про те, що все майно, з чого б воно не складалося і де б воно не було, в тому числі належне йому домоволодіння [ADDRESS] заповів своїй внучці [PERSON] . Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] прізвище заявниці [PERSON] , дата народження [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 16.11.1979, батьками заявниці [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідок виконавчого комітету Делятинської селищної ради № 868/09-1-10 від 27.11.2024, № 695/09-1-10 від 07.12.2022 покійний [PERSON] , 1925 року народження, проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] в будинку по [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований. Рішенням виконавчого комітету Делятинської селищної ради № 158 від 09 серпня 2005 «Про призначення помічника [PERSON] » йому було призначено помічника [PERSON] , 1979 року народження. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Делятинської селищної\~ради Меланюк\~А.Ю.,на час смерті [PERSON] заявниця проживала з ним без реєстрації по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 15.06.1952, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 лютого 2008 року [INFO] у віці 85 років померла [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Делятинської селищної ради № 02-19/415 від 10.08.2012 покійна [PERSON] , 1918 року народження, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті був зареєстрований чоловік [PERSON] . Заповіт від її імені не посвідчувався. На виконання ухвали про витребування доказів від 05 лютого 2025 Надвірнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що при здійсненні перевірки наявні такі актові записи: про шлюб № 42 від 03.09.1966, складений виконавчим комітетом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області укладений між [PERSON] [INFO] та [PERSON] ( [PERSON] [INFO] ; про народження № 98 від 15.06.1952, складений виконавчим комітетом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області на [PERSON] [INFO] , де в графі батько зазначений [PERSON] , [INFO] . У відповіді Надвірнянської державної нотаріальної контори № 01-16/51 від 05.02.2025 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] зазначено про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п. 1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між особами та належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Судом встановлено,\~що прізвище заявниці [PERSON] , її батьком є [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , прізвища яких у свідоцтві про народження серія [NUMBER] , виданого 15.06.1952, написано через букву «и», а прізвище [PERSON] через букву «і». При цьому у актовому записі про шлюб № 42 від 03.09.1966, складений виконавчим комітетом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, прізвище [PERSON] написано через букву «і», та у актовому записі про народження № 98 від 15.06.1952, складений виконавчим комітетом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області на [PERSON] , [INFO] , батьками зазначено [PERSON] , 1925 року народження, та [PERSON] , 1918 року народження. Заявниця стверджувала про наявність неоднакового написання прізвища діда, що пов`язане з довільним записуванням її прізвища та її покійного діда працівниками відповідних органів РАЦС і помилкою секретаря Делятинської селищної ради. В ході судового розгляду у суду не залишилось сумніву щодо родинних відносин заявниці та її діда [PERSON] , які знайшли документальне підтвердження. Згідно роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Досліджені судом\~письмові докази\~не дають\~підстав для\~розумного сумніву\~у належності\~заявниці заповіту, посвідчений 04.03.2005 секретарем Делятинської селищної ради Старунчак М.І. (номер за реєстром 30), за яким [PERSON] заповів все своє майно онуці [PERSON] , оскільки як встановлено судом заявниця є онукою [PERSON] , інших дітей, окрім як [PERSON] , який є батьком заявниці, у [PERSON] та [PERSON] не було. Заявниця в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаних документах та встановлення юридичного факту родинних відносин. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку та задоволення заяви має юридичне значення для заявниці. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно п. 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Заявниця, звертаючись до суду, вказувала, що вона на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним, проте не була зареєстрована за місцем фактичного проживання. Відсутність реєстрації місця проживання заявниці за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала з ним, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємиця не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані в судовому засіданні та оцінені судом. За загальним правилом, визначеним ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавцем на час його смерті у домоволодінні [ADDRESS] , заявниця надала суду рішення виконавчого комітету Делятинської селищної ради № 158 від 09 серпня 2005 «Про призначення помічника [PERSON] », акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, де вказано, що на час смерті [PERSON] заявниця проживала з ним без реєстрації по [ADDRESS] . Також показами свідків, допитаних в судовому засіданні, підтверджено факт проживання заявниці разом зі спадкодавцем до його смерті. Також відсутні будь-які підстави залучення до справи інших заінтересованих осіб, зокрема батька заявниці, з огляду на те, що спадкування здійснюється за заповітом та вона є єдиним спадкоємцем покійного. Згідно свідоцтва про народження батька заявниці, він народився [INFO] . Тобто станом на 10 травня 2008 року, батько заявниці не досяг 60 років, та не був непрацездатним сином покійного, що підтверджено також ним самим у судовому засіданні, а дружина [PERSON] померла задовго до його смерті. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд дійшов висновку, що вирішення зазначеного питання можливе лише у судовому порядку шляхом встановлення відповідних юридичних фактів, що буде належним способом захисту прав заявниці, створить умови для здійснення нею особистих майнових прав щодо спадкування. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту права на спадкування, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved