Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Представник позивача адвокат Руденко Костянтин Васильович, діючи на підставі довіреності від 26.02.2024 в інтересах ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1201170 від 28.12.2023 в розмірі 66412,49 грн, з яких: 11499,99 грн сума заборгованості за кредитом; 54912,50 грн сума заборгованості за відсотками. Також представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь позивача 2422,40 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 грудня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачкою було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту. Згідно з умовами кредитного договору, сума кредиту складає 11500,00 грн, строк кредиту 350 днів. На виконання умов кредитного договору відповідачці були перераховані кредитні кошти на платіжну картку [NUMBER] , емітовану ПАТ «Банк Восток». У подальшому між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу, згідно із умовами якого позивач отримав права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним з відповідачкою. Позивач вказує, що відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість за договором № 1201170, яка станом на 29.07.2024 становить 66412,49 грн, з яких: 11499,99 грн заборгованість за кредитом; 54912,50 грн заборгованість за нарахованими процентами, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки на його користь вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Згідно із протоколом авторозподілу справ від 03 лютого 2025 року справу передано для розгляду судді [PERSON] . Відповідно до розпорядження керівника апарату Городнянського районного суду Чернігівської області Моцар Т. І. від 14.02.2025 за № 34 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 732/173/25, провадження № 2/732/174/25, оскільки суддю [PERSON] звільнено з посади судді Городнянського районного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку наказ № 5-к від 13.02.2025. Автоматизованою системою документообігу суду в результаті повторного автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. Ухвалою судді від 19.02.2025 прийнято справу до провадження, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 25.03.2025 об 11 год 00 хв. Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, у позовній заяві та у поданому 20.03.2025 клопотанні просив розглянути справу за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання нею судової повістки. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у статті 43 ЦПК України. У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Водночас ЄСПЛ зазначає у п. 35 вказаного вище рішення, що праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Враховуючи, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи за адресою її реєстрації: [ADDRESS] , що підтверджується наданою інформацією ЦНАП Городнянської міської ради, однак у судове засідання не з`явилася, про поважні причини неявки не повідомила, відзиву на позов та клопотань від неї про відкладення розгляду справи не надійшло, а тому суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 28 грудня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір № 1201170 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort». Відповідно до пунктів 1.2., 1.3., 1.4. 1.5., 1.7. розділу 1 договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 11500,00 грн строком на 350 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану ПАТ «Банк Восток», періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів, тип процентної ставки фіксована, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування, що орієнтовно складає за весь строк користування кредитом 119700,67 % річних. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] в особистому кабінеті в ІТС прийняла пропозицію укласти кредитний договір та підписала його шляхом накладання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором А459. Крім того, 28 грудня 2023 року відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту, згідно із яким сума/ліміт кредиту становить 11500,00 грн, строк кредитування 350 днів, мета кредиту споживчі (особисті) потреби. Кредитні кошти надаються споживачеві шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору. Стандартна процентна ставка 912,5% річних (2,50% в день). Цей паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором А459 28.12.2023 (а. с. 29-31). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. За своєю правовою природою правовідносини, які виникли між первісним кредитором та відповідачкою у справі є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2\~глави 71 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до ст.\~1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2 глави 71 ЦК України, або не випливає із суті кредитного договору. Згідно із довідкою ТОВ «Пейтек Україна» вих. № 20240919-296 від 19.09.2024 підтверджено переказ коштів ТОВ «Селфі Кредит» в сумі 11500,00 грн на платіжну картку [NUMBER] (а.\~с. 32). З повідомлення ПАТ «Банк Восток» від 26 лютого 2025 року вбачається що на ім`я [PERSON] в ПАТ «Восток Банк» було емітовано платіжну карту №\~ [NUMBER] . Згідно із банківської виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , 28 грудня 2023 року було здійснено зарахування на карту в сумі 11500,00 грн. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №\~554/4300/16-цвід 25.05.2021 належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, суд доходить висновку, що ТОВ «Селфі Кредит» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. У порушення умов кредитного договору відповідачка [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним договором № 1201170 від 28.12.2023 у сумі 66412,49\~грн. Таким чином, відповідачкою були порушені взяті зобов`язання щодо виконання умов договору в частині своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Надалі, 29.07.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс»\~укладено договір факторингу № 29/07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Згідно із реєстром боржників, який є додатком до договору факторингу № 29/07/2024, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 66412,49 грн. Отже, позивач як правонаступник отримав право вимоги щодо стягнення нарахованої заборгованості з відповідача. Згідно із розрахунком позивача заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 1201170 від 28.12.2023 станом на 29.07.2024 становить 66412,49 грн, з яких: 11499,99 грн заборгованість за кредитом та 54912,50 грн заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 33-40). Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.\~1 ст. 1078 ЦК України). Факт прострочення сплати відповідачкою заборгованості за кредитним договором № 1201170 від 28.12.2023 не спростовано, доказів оплати відповідачкою заборгованості суду не надані. Згідно із вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Доказів розірвання або визнання недійсними договору № 1201170 від 28.12.2023 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (на підставі якого виникло зобов`язання у відповідачки перед позивачем щодо сплати кредиту) та/або до договору факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024 (на підставі якого від ТОВ «Селфі Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним договором № 1201170 від 28.12.2023) в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу\~ст. 629 ЦК України\~зазначені договори є обов`язковими для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи. Розмір заборгованості за кредитними договорами відповідачкою не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. Враховуючи, що відповідачкою порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за договором про надання споживчого кредиту № 1201170 від 28.12.2023, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 66412,49 грн, яка складається з: 11499,99 грн заборгованість за кредитом та 54912,50 грн заборгованість за процентами. Задовольнивши позов, суд вирішує долю судових витрат, понесених позивачем. Частиною 1 ст. 133 ЦК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина 5 статті 135 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду наступні докази (копії): договір № 02/08/2024 від 02.08.2024 про надання юридичних послуг; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Руденка Костянтина Васильовича; довіреність від 26.02.2024, видана на ім`я адвоката Руденка К. В.; акт приймання-передачі наданих послуг №\~24 від 29 грудня 2024 року; витяг з реєстру № 1 до акта приймання-передачі наданих послуг №\~24 до договору № 02/08/2024 від 02 серпня 2024 року про надання юридичних послуг; платіжна інструкція № 1864 від 30 грудня 2024 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Крім того, щодо співмірності витрат на правову допомогу, то слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зазначає, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі представника позивача. Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, яка є нескладною та розглядалась в спрощеному позовному провадженні, незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, а також враховує, що представник позивача не брав участі у судовому засіданні. Виходячи з критерію розумності, реальності таких витрат, суд уважає, що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved