Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 05\~вересня 2020 року в розмірі 11076 грн. 32 коп. В обґрунтування позову зазначав, що 05 вересня 2020 року між ним і [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого остання отримала від нього в борг грошові кошти в розмірі 400 доларів США, що станом на день укладення вказаного договору еквівалентно 11076 грн. 32 коп., які відповідач зобов`язувалася повернути йому до 11 вересня 2020 року, про що особисто написала боргову розписку. До теперішнього часу відповідач [PERSON] своїх зобов`язання за вказаним договором позики від 05 вересня 2020 року належним чином не виконала, позичені у нього (позивача) грошові кошти у встановлений договором строк йому не повернула. На його неодноразові звернення щодо повернення суми боргу не реагує та ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення боргу. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Кочкарьов С.В. подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримує, просив суд задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову до суду не подавала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05 вересня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей, за умовами якого відповідач отримала від позивача в борг грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 400 доларів США, отриману суму позики [PERSON] зобов`язувалася повернути [PERSON] у строк до 11 вересня 2020 року, проте цих своїх зобов`язань не виконала. На підтвердження укладення сторонами договору позики та його умов [PERSON] надала [PERSON] написану нею розписку про отримання у борг 05 вересня 2020 року коштів в іноземній валюті в розмірі 400 доларів США, які відповідач зобов`язувалася повернути позивачу в указані в розписці строки до 11 вересня 2020 року. Однак, відповідач [PERSON] належним чином своїх зобов`язань за зазначеним договором позики належним чином не виконала, отриману в борг суму грошових коштів у розмірі 400 доларів США позивачу [PERSON] вона не повернула. На звернення позивача щодо повернення отриманих сум позики, відповідач не реагує. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст. ст. 207, 1046, 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є письмовим документом, який боржник (позичальник) видає кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання ним від кредитора певної грошової суми або речей із зобов`язанням їх повернення у визначений цим документом строк. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18\~вересня 2013 року у справі №\~6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові позиції Верховний Суд України виклав у постановах від 11 листопада 2015 року у справі №\~6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року у справі №\~6-2789цс16. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №\~464/3790/16-ц викладено правовий висновок та зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч. 1 ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон України заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав не встановлює. За змістом ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тлумачення абз. 1 ч. 1 ст. 1046, абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більш того, цивільним законодавством на позичальника покладається обов`язок повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі №\~355/385/17 зазначив, що реальним (від латинського res річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а)\~домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б)\~передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №\~464/3790/16-ц зазначила, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №\~723/304/16-ц вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд встановив, що за умовами укладеного сторонами договору позики від 05 вересня 2020 року відповідач [PERSON] отримала у борг від позивача [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 400 доларів США, які зобов`язувалася повернути у визначений цим договором строк до 11 вересня 2020 року, проте взятих на себе зобов`язань [PERSON] не виконала, грошові кошти у вказаній вище сумі [PERSON] вона не повернула. Укладення та виконання договірних зобов`язань за договором позики в іноземній валюті чинному законодавству України не суперечить. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, просить суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 05\~вересня 2020 року в національній валюті України гривні в розмірі 11076 грн. 32 коп., що станом на день укладення між сторонами договору позики за курсом долара НБУ 27,6908 грн. еквівалентно 400 доларів США. Оцінивши дослідженні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач у справі [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики грошей від 05 вересня 2020 року, укладеного сторонами у формі розписки, не виконала, грошові кошти позивачу у даній справі [PERSON] у визначений цією розпискою строк у розмірі 400 доларів США, що на день укладення договору становило 11076 грн. 32 коп., не повернула, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved