Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

21.10.2024 р. Суржик Ю.В., який представляє інтереси позивача, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №13.10.2023-100001918 від 13.10.2023 р. у розмірі 11292,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує на укладення 13.10.2023 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору № 13.10.2023-100001918, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 6000,00 грн. на умовах строковості, платності та зворотності. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 11292 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн. та по процентам в розмірі 5292 грн. чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.10.2024 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 07.01.2025 р. до суду надійшов відзив у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Відповідач вказує, що положення щодо розміру процентної ставки є несправедливими, оскільки складають 88% суми заборгованості, а тому умови про нарахування процентної ставки підлягають визнанню їх недійсними. Окрім того, наявний у справі розрахунок заборгованості не підтверджується випискою по рахунку або меморіальним ордером, які є первинними банківськими документами. Зазначає, що кредитний договір не укладався в письмовій формі, недодержання цієї вимоги закону тягне за собою його нікчемність. 20.01.2025 р. представником позивача подано відповідь на відзив у якій спростовуються твердження, викладені у відзиві. Представник позивача вказує, що кредитний договір №13.10.2023-100001918 від 13.10.2023 р. Укладено у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Надалі аналогічним чином було укладено Додатковий договір до кредитного договору (кредитної лінії) від 07.03.2024 р. Сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Окрім того, ТОВ «Споживчий центр» не має обов`язку надавати повні реквізити банківської картки у зв`язку з тим, що відповідно до п. 64 Розділу 3 Постанови Правління НБУ № 164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів». 11.02.2025 р. від відповідача надійшли письмові пояснення у яких вказується, що укладення кредитних договорів в електронній формі не застосовується до кредитних правовідносин. У матеріалах справи відсутні докази підписання відповідачем кредитного договору шляхом створення електронного підпису та не підтверджено факту надання їй грошових коштів. 10.03.2025 р. представником позивача у зв`язку із надходженням від сторони відповідача письмових пояснень, де сторона посилається сумніви у достовірності поданого позивачем кредитного договору, сторона позивача просить суд долучити до матеріалів справи оригінал Кредитного договору №13.10.2023-100001918 від 13.10.2023, засвідчений КЕП представника кредитодавця, а також довіреність, що засвідчує його повноваження. Відтак, КЕП гарантує цілісність електронного документу. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.10.2023 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 13.10.2023-100001918. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі - 6000 грн., строко кредитування 42 дні, дата повернення кредиту - 23.11.2023 р. Згідно п. 8 договору, процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування Кредитом/ залишком Кредиту та на процентну ставку, яказастосовується у відповідному періоді. Згідно Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 13.10.2023-100001918 від 13.10.2023 р. заборгованість [PERSON] складає - 6000,00 грн. заборгованість за тіло кредиту, 5292,00 грн. заборгованість за процентами. Судом здійснено перевірку розрахунку заборгованості за процентами у розмірі 5292,00 грн. (6000,00 грн.*2.1%*42 дні) та визнано його таким, що відповідає умовам кредитного договору № 13.10.2023-100001918 від 13.10.2023 р. Заперечення відповідача про недійсність умов договору щодо нарахування відсотків, як такі, що є явно несправедливими, оскільки вони складають 88% суми заборгованості, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що предметом позову є стягнення заборгованості, суд не може виходити за межі позовних вимог і досліджувати питання недійсності умов кредитного договору. Зустрічного позову про визнання недійсним умов кредитного договору щодо нарахування відсотків за користуванням кредиту відповідач не заявляла, рішення суду з цього питання відсутні. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією №2378311934 від 13.10.2023 р., яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги». Позивачем перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою еквайрингу - Liqpay. ТОВ «Споживчий центр» не має обов`язку надавати повні реквізити банківської картки у зв`язку з тим, що відповідно до п. 64 Розділу 3 Постанови Правління НБУ № 164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Верховний Суд у постанові N 561/77/19 від 16 грудня 2020 року вказав, що із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 13.10.2023 р.; 2) подання відповідачем Заявки № 13.10.2023-100001918 від 13.10.2023 р.; 3) надсилання відповідачу Підтвердження кредитного договору №13.10.2023-100001918 від 13.10.2023 р. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останньою, як фінансовий - 0939644175. За інформацією з Довідки ТОВ «Старт-мобайл» вих. № 1401/25-1 від 14.01.2025 р.: «на номер абонента [NUMBER] 13.10.2023 о 15:13:46 було доставлено SMS повідомлення з текстом: «Код Швидко Гроші: C952». Саме останній було використано відповідачкою для підписання Кредитного договору - 13.10.2023 об 15:14:23. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ "Споживчий Центр" не повернуті, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь ТОВ "Споживчий Центр" заборгованість за кредитним договором №13.10.2023-100001918 від 13.10.2023 р. у розмірі 11292,00 грн. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача ТОВ "Споживчий Центр" необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2422 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved