Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Позивач вказувала, що є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] в тому ж будинку, яка розташована над квартирою позивача. 22.10.2019 року сталось залиття квартири позивача, причиною якого стало самостійне втручання до мережі холодного водопостачання мешканцями квартири [ADDRESS] . В результаті залиття приміщення кухні позивача зазнало ушкоджень, а саме були пошкоджені стеля, стіни та підлога, що підтверджено складеними ОСББ «Добробут ХХІ» актами. Матеріальна шкода склала 8826.56 гривень. 06.01.2021 року квартиру позивача знову затопило з квартири відповідачів, причиною чого визначено недбале ставлення мешканців квартири [ADDRESS] до користування водопроводом. Матеріальна шкода внаслідок цього залиття визначена у 18638,16 гривень. Крім того, позивач вказувала, що внаслідок недбалості відповідачів та пошкодження її житла позивач зазнала моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях з приводу пошкодження майна, неможливості нормального його використання, погіршення стану здоров`я. По суті вимог позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду внаслідок пошкодження майна в загальній сумі 27464,72 гривні, в якості компенсації моральної шкоди 20000 гривень, 1000 гривень витрат, пов`язаних із оцінкою завданої шкоди, а також судові витрати. Ухвалою від 12.11.2024 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.12.2024 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. 16.12.2024 року позивачем подано клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] належними відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 27.01.2025 року неналежного відповідача [PERSON] замінено належними відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 30.01.2025 року позивачем подано уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому позивач просила стягнути солідарно з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири 8826,56 гривень та 18638,16 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень, витрати на оплату послуг оцінювача 1000 гривень, а також судові витрати. 17.03.2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій відповідач проти позову заперечувала, вказуючи на його недоведеність, а також зазначала про пропуск позивачем позовної давності. 19.03.2025 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності від 14.03.2003 року. [PERSON] зареєстрована проживаючою за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло. З інформаційних довідок Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані проживаючими за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді ОСББ «Добробут ХХІ» від 17.05.2021 року особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] відкритий на [PERSON] . Згідно із актами обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] від 22.10.2019 року та від 01.11.2019 року при візуальному обстеженні встановлено наявність плям від залиття, відставання шпалер та кахлю, ураження лінолеуму грибком. Залиття сталось 22.10.2019 року з розташованої вище квартири [ADDRESS] , мешканці якої звернулись до правління ОСББ «Добробут ХХІ» для усунення аварії, спричиненої в результаті самостійного втручання до водопровідної мережі, чим заподіяли поломку, зірвавши трубу холодного водопостачання. Відповідно до звіту з оцінки майнового збитку ЗТБ «Гілея» від 26.11.2019 року в ході огляду квартири [ADDRESS] виявлено в кухні сліди зволоження, брудні плями та патьоки на стельових шпалерах, відставання шпалер від основи, відставання кахельної стінової плитки, деформація плит ДВП на підлозі, лінолеум на підлозі з внутрішньої сторони уражений грибком. Ринковий матеріальний збиток станом на 22.10.2019 року становить 8826,56 гривень. Згідно із актами обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] від 06.01.2021 року та від 18.01.2021 року при візуальному обстеженні кухні та ванної кімнати встановлено наявність плям від залиття, відставання шпалер та кахлю. На вимогу комісії було проведено демонтаж стельового пластику, гіпсокартонних коробів, при обстеженні труб водопостачання вологості та протікання не виявлено. Залиття сталось 06.01.2021 року з розташованої вище квартири [ADDRESS] , мешканці якої доступ до квартири не дали, в телефонній розмові [PERSON] повідомила, що її син [PERSON] приймав ванну. Відповідно до звіту з оцінки майнового збитку ЗТБ «Гілея» від 28.02.2021 року в ході огляду квартири [ADDRESS] виявлено в коридорі сліди зволоження, брудні плями та патьоки на стельових та стінових шпалерах, відставання шпалер від основи, пластиковий плінтус на підлозі з внутрішньої сторони уражений грибком; в ванній кімнаті стеля має сліди зволоження, брудні плями та ураження грибком, кахельна стінова плитка частково відстала від основи. Ринковий матеріальний збиток станом на 06.01.2021 року становить 18638,16 гривень. Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.07.2024 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Підставою відмови у позові вказано незалучення позивачем належного складу відповідачів. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Як зазначено Верховним Судом в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постанові від 12.03.2020 року № 757/37285/14-ц, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Оскільки у відповідності до положень ст. 319 ЦК України власність зобов?язує, тож власник квартири має утримувати як саме житло, так і внутрішньоквартирні комунікації в належному стані, який би унеможливлював залиття розташованих нижче приміщень. Такий обов?язок і був у відповідачів, які є співвласниками квартири [ADDRESS] , розташованої над квартирою позивача. Відповідачами не надано будь-яких доказів, які б спростовували те, що витік води як 22.10.2019 року, так і 06.01.2021 року стався саме з їх квартири. Суд критично оцінює акт обстеження від 06.01.2021 року, складений «головою будинку» та сантехніком, адже не зрозуміло, хто така голова будинку та чим передбачені повноваження вказаної особи на складання таких актів. З відповіді КП «ЦУІТ» від 29.11.2021 року вбачається, що в єдиній автоматизованій системі «Контакт Центр» зареєстроване одне звернення від 06.01.2021 року о 18.45 годині за адресою: [ADDRESS] з питання залиття з вище розташованої квартири. Того ж дня о 19.54 годині зафіксовано інформацію, що теча відбувається по стояку холодного водопостачання в перекритті між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . З постанови суду від 18.02.2021 року, яку надала відповідач, вбачається, що з повідомленням про залиття квартири до мешканців квартири [ADDRESS] звернувся [PERSON] 16.00 годині, натомість як [PERSON] звернулась до служби 1580 лише за три години. При цьому суд враховує те, що згідно із відміткою в актах від 22.10.2019 року та від 01.11.2019 року мешканці квартири [ADDRESS] з актом ознайомлюватись відмовились, а при складанні акту 06.01.2021 року мешканці квартири [ADDRESS] не надали доступу до квартири, чим самостійно перешкодили можливості перевірити обставини та встановити причини витоку води. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт залиття квартири двічі, спричинення майнової шкоди та її розмір, натомість як відповідачами не надано доказі на спростування своєї вини у заподіянні такої шкоди, що є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у заявленому позивачем розмірі. Водночас суд не вбачає підстав для стягнення витрат пов`язаних із проведенням оцінки завданої шкоди, адже позивачем не надано доказів сплати таких витрат. Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. В силу ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Внаслідок неодноразового залиття квартири позивача було пошкоджене належне позивачеві майно, а виникнення вологості, розвиток грибка та цвілі призвело до фактичної неможливості безпечного проживання у ній, при цьому позивач була вимушена тривалий час захищати свої права в судовому порядку, натомість як з боку відповідачів не вжито будь-яких заходів для добросовісного та добровільного усунення завданої шкоди, у зв`язку з чим суд погоджується, що позивачеві було завдано також й моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушенні звичного способу життя, необхідності додаткових зусиль для його нормалізації та у душевних стражданнях з приводу існування загрози здоров`ю через наявність у квартирі внаслідок затоплень зараження грибком, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. На думку суду, враховуючи те, що залиття квартири позивача сталось двічі, вона тривалий час була вимушена захищати свої права, заявлена сума відшкодування моральної шкоди є розумною та справедливою, адже така сума не перевищує трьох мінімальних заробітних плат на день ухвалення судом рішення та співмірна із завданою матеріальною шкодою. Щодо порядку стягнення шкоди з відповідачів, суд виходить з положень ст. 11 90 ЦК України, яка вказує, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Оскільки відповідачі є співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності, тож вони усі несуть відповідальність за нормальний стан системи водопостачання, отже у разі спричинення шкоди може бути застосовано саме принцип солідарної відповідальності. Оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд з цим не погоджується, виходячи з наступного. Статтями 257, 261 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вказує ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Перше залиття квартири сталось 22.10.2019 року, друге 06.01.2021 року. З тексту постанови Запорізького апеляційного суду від 04.07.2024 року вбачається, що [PERSON] вперше до суду звернулась із позовом у серпні 2021 року, перервавши таким чином строк позовної давності. Після відмови у позові [PERSON] вдруге звернулась до суду 25.10.2024 року. Враховуючи вищевикладене, позивачем не було допущено пропуску позовної давності. Підсумовуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову. Також відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судовий збір в сумі 1187 гривень на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює сумі 1211,20 гривень). Повернення надміру сплаченої суми судового збору передбачено ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial