Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

07.11.2023\~року позивач\~звернувся до\~Ленінського районного\~суду м.\~Миколаєва з\~позовною заявою\~до відповідачів\~про стягнення\~заборгованості у сумі 215 845,48 грн. В обгрунтування позову посилалися на те, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.02.2013 року у справі № 489/103/13-ц , яке частвоко змінено рішенням Апеляційного суду миколаївської області від 20.05.2013 року ,позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» заборгованість, станом на 06.12.2012 року, за кредитним договором № 416/07/02-КЕ від 19 червня 2007 року у розмірі 65 598 доларів США 66 центів, що еквівалентно 524 330 гривням 10 копійкам, з яких: 48 427 доларів США 74 центи, що еквівалентно 387 082 гривням 93 копійкам, - неповернутого кредиту; 9 463 долари 01 цент, що еквівалентно 75 637 гривням 84 копійкам - заборгованості по процентам за користування кредитом і 7 707 доларів 91 цент, що еквівалентно 61 609 гривням 33 копійкам - пені. Стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» заборгованість, станом на 06.12.2012 року, за кредитним договором № 416/07/02-КЕ від 19 червня 2007 року у розмірі 65 598 доларів США 66 центів, що еквівалентно 524 330 гривням 10 копійкам, з яких: 48 427 доларів США 74 центи, що еквівалентно 387 082 гривням 93 копійкам, - неповернутого кредиту; 9 463 долари 01 цент, що еквівалентно 75 637 гривням 84 копійкам - заборгованості по процентам за користування кредитом і 7 707 доларів 91 цент, що еквівалентно 61 609 гривням 33 копійкам - пені. Стягнуто із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» по 987 гривень 90 копійок судових витрат в обох судових інстанціях з кожного. У рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 416/07/02-КЕ від 19.06.2007 відповідно до договору застави від 19.06.2007, зареєстрованого в реєстрі за № 3484, звернути стягнення на предмет застави а саме: автомобіль марки Renault, моделі - premium 400, 1999 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; напівпричіп платформа - марки Bartoletti, модель -1F 0111,2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що були зареєстровані на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та серії [NUMBER] за [PERSON] , шляхом їх продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, відповідно, 112200,90 грн. та 86698,40 грн. У рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 416/07/02-КЕ від 19.06.2007, відповідно до іпотечного договору від 19.06.2007, зареєстрованого в реєстрі за № 3483, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2000, зареєстрованого на Товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» за № 3-113 та 07.07.2000 Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» в книзі 102 за номером 17741, шляхом продажу нерухомості з прилюдних торгів за початковою вартістю, встановленою суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Однак Відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості, станом на час звернення до суду з цим позовом рішення суду не виконано. Ухвалою Ленніського\~районного суду\~м.Миколаєва\~від 26.12.2019\~року замінено\~стягувача у\~справі на\~ ТОВ\~"ІНВЕСТОХІЛЛС\~ВЕСТА" \~ . Посилаючись на сталу судову практику та норми законодавства та умови договру поруки вказують на чітку наявність правових підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки за законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі. Також посилаючись на відповідні позиції Великої Палати Верховного Суду , враховуючи трирічний строк позовної давності, що передує зверненню до суду, просить стягнути інфляційних витрат та 3% річних починаючи з 18.10.2020 до 17.10.2023 року у розмірі 5903,87 доларів США 3/ річних , що на дату подачі цього позову становить 215 845,48 грн. Також просить стягнути 21 900 грн витрат на правову дополмгу та судовий збір. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2023 року визначено головуючого по справі суддю Микульшину Г.А. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2023 року справу передано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. 07.12.2023 року матеріали справи надійшли до Центрального районного суду м.Миколаєва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 07.12.2023 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.12.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 18.04.2024 року на електронний суд від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвоката Ільїна О.В. надійшли відзиви на позовну заяву , в якому він зазначив , що відповідачі не погоджуються із вказаними вимогами про стягнення заборгованості, також вказав , що витрати на правничу допомогу у розмірі 21 900 гривень є необгрунтованими, не відповідає реальності таких витрат, у зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні позову. Звернув увагу суду на те, що постановою Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 09.10.2017 у виконавчому провадженні № 41478921 виконавчий лист № 2/489/626, виданий 28.05.2013, про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості станом на 06.12.2012 р., за кредитним договором № 416/07/02-КЕ від 19.06.2007 р., з яких неповернутого кредиту 48427,74 дол. США, що еквівалентно 387082,93 грн., по процентам за користування кредитом 9463,01 дол. США, що еквівалентно 75637,84 грн., пені 7707,91 дол. США, що еквівалентно 61609,33 грн., всього 65598,66 дол США., що еквівалентно 524330,10 грн., повернути до суду, що його видав. Відтак, з цієї дати позивачу було відомо про порушення його прав та інтересів. Повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Аналіз правового регулювання наслідків пропуску строку виконавчої давності свідчить, що в такому випадку стягувач втрачає право вимоги примусового виконання боржником своїх зобов`язань, дійсність яких підтверджена судовим рішенням, проте це не перешкоджає добровільному виконанню зобов`язання боржником. Отже, за своїм змістом зобов`язання боржника перед стягувачем, який пропустив строк виконавчої давності, відповідає ознакам натурального (задавненого) зобов`язання, тобто простроченого зобов`язання, яке не підлягає виконанню в примусовому порядку. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18), постанова Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Згідно з постановою Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Такої ж позиції Верховний Суд притримується у постановах № 569/12918/16-ц від 02.09.2020 року, № 442/398/15-ц від 18.03.2020 року, № 390/880/16-ц від 11.12.2019 року. Також щодо витрат на правову допомогу, враховуючи конкретні обставини даної справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, вважаємо, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 900,00 гривень є необґрунтованою, не відповідає реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача 1 становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт). Щодо розрахунку суми позовних вимог зазначає, що з долученого позивачем розрахунку вбачається, що його проведено за період з 18.10.2020 року по 17.10.2023 року, а загалом 1095 днів. Водночас, відповідачем не враховано сформовану правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740ск23) щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) За таких обставин, позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню лише за період з 18.10.2020 року по 23 лютого 2022 року, що складає 2 662,38 доларів США, виходячи із наданого розрахунку. 29.04.2024 року до суду від представика позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву , в якому він просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду\~від 16.10.2024\~року закрито\~ підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті . Представник позивача в судове засідання не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, просив про задволення позову з викладених у процесуальних заявах підстав. Представник відповідачів адвокат Ільїн О.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідачів, просив про відмову у задоволенні позову з викладених у процесуальних заявах підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, а також повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 19 червня 2007 року АКБ "Форум" уклав із [PERSON] кредитний договір № 416/07/02-КЕ, за умовами якого зобов`язувався відкрити тому кредитну лінію на споживчі потреби з лімітом у розмірі 60 000 доларів США 00 центів, під зворотне зобов`язання позичальника повернути таку ж суму грошових коштів до 18 червня 2012 року, а також вносити щомісячно плату за користування кредитом у розмірі 14 % річних. Сторони домовилися, що надання кредитних коштів буде здійснюватися окремими частинами на умовах, визначених кредитним договором та додатковими угодами до нього в межах встановленого ліміту траншами. В той же день, на забезпечення названого кредитного договору Банк уклав два договори поруки з [PERSON] та [PERSON] за якого, ті окремо один від одного бралися виступити поручителями і нести солідарно з [PERSON] солідарну відповідальність, у разі невиконання останнім кредитного зобов`язання. Рішенням від 20 травня 2013 року апеляційного суду Миколаївської області у справі за позовом публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» (далі Банк) до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, до [PERSON] - про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, та до [PERSON] - про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майно, передане в іпотеку - позов задволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» заборгованість, станом на 06.12.2012 року, за кредитним договором № 416/07/02-КЕ від 19 червня 2007 року у розмірі 65 598 доларів США 66 центів, що еквівалентно 524 330 гривням 10 копійкам, з яких: 48 427 доларів США 74 центи, що еквівалентно 387 082 гривням 93 копійкам, - неповернутого кредиту; 9 463 долари 01 цент, що еквівалентно 75 637 гривням 84 копійкам - заборгованості по процентам за користування кредитом і 7 707 доларів 91 цент, що еквівалентно 61 609 гривням 33 копійкам - пені. Стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» заборгованість, станом на 06.12.2012 року, за кредитним договором № 416/07/02-КЕ від 19 червня 2007 року у розмірі 65 598 доларів США 66 центів, що еквівалентно 524 330 гривням 10 копійкам, з яких: 48 427 доларів США 74 центи, що еквівалентно 387 082 гривням 93 копійкам, - неповернутого кредиту; 9 463 долари 01 цент, що еквівалентно 75 637 гривням 84 копійкам - заборгованості по процентам за користування кредитом і 7 707 доларів 91 цент, що еквівалентно 61 609 гривням 33 копійкам - пені. Стягнуто із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» по 987 гривень 90 копійок судових витрат в обох судових інстанціях з кожного. 28 травня 2013 року Ленінським районним судом міста Миколаєва по справі видано виконавчі листи. Суду не надано доказів того, що боржниками здійснено погашення заборгованості за цим договром. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.12.2019, замінено сторону у справі №489/102/13-ц (провадження № 2/489/626/13) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 416/07/03-КЕ від 19.06.2007, а саме стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, судові рішення у справі № 489/103/13-ц. Як вбачається з Постанови від 15 вересня 2021 року Миколаївського апеляційного суду,, якою відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України [PERSON] , до виконання ним зобов`язань, покладених на нього рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 2/489/626 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ « «ФК «Інвестохіллс Веста» боргу у розмірі 65598,66 доларів США - з травня 2020 року на виконанні у приватний виконавець Куліченко Д.О. перебуває виконавче провадження № 62186408 з примусового виконання виконавчого документу, а саме: виконавчий лист № 2/489/626, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 28.05.2013, про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованості станом на 06.12.2012 за кредитним договором № 416/07/02-КЕ від 19.06.2007р., з яких неповернутого кредиту 48427,74 дол. США, що еквівалентно 387082,93грн., процентів за користування кредитом 9463,01дол. США, що еквівалентно 75637,84грн., пені 7707,91 дол. США, що еквівалентно 61609,33 грн., всього 65598,66 дол. США, що еквівалентно 524330,10грн. Рішення набрало законної сили 20.05.2013. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Так, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Верховний Суд багаторазово виснував про те, що вказана норма права має на меті стимулювати учасників цивільних правовідносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав у всіх їх проявах, є заходом, спрямованим на зміцнення засад цивільно-правового регулювання, оскільки кожен зобов`язаний вчиняти дії без посягання на права і свободи інших людей. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкціястатті625ЦКУкраїнищодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У вказаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за сплином позовної давності. Разом з тим, в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Ленніського районного суду м. Миколаєва від 26.02.2013 року та рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20.05.2013 року у справі № 489/103/13-ц , яким з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 416/07/02-КЕ від 19.06.2007ру розмірі 65598,66 дол. США - а отже зобов`язання не можна вважати натуральним. При цьому та обставина, що наразі відсутнє виконавче провадження відносно боржника [PERSON] не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18). Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625ЦКУкраїни, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦКУкраїни розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. В даному випадку розмір заборгованості вже встановлений судовим рішенням по справі №489/103/13-ц , яке набрало законної сили, та складає 65598,66 дол. США та складається із заборгованості за тілом кредиту, процентами та пені. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 (провадження № 61-14506св20). Отже, суд відхиляє запереченян представника відповідача [PERSON] , адже оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею625ЦКУкраїни. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до пункту 6 частини 1статті 3 ЦК Українизагальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з положеннями частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6статті 81 ЦПК Українипередбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 6статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК України). У частині 1статті 89 ЦПК Українивизначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 688/2332/20 (провадження № 61-6400св21) визначив формулу та порядок обчислення передбачених частиною 2статті 625 ЦК України трьох відсотків річних за прострочення виконання судового рішення: «сума боргу за судовим рішенням Ч «кількість днів прострочення виконання судового рішення» Ч 3 ч 100 ч 365 (днів у році). Обґрунтовуючи розмір 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідачів за період з 18 жовтня 2020 року по 17 жовтня 2023 року у сумі 5903,87 доларів США. ,позивач у позові вказав, що це є компенсація за невиконання позичальником та його поручителями як умов кредитного договору, так і рішення суду. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, видно що позивач нараховував 3% як компенсаціюза несвоєчасне погашення на стягнуту рішенням суду заборгованість. Тобто використана банком формула відповідає визначеній Верховним Судом у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 688/2332/20 (провадження № 61-6400св21) формулі та порядку обчислення передбачених ч.2ст.625ЦК України трьох відсотків річних за прострочення виконання судового рішення. У той же час, у даному випадку положеннястатті 625ЦК України застосовуються саме за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 296/12238/15-ц. Разом з тим, відповідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) . Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740ск23) щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Отже враховуючи, що наданий банком розрахунок 3% річних здійснений з використанням передбаченої Верховним Судом формули, та на основі стягнутої рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20.05.2013 року суми, то у даних правовідносинах, які є трансформовані з кредитних, цей розрахунок є належним та допустимим доказом у справі, проте підставним є нарахування трьох процентів річних лише за період з 18.10.2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто за 494 дні що складає 2 663, 48 доларів США ( 65598,66 х3% / 365 х 494) - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат , суд виходить з такого. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137ЦПКУкраїни). У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у суді, судом встановлено, що звертаючись до суду представник позивача директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» Є.Г., Дяченко просив суд стягнути із відповідачів на користь Товариства витрати на професійну допомогу у розмірі 21'900 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу сторонапозивача надала копію договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 03 січня 2023 року, що укладено між директором Товариства та керуючим партнером Адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс"та Акт № 1 приймання передачі наданих аослуг від 15.09.2023 року Відповідно до розділу 4 договору про надання правової допомоги, вартість наданих юридичних послуг визначається після одержання від клієнта заявки на надання юридичної допомоги, відповідно до тарифів вказаних в Додатку №1 до Договору та надає клієнту відповідний Акт приймання-передачі наданих послуг. За результатами надання юридичної допомоги співробітником (адвокатом) бюро складає акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Акт вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав бюро письмової аргументації заперечень на акт (п.4.4. Договру). Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 15.09.2023 року клієнту- Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було надано виконавцем - Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс» такі послуги: - усна консультація по кредитній справі - 3650 грн за годину роботи, консультація письмова по судовому рішенню по справі № 2/489/626/13 3650 грн за годину роботи, підготовка та складання позовної заяви 10 950 грн за три години роботи,формування додьтаків до позовної заяви - 3650 грн за годину роботи. Суд з огляду на наявність заперечень відповідачів щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу позивача із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку провідсутність підстав для стягнення з відповідачів 7300 грн за надані послуги позивачеві у складі усної консультації по кредитній справі -та письмової консультації по судовому рішенню по справі № 2/489/626/13 - як такі, що не є необхідними по даній справі. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог частина 2 статті 141 ЦПК України. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді першої інстанції у розмірі 14 600 грн, тому з відповідачів на користь позивача слід відшкодувати пропорційно до задоволених на 50% позовних вимог в рівних частках по 2434 грн таких витрат (14 600/ 2 =7300/3). Таким чином, понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) за подання позовної заяви , що складає 3237 грн. 68 коп., слід покласти на відповідачів у рівних частках по 539 грн. 61 коп. ( 3237.68/ 50% = 1618,84 /3). Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Outcome: partial