Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

09.07.2021\~року [PERSON] звернувся до Московського\~районного суду м. Харкова із указаним позовом, у якому послався на те, що 31 березня 2021 року між ним, як покупцем, та Відповідачем, як продавцем, було укладено публічний договір купівлі-продажу та доставки автомобільних дисків № 0015324 шляхом заповнення на сайті електронної заяви замовлення. Після чого Позивачем було перераховано 11402 грн. на рахунок Відповідача за товар. Відповідач в свою чергу товар не поставив, грошові кошти за товар Позивачеві не повернув та відповіді на претензію не надав. З урахуванням уточнених позовних вимог Позивач просив стягнути з Відповідача 11402 гривні, сплачені за товар, 8296 гривень - проценти за користування грошовими коштами та 2418 гривень пені. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Горбунової Я.М. від 14 липня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ\~Московського\~районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана позовна заява підсудна Октябрському районному суду м. Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана цивільна справа розподілена на суддю Тімошенко Н.В. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2023 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача\~Багрій Д.С. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою представника позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що 31.03.2021 року позивач [PERSON] здійснив переказ коштів у розмірі 11402 грн. на рахунок ФОП [PERSON] , що підтверджується платіжними дорученнями № 2254051901 та № 2254051902 від 31.03.2021 року (а.с. 12,13). Аналіз долучених до позову скрін-шотів з мережі Інтернет, сайт: rezina-diski.com.ua свідчить, що переказ коштів стосується товару автомобільних дисків Dezent TX 5,5x14 4x100 ET45 DIA60,1 (silver). Станом на час розгляду справи доказів виконання відповідачем зобов`язання за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і відповідачем на спростування доводів позивача. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~626,\~629 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами Відносини, що виникають між покупцем і продавцем товарів, робіт та послуг в мережі Інтернет не відрізняються від традиційних правил купівлі-продажу і регулюються, зокрема, положеннями\~Цивільного кодексу\~України та\~Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до\~статті 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Цивільний кодекс України\~не містить вимоги щодо укладення договору купівлі-продажу у письмовій формі, крім купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, які також підлягають нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК). До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу за участі покупця - фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір купівлі-продажу товарів в Інтернеті, відповідно до\~ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів», відноситься до категорії договорів, укладених на відстані, тобто договорів, укладених продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, поза торговельними або офісними приміщеннями. При цьому, до засобів дистанційного зв`язку законодавець відніс, зокрема, і Інтернет. Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються\~ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За змістом положень\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право,серед іншого,на відшкодування збитків (п. 4 ч. 1\~ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 ЦК України). Якщо в результаті прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання й вимагати відшкодування збитків (ч. 3\~ст. 612 ЦК України). Статтями\~662,\~663,\~665 ЦК України\~встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~статті 530 цього Кодексу. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Частиною 2\~статті 693 ЦК України\~визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем термінів поставки шин, що були попередньо оплачені, у фізичної особи-підприємця [PERSON] виник обов`язок з повернення [PERSON] попередньої оплати товару. Виходячи з наведеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ФОП [PERSON] суми попередньої оплати в розмірі 11402 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» та процентів за користування грошовими коштами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до\~статті 549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При оформленні замовлення Позивач, погодив з Відповідачем умови доставки Товару на умовах кур`єрської доставки (адресної доставки) по м. Харкову вартістю 100 (сто) гривень (у межах міста). Вартість послуг Відповідача з доставки товару складає 100 (сто) гривень. Позивач надав уточнюючий розрахунок, в якому просить стягнути з Відповідача пеню станом на 08.06.2023 року в розмірі 2418 (дві тисячі чотириста вісімнадцять) гривень. (а.с. 53-55). Крім того, протягом тривалого часу Відповідач користувався грошовими коштами Позивача. Відповідно до\~статті 536\~ЦК України за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідач знав про те, що він безпідставно, з 05.04.2021 року утримує у себе грошові кошти Позивача, і такі його дії є недобросовісними. Позивач просив суд при визначенні розміру процентів за користування чужими грошовими коштами застосувати їх розмір на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України. Позивач надав уточнюючий розрахунок, в якому просить стягнути з Відповідача на його користь 8296 (вісім тисяч двісті дев`яносто шість) гривень в якості відсотків за користувався грошовими його коштами. Суд не може вийти за межі позовних вимог, а відповідачем не спростовано розміру пені та відсотків за користування грошовими коштами, що зазначено Позивачем у відповідному розрахунку. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо судових витрат. Відповідно до частини 6\~статті 141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі, що був встановлений вказаним Законом на період пред`явлення позову до суду, що становить 908,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved