Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Ульяновського районного суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов до суду мотивовано зі слідуючих підстав: 04 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Благовіщенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за актовим записом №16. Від шлюбу в подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини у позивача з відповідачем не склалися із-за різності характерів, різних поглядів на життя. Наміру зберегти шлюб позивач не має, що змусило її звернутися з позовом до суду. Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін з повідомленням. Відповідач [PERSON] повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі. У вказаний строк відповідач не надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, однак надіслав до суду заяву, в якій \~ \~ \~ \~ просить суд, надати йому строк на примирення з дружиною, оскільки має намір зберегти свою сім`ю. Позивач [PERSON] надіслав до суду заяву якою підтримує заявлені вимоги та не бажає примиритись з відповідачем, оскільки спільно не проживають разом з травня 2023 року. Позивач в заяві зазначає, що береження сім`ї з відповідачем є неможливим через постійні сварки та непорозуміння. В матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом розглянуто клопотання відповідача про надання часу для примирення та вирішено відмовити у його задоволенні, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 у справі № 206/3459/16-ц, від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18. Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд оцінює: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання шлюбу; обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін; позицію іншого з подружжя щодо надання строку на примирення. Водночас, звертаючись до суду з клопотанням про надання строку на примирення терміном 6 місяців відповідачем не наведено будь-яких об`єктивних обставин справи, які б свідчили про можливість примирення між сторонами. Позивач [PERSON] у свою чергу, зазначила, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу і не потребує надання строку на примирення. Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. Крім того, позовна заява про розірвання шлюбу перебуває в суді з 12.02.2025 року та на час розгляду клопотання сторонам не вдалось знайти шляхи для примирення. Позивач заявляє про своє стійке бажання розірвати шлюб, вважає за неможливе збереження сім`ї, під час розгляду справи із заявами про відмову від позову або залишення його без розгляду не зверталася, що вказує на відсутність можливості примирення між сторонами. Одночасно суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, судом не встановлено необхідність та дієвість застосування заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача про надання строку на примирення задоволенню не підлягає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині розірвання шлюбу обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Благовіщенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за актовим записом №16, про що було видано свідоцтво про шлюб черії [NUMBER] . Від шлюбу в подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являються несумісність характерів та різні погляди на життя. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, то шлюб підлягає розірванню. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. На підставі наведеного, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, відповідно до ст. 112 СК України є підстави для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved