Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 17 лютого 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] за змістом якої відповідно до протоколу засідання правління колгоспу ім. Ватченка с. Голосків Летичівського району Хмельницької області від 19 квітня 1985 року №6 слухали заяви про наділ земельних ділянок і поділ землі за результатами розгляду яких було ухвалено рекомендувати загальним зборам колгоспників наділити землю слідуючим громадянам: [PERSON] - 0,15 га. Згідно протоколу зборів колгоспників колгоспу ім. Ватченка від 03 травня 1985 року №2 слухали заяви про наділ і доділ та обмін земельних ділянок за результатом розгляду яких було постановлено затвердити рішення засідання правління колгоспу від 19 квітня 1985 року, протокол №8 та наділити землю громадянину [PERSON] - 0,15 га. Відповідно до архівної довідки Хмельницької районної державної адміністрації від 24 жовтня 2024 року згідно протоколу зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області від 10 жовтня 1992 року №3 було прийнято рішення про реорганізацію колгоспу ім. Ватченка в колективне сільськогосподарське підприємство «Україна». Розпорядженням районної державної адміністрації від 03 лютого 1993 року №265 підприємство було перереєстровано у Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна». У лютому 2013 року Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна» ліквідовано. 16 листопада 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» було видано Державний акт на право колективної власності на землю серія ХМ0019 відповідно до якого [PERSON] наявний у списку громадян - членів цього підприємства. 23 жовтня 2024 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області листом підтвердило, що [PERSON] наявний у списку громадян - членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серія ХМ 0019 від 06 листопада 1995 року. На момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю серія ХМ0019 від 06 листопада 1995 року [PERSON] працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області про що свідчить відмітка у трудовій книзі колгоспника: 01 листопада 1984 року - прийнятий на роботу в колгосп трактористом (печатка колгоспу ім. Ватченка), а 31 січня 1998 року звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗпП за власним бажанням (печатка Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна»). Тобто, [PERSON] був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» на момент видачі вказаному підприємству Державного акту на право колективної власності, тому має право на пайовий фонд майна даного підприємства. 25 жовтня 2024 року Меджибізька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області повідомила, що у зв`язку з відсутністю облікових даних інформацією щодо оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,15 га не володіють. 13 січня 2025 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомило, що відповідно до Книг реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів, станом на 01 січня 2013 року на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га не зареєстрований та не видавався. Тобто, [PERSON] з моменту включення його до Державного акта на право колективної власності на землю серія ХМ0019 від 06 листопада 1995 року набув право на земельну частку (пай) із земель колективної класності Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», однак сертифікату на право на земельну частку (пай) він не отримував. За відсутності правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) - сертифіката чи рішення суду [PERSON] не може реалізувати свої права на земельний пай. У зв`язку із тим, що законодавством не передбачено можливості, процедури та повноважень на видачу сертифіката на право на земельну частку (пай), [PERSON] просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 0,15 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 17 лютого 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява. 3. 18 лютого 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 4. Підготовчі судові засідання призначались на: 10, 20 та 27 березня 2025 року. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 5. 10 та 27 березня 2025 року до суду надійшли заяви представника позивача про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити в повному обсязі. 6. 27 березня 2025 року надійшла заява представника Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 7. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 8. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів і суд повинен установити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи та вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 9. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9). Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2). Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3). 10. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5). Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства (ч. 2 ст. 9). 11. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2). Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5). 12. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності, зокрема, таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. 13. У Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) (абз. 1-4 ст. 1). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз. 6 ч. 1). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. 14. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24). 15. Згідно з абз. 2 п. 8 Перехідних положень ЗК України члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. 16. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 17. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 18. Так, у підготовчому провадженні представник відповідача - Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області подала суду заяву згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти задоволення судом заявлених позовних вимог. 19. Отже, відповідач позовні вимоги визнає, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Меджибізька селищна рада жодним чином не оспорює фактичні обставини у справі, не ставить під сумнів право позивача [PERSON] , як члена ліквідованого на даний час Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області, отримати право на земельну частку (пай), оскільки на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю серія ХМ №19 від 16 листопада 1995 року він працював у вказаному підприємстві, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника і є у списку громадян-членів вказаного підприємства, його протоколом №8 засідання правління колгоспу №6 від 19 квітня 1985 року, яке затверджене протоколом зборів колгоспників колгоспу від 03 травня 1985 року №2, наділено землею - 0,15 га. Із відповідей Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23 жовтня 2024 року, від 13 січня 2025 року випливає, що [PERSON] виготовлено державний акт на приватну власність на земельну ділянку і земельним ділянкам площею 0,5006 га і площею 2,0353 га присвоєно кадастрової номери, однак земельна ділянка площею 0,15 га не видавалась і державний акт на таку земельну ділянку не видавався. Меджибізька селищна рада 25 жовтня 2024 року повідомила, що не володіють інформацією щодо оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,15 га. Отже, позивач [PERSON] має право на пайовий фонд майна Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», як член даного підприємства. 20. У зв`язку з тим, що відповідач в підготовчому провадженні позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог у повному обсязі. 21. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, тому позов є обґрунтованим. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 22. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У заяві представник позивача вказала, що позивач судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved