Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 18 грудня 2018 року між ПАТ АКБ «Аркада» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 87976 з подальшими змінами та доповненнями відповідно до Додаткових договорів № 1 від 19.09.2019 р., № 2 від 17.07.2020 р., № 3 від 11.03.2021 р., за якими банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 841746,99 грн. строком до 01.12.2028 р. За додатковими договорими банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 18 грудня 2018 року до 18 вересня 2019 року - 14% річних; на період з 19 вересня 2019 року до 30 червня 2020 року - 5% річних; на період з 1 липня 2020 року до 16 липня 2020 року - 14% річних; на період з 17 липня 2020 року до 31 грудня 2020 року - 4,75% річних; з 1 січня 2021 року - 14% річних. За додатковим договором № 3 від 11.03.2021 р. проводилася реструктуризація кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором з дати підписання даного додаткового договору по 24 вересня 2023 року включно, на строк дії якого процентна ставка складала 0,01% річних, а позичальник зобов`язувався щомісячно в рахунок погашення заборгованості сплачувати банку 5300 грн. Однак, [PERSON] не виконувала покладені на неї зобов`язання за таким додатковим договором № 3 від 11.03.2021 року. 30 червня 2023 року між ПАТ АКБ «Аркада» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір № GLЗN223724 про відступлення прав вимоги, посвідчений нотаріально, за яким права кредитора та іпотекодержателя перейшли до позивача, зокрема, за договором про іпотечний кредит № 87976 від 18.12.2018 року з додатковими договорами, укладеними з [PERSON] , а також за Іпотечним договором № 87976 від 18.12.2018 року, реєстр нотаріусу № 887. Позичальником було порушено законодавство та умови договору про іпотечний кредит, тому станом на 29.10.2024 року заборгованість за договором про іпотечний кредит № 87976 від 18 грудня 2018 року становить 642811,67 грн., з яких 557634,15 грн. - борг по основному боргу, 85177,52 грн. - борг по процентам. Так 19 липня 2024 року банком було направлено повідомлення-вимогу відповідачу з вимогою виконання позичальником боргових зобов`язань, однак погашення простроченої заборгованості не було здійснено. На підставі викладеного просив суд з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» стягнути борг за договором про іпотечний кредит 87976 від 18 грудня 2018 року в сумі 642811,67 грн. та понесені судові витрати в сумі 9 642,18 грн. [PERSON] , не погоджуючись із позовом, подала відзив, де вказувала, що представник позивача зазначив, що 30.06.2023 р. між ПАТ АКБ «Аркада» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № GL3N223724, хоча позивачем не надано суду такого договору. Додавала, що 13.12.2018 року між нею та АТ АКБ «Аркада» дійсно укладено договір № 87976 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до якого [PERSON] на підставі повного визнання Правил фонду фінансування будівництва «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво» надала згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво», відповідно до якого після отримання від довірителя коштів управитель закріплює за довірителем об`єкт інвестування та видає свідоцтво про участь у фонді. Так за Свідоцтвом про участь у ФФБ виду А «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво» від 13.12.2018 р. об`єктом інвестування є двокімнатна квартира (житлова площа 64,40 кв. м.) в [ADDRESS] , за яку нею внесено кошти у сумі 353894,49 грн. Однак станом на грудень 2024 року не розпочато будівництво будинку в [ADDRESS] . Внаслідок недобросовісної діяльності АТ АКБ «Аркада» залишаються недобудованими 37 житлових будинків. 25 серпня 2020 року НБУ відніс АТ АКБ «Аркада» до категорії неплатоспроможних та за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 вересня 2020 року № 601-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію такого АТ. Відповідач не заперечує факт несплати боргу перед позивачем, однак просила врахувати, що в країні діє воєнний стан, а Торгово-Промислова Палата України підтвердила, що це є форс-мажорною обставиною, у зв`язку із якою вона не у повній мірі виконувала свої зобов`язання. Додавала що сама виховує двох неповнолітніх дітей, батько яких не сплачує аліменти, а також позбавлений батьківських прав за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2020 року. При цьому наголошувала, що банком не було дотримано процедуру направлення їй повідомлення - вимоги від 17.07.2024 року, оскільки докази відправки даного повідомлення відсутні, тому звернення із даним позовом позивачем вчинено з порушенням встановленого законом порядку, тобто ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», внаслідок чого поданий АТ «Таскомбанк» позов не підлягає до задоволенню, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц та у постанові від 04.07.2023 року по справі № 553/1501/15-ц. З огляду на встановлені обставини просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» до [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до відповіді на відзив представник позивача зазначав, що банк виконав свої зобов`язання повністю надавши відповідачу кредитні кошти, а згодом вже до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про іпотечне кредитування. Натомість, [PERSON] з 30.06.2023 року не здійснила жодного платежу в рахунок погашення боргу. При цьому порушення строків спорудження об`єкта будівництва або неналежне виконання зобов`язань забудовником не може впливати на правовідносини, що виникли між банком та позичальником відповідно до укладеного ними договору про іпотечний кредит, і не є підставою для припинення виконання зобов`язань позичальником. Також за умовами договору про іпотечне кредитування у разі порушення позичальником виконання основного зобов`язання банк має право вимагати достроково виконати основне зобов`язання. Так 19.07.2024 року банком було дотримано вказаний у договорі порядок направлення [PERSON] досудової вимоги про дострокове виконання нею основного зобов`язання, що нею не було виконано. Зауважував, що [PERSON] була обізнана про умови кредитного договору, які прийняла добровільно. Однак відповідач належним чином свої обов`язки не виконує, внаслідок чого станом на 29.10.2024 року має перед банком заборгованість в загальному розмірі 642811,67 грн. Крім цього просив суд долучити до справи копію договору про відступлення прав вимоги від 30.06.2023 року з витягом з реєстру боржників та розрахунком боргу, оскільки вказував, що такі копії були сформовані для відповідача та надіслані [PERSON] при подані позову до суду, однак під час подання документів до суду через сервіс «Електронний суд» такі документи помилково не були прикріплені до позовної заяви АТ «Таскомбанк». Представники позивача, Романів А. А. та Лисай О. П., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити спір за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову. Відповідачка, [PERSON] , у судовому засіданні вказувала, що вона не брала кредит у позивача, оскільки кредитні кошти банку «Аркада» були передані фактично забудовнику «Аркада», після чого їй ані було надано забудовником житлової квартири за договором, ані повернуто кошти, вкладені у таке будівництво. Зараз вона залишилась без житла, оскільки немає місця реєстрації, а також має на утриманні двох малолітніх дітей, на яких не отримує аліментів. Отже, просила суд відмовити у задоволенні позову повністю, підтримуючи поданий нею письмовий відзив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд встановив, що 13.12.2018 року між [PERSON] та АТ АКБ «Аркада» було укладено договір № 87976 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до якого [PERSON] на підставі повного визнання правил фонду фінансування будівництва «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво» надала згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво», відповідно до якого після отримання від довірителя коштів управитель закріплює за довірителем об`єкт інвестування та видає свідоцтво про участь у фонді. Так за свідоцтвом про участь у ФФБ виду А «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво» за договором № 87976 від 13.12.2018 р. об`єктом інвестування є двокімнатна квартира (житлова площа 64,40 кв. м.) в [ADDRESS] , за яку нею внесено кошти у сумі 353894,49 грн. Судом було також встановлено, що на підставі договору про іпотечний кредит № 87976 від 18.12.2018 року (далі - договір), укладеного між Акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк «Аркада», та [PERSON] , банк надав позичальнику кредит в розмірі 841746,99 грн. для участі у фонді фінансування будівництва № 87976 від 13.12.2018 року на строк до 1 грудня 2028 року зі сплатою відсотків в розмірі 14% річних відповідно до визначеного графіку платежів. При цьому відповідно до п. 9.3 договору позичальник доручає банку перерахувати отримані кредитні кошти на рахунок в банку 37394005980 «Транзитний рахунок за розрахунками фізичних осіб за розрахунками фізичних осіб згідно з договором про участь у ФФБ» з призначенням платежу: «Внесення коштів за Договором про участь у фонді фінансування будівництва № 87976 від 13.12.2018 року за рахунок кредиту [PERSON] , договір про іпотечний кредит № 87976 від 18.12.2018 року». Факт перерахування грошових коштів банком на вимогу позичальника в сумі 841746,99 грн. на виконання умов укладеного договору від 18.12.2018 року матеріали справи містять меморіальний ордер № 1 від 18.12.2018 року та розпорядження банку від 18.12.2018 р. Також суд встановив, що за п. 4.4.3 договору позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитними коштами у строки, визначені цим договором, та повертати кредит відповідно до графіку повернення кредиту, що є додатком № 3 до цього договору та його невід`ємною частиною. При цьому за п. 5.1 договору позичальник зобов`язаний повернути кредитні кошти не пізніше дати, зазначеної в п. 2.1 договору, шляхом поступового погашення своєї заборгованості за договором на рахунки в банку відповідно до графіку повернення кредиту, що є додатком № 3 до цього договору та його невід`ємною частиною. Днем повернення всієї суми кредиту є день внесення позичальником останнього платежу в рахунок погашення заборгованості за договором. Відповідно до п. 5.2 договору позичальник зобов`язаний щомісячно не пізніше 15 числа відповідного місяця платежу, сплачувати на рахунок в банку проценти за фактичну суму та строк користування кредитними коштами, нараховані станом на перше число місяця платежу. В подальшому за додатковими договорами № 1, 2, 3 до договору від 18.12.2018 р. сторони домовились, що банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 18 грудня 2018 року до 18 вересня 2019 року - 14% річних; на період з 19 вересня 2019 року до 30 червня 2020 року - 5% річних; на період з 1 липня 2020 року до 16 липня 2020 року - 14% річних; на період з 17 липня 2020 року до 31 грудня 2020 року - 4,75% річних; з 1 січня 2021 року - 14% річних, а також банком проводилась реструктуризація кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором з дати підписання даного додаткового договору по 24 вересня 2023 року включно, на строк дії якого процентна ставка складала 0,01% річних, а позичальник зобов`язувався щомісячно в рахунок погашення заборгованості сплачувати банку 5300 грн. Крім того згідно із п. 6.6.4 договору в разі несплати позичальником чергового платежу протягом 3-х місяців після настання строку платежу, банк має право звернутися до суду із позовом про припинення дії договору та дострокове стягнення всієї суми боргу. При цьому за п. 4.1.9, 4.1.10, 4.3.3 договору вимога банку про дострокове виконання основного зобов`язання за цим договором направляється позичальнику в письмові формі та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 10 календарних днів з дати одержання або в інші строки, зазначені банком у листі-вимозі. Так відповідно до п. 6.8 договору в разі порушення позичальником виконання основного зобов`язання або обов`язків за цим договором та/або за іпотечним договором, банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. При цьому сторони визначили, що письмова вимога вважається отриманою позичальником на 10-й календарний день з дати реєстрації банком рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку (при цьому позичальник несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує 10 календарних днів) або в день особистого вручення позичальнику, зазначений в письмовій вимозі. Крім того документом, що підтверджує відправлення банком листа з вимогою про усунення порушення і виконання порушеного зобов`язання та про дострокове виконання основного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення рекомендованого листа позичальнику за адресою, зазначеною у цьому договорі або додатковому договорі до нього з останньою датою, що передує даті відправлення банком листа, тобто за адресою: [ADDRESS] . Також судом було встановлено, що 30.06.2023 року між ПАТ АКБ «Аркада» та АТ «Таскомбанк» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги № GL3N223724, відповідно до умов якого ПАТ АКБ «Аркада» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права грошової вимоги, зокрема, до [PERSON] за договором про іпотечний кредит № 87976 від 18.12.2018 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд встановив, що права вимоги за договором про іпотечний кредит № 87976 від 18.12.2018 р., укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до АТ «Таскомбанк». При цьому суд зауважує, що згідно згрупованих відправлень Укрпошта Експрес від 28.11.2024 року АТ «Таскомбанк» направив [PERSON] по [ADDRESS] позовну заяву з додатним до неї додатками, зокрема, копіями договору № GL3N223724 від 30.06.2023 р., витягу з реєстру боржників та розрахунку боргу за договором № 87976 від 18.12.2018 р., з описом вкладення у такий цінний лист, підтвердженням чого є фіскальний чек поштового відділення зв`язку «Укрпошта» від 28.11.2024 року. Таким чином суд відхиляє посилання відповідачки на те, що до позовної заяви до суду не було долучено копію договору про відступлення прав вимоги № GL3N223724 від 30.06.2023 р. на підтвердження набуття позивачем права вимоги за договором про іпотечний кредит № 87976 від 18.12.2018 р., оскільки такий договір був долучений до відповіді на відзив на противагу доводам [PERSON] , тому, враховуючи положення ч. 8 ст. 83 ЦПК, суд визнав поважною причиною не долучення таких доказів при формуванні додатків до позовної заяви через сервіс «Електронний суд» представником позивача, оскільки представники банку одночасно із цим виконали вимоги ч. 9 ст. 83 ЦПК щодо направлення таких доказів відповідачці при подані до суду даного позову. Суд також встановив, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за таким договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість, яку наразі відповідач повинен сплатити на користь позивача. За ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови договору від 18.12.2018 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту повинна виконуватись згідно із діючим законодавством та умов укладеного між сторонами договору № 87976. Так за розрахунком позивача вбачається, що у відповідача станом на 29.10.2024 р. мається заборгованості перед АТ «Таскомбанк» за договором про іпотечний кредит № 87976 у загальному розмірі 642811,67 грн., з яких борг за кредитом 557634,15 грн., борг за відсотками 85177,52 грн., що повною мірою підтверджується виписками АТ «Таскомбанк» по особовому рахунку [PERSON] за період з 18.12.2018 року по 28.10.2024 року. Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі підтверджується умовами договору № 87976 від 18.12.2018 року. Суд зазначає, що 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, а Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів», а з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Так суд вказує, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 10 червня 2017 року) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Також за п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 10 червня 2017 року) дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. Однак суд звертає увагу на те, що оскільки договір про іпотечний кредит від 18.12.2018 р. № 87976 був укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», то до нього не підлягають застосуванню положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, в редакції яка діяла до 10 червня 2017 року. У свою чергу суд вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Суд встановив, що відповідно до повідомлення-вимоги від 17.07.2024 року № 17746/70.2 АТ «Таскомбанк» через 350 денне прострочення проведення відповідачкою платежів на користь позивача направив [PERSON] по [ADDRESS] вимогу про необхідність сплатити борг банку протягом 60-денного терміну з дати отримання вимоги, який становив на 12.07.2024 року в загальній сумі 619775,13 грн. При цьому суд зауважує, що згідно згрупованих відправлень Укрпошта Експрес від 18.07.2024 року АТ «Таскомбанк» направив [PERSON] повідомлення-вимогу № 17746/70.2 від 17.07.2024 року по [ADDRESS] з описом вкладення у такий цінний лист, підтвердженням чого є фіскальний чек поштового відділення зв`язку «Укрпошта» від 19.07.2024 року. Отже, на переконання суду позивачем було повною мірою дотримано положення ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за наявності прострочки проведення платежів за договором про іпотечний кредит, направлений на набуття відповідачкою житла, понад три місяці позивач використав визначене умовами такого договору право (п. 6.6.4) вимагати повернення кредиту, строк виплати якого не настав, в повному обсязі, направивши письмову вимогу-повідомлення [PERSON] про необхідність усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Однак [PERSON] вимоги банку не виконала, оскільки протягом 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу не усунула порушення нею умов договору № 87976 від 18.12.2018 р. При цьому суд акцентує увагу на тому, відповідно до умов такого договору (п. 6.8) позивач направив рекомендованим листом таку письмову вимогу [PERSON] на адресу позичальника, зазначеною у цьому договорі чи додаткових договорах до нього з останньою датою, що передує даті відправлення банком листа, тобто за адресою: [ADDRESS] , враховуючи також те, що на теперішній час зареєстрованого місця проживання відповідачка не має. Також за п. 6.8 договору № 87976 від 18.12.2018 р. сторони узгодили, що така письмова вимога вважається отриманою [PERSON] на 10-й календарний день з дати реєстрації банком рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку, підтвердженням чого є наявна у справі квитанція поштового відділення про відправлення рекомендованого листа відповідачці за такою адресою, внаслідок чого саме позичальник несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує 10 календарних днів, або фактичне не отримання такої вимоги. Таким чином суд відхиляє посилання [PERSON] про недотримання банком вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». Отже,\~суд встановив,\~що по\~даній справи\~було встановлено,\~що у\~позичальника виник\~обов`язок\~дострокового виконання\~основного зобов`язання\~за договором № 87976 від 18.12.2018 року. Виходячи з викладеного судом вмотивування, суд відхиляє посилання [PERSON] на правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 4 липня 2023 року по справі № 553/1501/15-ц, від 28 червня 2023 року по справі № 638/13683/15-ц, від 26 липня 2023 року по справі № 757/2278/14-ц, оскільки вони не застосовні до даної справи, враховуючи дотримання представниками АТ «Таскомбанк» вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». На підставі ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» в разі порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у фонді фінансування будівництва, яка не може бути меншою за суму, внесену довірителем до фонду фінансування будівництва. Натомість, суд вказує, що порушення забудовником строків спорудження будівництва, за наявності якої довіритель у праві вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати коштів, які він вніс до Фонду фінансування будівництва, не свідчить про підстави для звільнення [PERSON] від обов`язку погасити борг перед позивачем за договором про іпотечний кредит від 18.12.2018 р. № 87976. У цьому сенсі суд вказує, що згідно із ч. 7 ст. 50 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» порушення строків спорудження об`єкта будівництва або неналежне виконання зобов`язань забудовником не може впливати на правовідносини, що виникли між банком та позичальником відповідно до укладеного ними договору про іпотечний кредит, і не є підставою для припинення виконання зобов`язань позичальником. Також суд відкидає посилання відповідача на наявність форс мажорних обставин, оскільки на підставі ст. 617 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). При цьому форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 16 липня 2019 року по справі № 917/1053/18 та від 25 січня 2022 року по справі № 904/3886/21. Так на підставі п. 6.2, 6.12 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили),затвердженого Рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 р. № 40(3), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної торгово-промислової палати. В сертифікаті вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин. Однак суд зазначає, що матеріали справи не містять відповідного сертифікату ТПП України, якими підтверджувались би обставини непереборної сили в виді військової агресії Російської Федерації проти України, що не дали можливості відповідачу виконати свої зобов`язання перед позивачем за договором кредитування, оскільки відповідно до закону не надано доказів звернення [PERSON] до ТПП України за встановленням таких обставин по конкретному зобов`язанню перед позивачем, чи по пов`язаним зобов`язанням, виконання яких стало неможливим через військову агресію Російської Федерації проти України. Таким чином саме по собі посилання [PERSON] на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо виконання нею зобов`язання перед АТ «Таскомбанк». Отже, підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «Таскомбанк», заявлені до відповідача, підлягають задоволенню шляхом стягнення на користь банку з позичальника боргу за договором про іпотечний кредит № 87976 від 18.12.2018 року у загальному розмірі 642811,67 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню також витрати банку з оплати судового збору в сумі 9642,18 грн.

Outcome: approved