Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Кредитна спілка «Кредитна спілка офіцерів Київського гарнізону» (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2, разом поіменовані співвідповідачі), про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що співвідповідачами не виконується рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.11.2010 у справі №2-3812-1/10, яким було стягнуто відповідача 2 заборгованість у сумі 38281,64 грн., з огляду на, що просить суд солідарно стягнути з співвідповідачів 186828,11 грн. Ухвалою Суду від 08.07.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У судове засідання 24.03.2025 представники сторін не прибули. Від відповідача відзив не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У 2010 році позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача 2 про стягнення боргу. Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що відповідач 2 відмовляється добровільно виконувати укладені між ними кредитні договори, а саме, у добровільному порядку кредит не погашає та кредитним відсотки не сплачує, тому, позивач змушений просити суд стягнути з відповідача на його користь загальну суму боргу в розмірі 37774, 64 грн. Так, у Рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 26.11.2010 у справі №2-3812-1/10, яке міститься у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлено, що 26.12.2007 р. між позивачем та відповідачем 2 укладено Договір № 401\\\07 Про надання кредиту члену Кредитної спілки „Кредитна спілка офіцерів Київського гарнізону" та Договір № 402\\\07 Про надання кредиту члену Кредитної спілки „Кредитна спілка офіцерів Київського гарнізону", за якими позивач надав відповідачеві кредит в сумі 8100 грн. по кожному Договору строком на 24 місяці, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався його повернути з урахуванням кредитних відсотків в розмірі 0,136 добових відсотків відповідно до складеного графіку платежів. У вказаному Рішенні Суду встановлено, що позивач, зі своєї сторони, виконав умови кредитного договору у повному обсязі, а саме, надав відповідачеві кошти в сумі 16 200 грн. про що свідчать видаткові касові ордери від 26.12.2007 р. № 786 та № 787. Відповідач 2 лише частково погашав заборгованість по договорами, внаслідок чого по кожному з Договорів утворилась заборгованість на суму в розмірі 18887,32 грн., з якої: 7202 грн. заборгованість за тілом кредиту та 11685,32 заборгованість за відсотками, що свідчить про злісне ухилення відповідача від виконання взятих не себе договірних зобов`язань. Відповідно до дублікату Виконавчого листа від 07.02.2017 по справі №2-3812-1/10 стягнуто з відповідача 2 на користь позивача заборгованість в розмірі 37774,64 грн. та судові витрати на загальну суму 507,00 грн., а всього - 38281,64 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, у Рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 26.11.2010 у справі №2-3812-1/10 встановлено обставину неналежного виконання відповідачем 2 умов кредитних договорів у частині повернення кредиту та наявність заборгованості у сумі 37774,64 грн. Позивач у позовній заяві вказує, що між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір про надання кредиту №172/к/08 від 12.05.2008, виконання зобов`язання за яким забезпечено Договором поруки №238.08 від 12.05.2008 укладеного з відповідачем 2. Позивач зазначає, що за змістом Договору поруки №238.08 від 12.05.2008 відповідач 2 зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань за Договором №172/к/08 від 12.05.2008. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що співвідповідачами не виконується рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.11.2010 у справі №2-3812-1/10, яким було стягнуто відповідача 2 заборгованість у сумі 38281,64 грн., з огляду на, що просить суд солідарно стягнути з співвідповідачів 186828,11 грн. з яких: 132467,647 грн. інфляційних втрат та 16078,44 грн. 3% річних та 38282,00 грн. основного боргу. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Так, позивачем пред`явлено позов до 2 співвідповідачів, які за доводами позивача мають невиконане зобов`язання перед позивачем за Договором про надання кредиту №172/к/08 від 12.05.2008 та Договором поруки №238.08 від 12.05.2008. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Втім в матеріалах справи відсутні вказані Договори. Також, у Рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 26.11.2010 у справі №2-3812-1/10 не встановлено обставину укладення цих правочинів між сторонами. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно з ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зазначено, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі. Відтак, оскільки позивачем не було доведено обставину укладення між позивачем та відповідачем 1 Договору про надання кредиту №172/к/08 від 12.05.2008 та Договору поруки №238.08 від 12.05.2008, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог пред`явлених до відповідача 1 та у задоволенні позовних вимог про стягнення 38282,00 грн. Поруч з цим, судом встановлено, що позовні вимоги обгрунтовані тим, що співвідповідачами, зокрема, у даному разі відповідачем 2, не виконується Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.11.2010 у справі №2-3812-1/10, яким було стягнуто відповідача 2 заборгованість у сумі 38281,64 грн. Так, за змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено Судом вище, відповідач 2 має перед позивачем невиконане грошове зобов`язання, а отже, позивач має право застосувати до відповідача заходи відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України. Позивачем нараховано інфляційні втрати та 3%річних на суму 38282,00 грн. за період з 05.05.2010 по 05.05.2024. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, Суд зазначає, що позивачем невірно визначено базу нарахування, яка за висновком суду має бути визначена у сумі стягнутих коштів за Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26.11.2010 у справі №2-3812-1/10 - 38281,64 грн. Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає, що суми становлять 16083,50 грн. та 132466,42 грн. відповідно, в той час, як позивачем заявлено до стягнення 16078,44 грн. та 132467,64 грн., з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, у визначеному розмірі, оскільки у частині вимог про стягнення 3% річних суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial