Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача невиплачену при звільнені вихідну допомогу у розмірі 62400 гривні 00 коп. та середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 20\~листопада 2024\~року по\~20\~січня 2025\~року в\~сумі 28363\~гривні 80\~коп. Свої вимоги мотивує тим, що він з 01 червня 2021 року працював на посаді директора ТОВ «Ярмарок». Наказом від 20 листопада 2024 року № 34 його звільнено з посади директора ТОВ «Ярмарок» згідно з частино 3 статті 99 ЦК України та пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Відповідно до\~статті 44\~КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Проте, відповідач, у порушення його трудових прав, не виплатив йому вихідної допомоги. Крім цього, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові. В зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. 28 січня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. 06 березня 2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи це тим, що позивач допустив чисельні порушення, які давали право звільнити його без виплати компенсації на підставі частини 8 статті 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». 09 жовтня 2024 року позивач був відсторонений від займаної посади, проте зарплата йому була виплачена, тобто відповідач виконав функцію гарантії для керівника. Також, позивач не звертався до них зі заявою про виплату йому вихідної допомоги. В зв`язку з наведеним, відсутні підстави для задоволення позову в цілому /а.с.17-20/. 11 березня 2025 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що ніяких порушень він під час роботи на посаді директора не вчиняв, до дисциплінарної відповідальності не притягався, на загальних зборах учасників ТОВ «Ярмарок» ніколи не обговорювалися питання щодо невиконання ним обов`язків директора, просить позов задовольнити /а.с.46-48/. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178\~та частини 5 статті 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 01 червня 2021 року позивач [PERSON] працював на посаді директора ТОВ «Ярмарок», що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] /а.с.7,8/. 01 червня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Ярмарок» укладено трудовий контракт терміном на шість місяців, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався виконувати роботу, зокрема координувати, планувати та забезпечувати безперебійну роботу ринку «Левандівський» /а.с.22,23/. У подальшому зазначений трудовий контракт неодноразово поновлювався, останній раз трудовий контракт був підписаний сторонами 01 червня 2023 року зі строком дії по 30 листопада 2023 року /24-31/. \~Разом з цим, жодна зі сторін за закінченням строку трудового контракту не поставила вимогу про їх припинення, а відтак, [PERSON] після 30 листопада 2023 року продовжив працювати на посаді ТОВ «Ярмарок». Наказом в.о. директора ТОВ «Ярмарок» М.Дунаєвської від 20 листопада 2024 року № 34 [PERSON] звільнено з посади директора ТОВ «Ярмарок» згідно з частино 3 статті 99 ЦК України та пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Згідно з частиною 3 статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Пунктом 5 частиною 1 статті 41 КЗпП України передбачено, що крім підстав, передбачених\~статтею 40\~цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. Відповідно до\~статті 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36\~та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40\~цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Стаття 44 КЗпП України\~не містить поняття вихідної допомоги, але вказує на випадки її виплати. Аналіз змісту цієї норми свідчить, що вихідна допомога є одноразовою виплатою, яка виплачується роботодавцем працівнику у встановлених законодавством випадках при припиненні трудового договору (контракту). За цією статтею у разі припинення повноважень посадових осіб з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої\~статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19) зазначено, що\~стаття 44 КЗпП України\~визначає, що вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав. Однак підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша\~статті 9-1 КЗпП України). Іншими словами, оскільки законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, то більший, ніж визначений у\~КЗпП України, її розмір може бути встановлений, зокрема, у трудовому договорі. Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20 (провадження № К/9901/27528/20) зроблено висновок про те, що\~вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин. Таким чином, ТОВ «Ярмарок» зобов`язано було виплатити [PERSON] вихідну допомога у розмірі не менше ніж його шестимісячний середній заробіток, оскільки позивача було звільнено з посади директора з незалежних від нього обставин на підставі пункту 5 частиною 1 статті 41 КЗпП України. Суд вважає некоректними посилання представника відповідача на частину 8 статті 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», як на підставу, яка давала право ТОВ «Ярмарок» розірвати з позивачем трудовий договір без виплати вихідної допомоги, з огляду на таке. Відповідно до частини 8 статті 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» порушення посадовою особою обов`язків, передбачених\~частинами другою,\~четвертою,\~шостою\~і\~сьомою\~цієї статті, є підставою для розірвання товариством договору (контракту) з такою особою без виплати компенсації. Часинами 2 та 4 статті 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що Винагорода за виконання посадовою особою своїх обов`язків та надання їй інших благ можуть здійснюватися виключно на умовах та підставах, зазначених у договорі між нею і товариством. При обранні на посаду посадова особа товариства зобов`язана подати товариству перелік своїх афілійованих осіб. У разі зміни складу афілійованих осіб посадова особа у п`ятиденний строк з дня, коли їй стало відомо про таку зміну, зобов`язана повідомити про це товариство. Відповідно до\~частин 6\~та 7\~статті 42\~Закону України\~«Про товариства\~з обмеженою\~та додатковою\~відповідальністю» посадова\~особа,\~якій стало\~відомо про\~виникнення конфлікту\~інтересів,\~зобов`язана протягом\~двох днів\~письмово повідомити\~про це\~виконавчий орган\~товариства та\~наглядову раду\~товариства (у\~разі утворення).\~Виконавчий орган\~товариства зобов`язаний\~повідомити про\~виникнення конфлікту\~інтересів усіх\~учасників товариства\~протягом двох\~днів з\~дня отримання\~інформації про\~наявний конфлікт\~інтересів. Посадовим особам забороняється розголошувати інформацію, що стала їм відома у зв`язку з виконанням ними посадових обов`язків та становить комерційну таємницю товариства чи є конфіденційною, крім випадків, коли розкриття такої інформації вимагається законом. Ця заборона діє також протягом одного року з дати припинення (розірвання) договору між посадовою особою і товариством, якщо інший строк не встановлений таким договором. Відповідно до положень частини 3 статті\~12, частини 1 статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). У частині 1\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представник ТОВ «Ярмарок» не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який б свідчив про те, що позивачем [PERSON] під час роботи на посаді директора вказаного товариства були порушені вимоги статті 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Оцінюючи лист від 07 жовтня 2024 року за підписом співучасника ТОВ «Ярмарок» [PERSON] , який адресований загальним зборам вказаного товариства та у якому міститься інформація щодо порушень, які були допущені позивачем /а.с.36/, суд приходить до висновку, що вказаний лист не є належним та достовірним доказом у справі, оскільки відсутні будь-які докази, які б свідчили, що вказаний лист був доведений до відома загальних зборів учасників ТОВ «Ярмарок». Так, з протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Ярмарок» № 3/2024 від 15 листопада 2024 року вбачається, що [PERSON] запропонувала звільнити [PERSON] з посади директора. За звільнення проголосував лише один учасник [PERSON] (52% голосів), один учасник [PERSON] (14% голосів) проголосував проти, три учасники утрималися [PERSON] (10% голосів), [PERSON] (10% голосів) та [PERSON] (14% голосів) /а.с.33,34/. При цьому, зі змісту вказаного протоколу вбачається, що ніякої інформації, яка міститься у листі від 07 жовтня 2024 року [PERSON] до відома зборів учасників ТОВ «Ярмарок» не доводилося, рішення про розірвання трудового контракту з позивачем без виплати компенсацій при звільнені зборами не приймалося. Суд зазначає, що факти щодо порушення з боку позивача, які викладені у листі від 07 жовтня 2024 року за підписом [PERSON] матеріалами справи не підтверджується жодним доказом, який міститься у матеріалах справи, а відтак, все викладене у вказаному листі носить характер припущень та не береться судом до уваги. Крім цього, суд вважає, що позиція представника відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні є половинчастою, оскільки представником був наданий суду наказ ТОВ «Ярмарок» від 09 грудня 2024 року № 38 «Про перерахунок виплат звільненому працівнику» /а.с.37/. Зі змісту вказаного наказу від 09 грудня 2024 року № 38 убачається, що у зв`язку з допущеною помилкою при нарахуванні заробітної плати було вирішено провести перерахунок виплат [PERSON] , а саме нарахування та виплату заробітної плати за період відсторонення директора від виконання обов`язків (з 09 жовтня 2024 року до 20 листопада 2024 року), що здійснені останньому за період жовтень-листопад 2024 року, а саме: виплату заробітної плати за період з 09 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року (17р.д.) в сумі 7686,89 грн та за період з 01 листопада 2024 року по 20 листопада 2024 року 14 р.д. в сумі 6933,36 грн, що разом становить 14620,25 грн, вважати сплаченими зайво (пункт 1 наказу); зайво сплачені кошти [PERSON] в сумі 14620,25 грн вважати вихідною допомогою при звільненні (пункт 2 наказу). Таким чином, фактично відповідач у наказі від 09 грудня 2024 року № 38 визнав факт того, що позивачу слід було виплатити при звільнені вихідну допомогу. При цьому, представником відповідача не надано доказів ознайомлення [PERSON] , під розпис з підсумками перерахунку. На особливу увагу суду заслуговує той факт, що представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів які б свідчили про те, що загальними зборами учасників ТОВ «Ярмарок» приймалося будь-яке рішення про відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків директора в період з 09 жовтня 2024 року до 20 листопада 2024 року з невиплатою йому заробітної плати. Як передбачено частиною 1\~статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»\~загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства. Згідно з пунктом 7 частини 2\~статті 30 вказаного Закону\~до компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, повноваження щодо обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор», якщо статутом не передбачена інша назва (частина 4 статті 39 Закону). При цьому, частина 13\~статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»\~встановлено, що повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу. Отже, згідно з положеннями наведеної вище норми Закону, повноваження одноосібного виконавчого органу товариства (директора) можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання загальними зборами нового директора товариства. Тобто така норма закону має на меті не допустити зупинення роботи підприємства у разі закінчення терміну дії повноважень директора товариства, якого було призначено на певний строк, та забезпечити безперервну діяльність товариства. Беручи до уваги, що загальними зборами учасників ТОВ «Ярмарок» рішення про відсторонення [PERSON] від обов`язків директора у період з 09 жовтня 2024 року по 19 листопада 2024 року шляхом обрання загальними зборами нового директора товариства або виконуючого обов`язки директора не приймалося, суд приходить до висновку, що відсутні підстав стверджувати про правомірність дій відповідача щодо відсторонення [PERSON] у вказаний період. З огляду на наведене, акт про тимчасове відсторонення від виконання обов`язків директора від 09 жовтня 2024 року за підписом [PERSON] та [PERSON] не можна вважати належним та достовірним доказом, оскільки зазначений акт ні за формою, ні за своїм змістом не відповідає вищевказаним вимогам законодавства /а.с.32/. Таким чином, твердження представника відповідача, про те, що позивач не працював у період з 09 жовтня 2024 року по 19 листопада 2024 року не підтверджені належними доказами. Крім цього, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що вказаний акт доводився до відома позивача. Також, не заслуговує на увагу твердження представника відповідача, що вихідна допомога при звільненні має виплачуватися на підставі заяви працівника, оскільки чинним законодавством цього не передбачено, а навпаки, у статті 116 КЗпП України міститься положення, яким передбачено, що про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум, чого відповідачем ТОВ «Ярмарок» зроблено не було. Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з приписами статті 127\~КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. У пункті 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» судам роз`яснено, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Таким чином, законною підставою для здійснення відрахувань із заробітної плати є утворення заборгованості виключно внаслідок лічильної помилки на підставі відповідного наказу товариства - іншого трудовим законодавством не передбачено. З огляду на наведене, згідно з трудовим законодавством у ТОВ «Ярмарок» не було правових підстав для винесення наказу від 09 грудня 2024 року № 38, яким було здійснено перерахунок заробітної плати [PERSON] , зі зазначенням відповідних сум, з покликанням на нібито допущення помилок при нарахуванні заробітної плати. Враховуючи наведене, суд вважає, що обов`язок відповідача з виплати позивачу при звільненні вихідної допомоги у розмірі не менше ніж його шестимісячний середній заробіток, є безумовним, та відсутні підстав стверджувати про правомірність дій відповідача щодо перерахунку та відрахувань із належних позивачу при звільненні виплат. Розмір вихідної допомоги розраховується відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Як убачається з довідки про доходи позивача від 09 грудня 2024 року № 22 /а.с.6/, то він за вересень та жовтень 2024 року разом становив 20800,00 грн. При цьому, кількість робочих днів за ці два місяці становила 43 дні, а середня кількість робочих днів складає - 22 дня ((21 день + 23 дня) : 2 = 22 дня). Таким чином, розмір вихідної допомоги, які відповідач був зобов`язаний виплатити відповідачу у розмірі шестимісячного середнього заробітку складає 62400,00 грн. ((20800,00 грн. : 44 дні х 22 дні) х 6 = 62400,00 грн.). Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справ в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення вихідної допомоги на користь позивача є підставною та підлягає задоволенню. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «Ярмарок» середнього заробітку за період затримки розрахунку у період з 20 листопада 2024 року по 20 січня 2025 року в розмірі 28363,80 грн. Згідно зі\~статтею 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Беручи до уваги, що ТОВ «Ярмарок» так і не виплатив [PERSON] вихідну допомогу суд погоджується з твердженням позивача, що бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем є протиправною. У абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100 вказано, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до вищевказаної довідки відповідача від 09 грудня 2024 року № 22 заробітна плата позивача за вересень та жовтень 2024 року разом становив 20800,00 грн У період вересень - жовтень 2024 року нараховувалось 44 робочих днів. Отже, середньоденний заробіток позивача становить 472,73 грн. (20800,00 грн. : 44 робочих днів). У період з 20 листопада 2024 року по 20 січня 2025 року нараховується 60 робочих днів, що є часом затримки виплати розрахунку з боку відповідача. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача у вищезазначений період становить за вказаний період становить 28363,80 грн (47273 грн х 60 робочих днів = 28363,80 грн). З огляду на наведене, розрахунок середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені, який був долучений позивачем до позову є вірний та ніяким чином відповідачем не спростований /а.с.10/. Пунктом 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З огляду на вказане та враховуючи, що відповідачем грубо порушені трудові права позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути невиплачену при звільнені вихідну допомогу у розмірі 62400 гривні 00 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 листопада 2024 року по 20 січня 2025 року в сумі 28363 гривні 80 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Щодо розподілу судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно\~зі статтею 141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1211,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved