Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання ним однією сім`єю з [PERSON] понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з січня 2004 року по [INFO] . В обґрунтування заяви вказував, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Після звернення до приватного нотаріуса Ковтун Л.О. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що відсутні документи, що підтверджують його родинний зв`язок з померлим. За життя [PERSON] 10.09.1977 року уклав шлюб з матір`ю заявника [PERSON] та з того моменту вони стали проживати разом. Спадкодавця вважав своїм батьком, він його виховував, вели спільне господарство, мали сіпльний бюджет, був завжди зареєстрованим разом з [PERSON] і на теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати заявника [PERSON] , крім неї інших рідних [PERSON] не має, а також і померлий [PERSON] не мав інших членів сім`ї, а тому спір щодо спадкового майна відсутній. [INFO] помер [PERSON] , при цьому заявник [PERSON] сам займався його похованням, продовжує проживати в належній померлому квартирі, сплачує комунальні послуги та забезпечує збереження цього майна, а отже, на його думку фактично прийняв спадщину. За твердженням позивача, до спадкоємців четвертої черги належить не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю за принципом психологічного зв`язку "батько - син" без фактичного кровного споріднення охоплюється визначенням Європейського тлумачення "право на сімейне життя" та не суперечить моральним засадам суспільства, а отже дає йому право претендувати на спадщину [PERSON] та визнання за ним права власності на нерухоме спадкове майно. У судове засідання заявник [PERSON] та його представник адвокат Орєхова Н.В. подали заяву, згідно якої підтримали вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] з підстав, викладених у заяві вказуючи про відсутність інших спадкоємців, які претендують на спадщину та заперечують проти даного факту. Представник Берестинської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду подали заяву в якому не заперечували проти задоволення заяви, справу просили розглядати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, думку заінтересованої особи, судом встановлено, що заява підлгяає задоволенню, враховуючи наступне. Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, судам роз`яснено, що при становленні судами факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення статті 3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У цьому випадку встановлення факту не зумовлює юридичних наслідків, тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99). Тобто, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем, і визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом є доведеність факту спільного проживання заявника [PERSON] та померлого [PERSON] , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період з січня 2004 року по 06.01.2024 року. Згідно\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі змісту\~ст. 1223 ЦК України\~вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був власником квартири за адресою [ADDRESS] , де був також зареєстрований і [PERSON] , який зазначений як "син" ( а.с.14, 17). Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено до якого документу вносяться відомості про місце проживання особи, який орган уповноважений видавати довідку про реєстрацію місця проживання. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", особа зобов`язана протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, батьки зобов`язані зареєструвати місце проживання дитини. Підставою для реєстрації є право власності на житло. Якщо особа не є власником житла, зареєструватись вона зможе лише за згодою власника. З паспорта громадянина України [PERSON] вбачається, що він зареєстрований з 06.12.1982 року за адресою [ADDRESS] . ( а.с.5), також це і підтверджує довідка Берестинської міської ради від 02.07.2024 року ( а.с.13), отже заявник понад 40 років був постійно зареєстрованим в квартирі [PERSON] за його згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою приватного нотаріуса Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Л.Ковтун заявнику [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки відсутні документи, що підтверджують факт проживання заявника та спадкодавця разом та ведення ними спільного господарства протягом не менш ніж п`яти років до дня відкриття спадщини у зв`язку із чим неможливо встановити наявність підстав для спадкування.(а.с.16). Відповідно до вимог ч. 1ст.1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі\~ст. 3 ч. 2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 2, 23\~постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику справах про спадкування" № 7від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив [PERSON] в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 8 Конституції України\~визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1\~ст. 9 Конституції України). Згідно ч.4\~ст. 10 ЦПК України\~суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Крім цього,\~пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Судом також було досліджено письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що знають [PERSON] дуже давно, він постійно проживав за адресою [ADDRESS] разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] після смерті матері, заявник продовжив постійно проживати зі спадкодавцем, доглядати його, так як в силу свого літнього віку потребував такого піклування. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст.\~77,\~81 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Відповідно до\~статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Таким чином, враховуючи наявність законних підстав вважати, що заявник з січня 2004 року та на день смерті [PERSON] [INFO] , постійно проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , та інші спадкоємці які б на момент смерті [PERSON] проживали б з ним не виявлено, то необхідним є встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем, а тому, суд вважає що право заявника підлягає захисту, а заява про встановлення факту задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved