Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

16.01.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, з наступними вимогами: - встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] , однією сім`єю на день смерті останньої за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , у порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , право власності на 1/6 (2/12) частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: житлового будинку загальною площею 105,4 кв.м, житловою (основною) площею 73,9 кв.м; сараю 1967 року спорудження; погребу, вбиральні, душу, сараю 2002 року спорудження, навісу, огорожі, воріт 1967 року спорудження, воріт 2012 року спорудження. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері відкрилась спадщина, що складається з 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка їй належала на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04.12.1996 (справа №2-824). Крім того, власниками вказаного житлового будинку з надвірними будівлями є [PERSON] - 7/12 частини (1/2 частина належить на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 12.1996 та 1/12 частина належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2024), та [PERSON] - 3/12 частини (1/6 частина належить на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04.12.1996 та 1/12 частина належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2024). Вказала, що мати [PERSON] за життя перебувала у шлюбі з [PERSON] з 19.12.1987 року. [PERSON] помер [INFO] . Сама вона народилася [INFO] в м. Чулим Новосибірської області у батьків [PERSON] та [PERSON] . 18.12.1982 вона уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на " [PERSON] ". [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , але з лютого 2023 року проживала разом з нею в [ADDRESS] , у зв`язку з чим 27.02.2023 вона отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Факт їх спільного проживання також підтверджується актом обстеження, що складений 06.01.2025 депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Ревенком А. В. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Оскільки її мати тривалий час фактично проживала разом з нею, у тому числі - на день смерті, до того ж, була зареєстрована за адресою її проживання як внутрішньо переміщена особа, позивач вважала, що прийняла спадщину. Після смерті матері [PERSON] вона подала приватному нотаріусу Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В. заяву про прийняття спадщини, але отримала постанову від 17.12.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через ненадання доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи, її мати [PERSON] мала у власності 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом про встановлення факту постійного проживання разом з матір`ю на час відкриття спадщини, тобто на [INFO] та про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.01.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17.02.2025, та витребувано від приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 22.01.2025, 19.02.2025 представник відповідача [PERSON] подала заяви, в яких просила проводити розгляд справи за її відсутності, за наявними матеріалами у справі. 23.01.2025 від приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В. надійшла витребувана інформація. 07.02.2025 третя особа [PERSON] подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримав. 07.02.2025 третя особа [PERSON] подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнав. 17.02.2025 у зв`язку з перебуванням судді Овдієнка В. В. у відпустці, підготовче засідання відкладено на 19.03.2025. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 19.03.2025 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19.03.2025 учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] у заявах від 22.01.2025, 19.02.2025 просила проводити розгляд справи за її відсутності, за наявними матеріалами у справі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] у заявах від 07.02.2025 просили проводити судовий розгляд за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримали. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , до складу якої входить право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: житлового будинку загальною площею 105,4 кв.м, житловою (основною) площею 73,9 кв.м; сараю 1967 року спорудження; погребу, вбиральні, душу, сараю 2002 року спорудження, навісу, огорожі, воріт 1967 року спорудження, воріт 2012 року спорудження. Для вирішення цього спору позивачеві необхідно встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , станом на день її смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Так, позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується відомостями паспорта громадянина України № [NUMBER] від 24.06.2020, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00047635600 від 24.10.2024, свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , копії яких додано до позовної заяви (а. с. 8, 10-12). Даними довідки про реєстрацію місця проживання № 02-28/1365, виданої Виконавчим комітетом Борівської сільської ради, підтверджується, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Даними довідки від 27.02.2023 № 6309-7001724608 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 13). [INFO] померла [PERSON] в с. Борова Чугуївського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а. с. 9). Після смерті [PERSON] заяв, щодо прийняття спадщини або відмови від спадщини не надходило, та спадкових справ не було заведено, що підтверджується листом приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В. № 16/01-16 від 23.01.2025 (а. с. 56). Даними копій рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04.12.1996 по справі № 2-824, реєстраційного посвідчення від 10.01.1997, свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених 10.09.2024 державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, підтверджується, що [PERSON] належано 1/6 частина, [PERSON] 8/12, [PERSON] 1/6 частина, житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14-17). [INFO] помер [PERSON] в с. Борова Зміївського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а. с. 18). З копії паспорта громадянина України [NUMBER] , довідки про реєстрацію місця проживання № 02-19/1845 від 09.11.2018 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 42, 43, 60). З копії паспорта громадянина України № [NUMBER] від 29.11.2018, довідки про реєстрацію місця проживання № 02-19/1845 від 09.11.2018 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 44, 58). З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, який виготовлено 21.06.2024 КП"Зміївське бюро технічної інвентаризації, землевпорядкування, містобудування та архітектури" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, вбачається, що до складу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , входить: житловий будинок літ. А-1, прибудова - літ. А1-1, веранда - літ. а2, ганки - літ. а3, а4, сараї літ. Б, Є, погріб - літ. б, вбиральна - літ. В, душ - літ. Г, навіс - літ. Ж, огорожа - літ. № 1, ворота - літ. № 2,4, колонка - літ. № 3, житловий будинок загальною площею 105,4 кв.м, житловою (основною) площею 73,9 кв.м. (а. с. 19-23). Відповідно до Звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, складеного 28.12.2024 суб`єктом оціночної діяльності ФО-П [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 192 000 грн 00 коп. (а. с. 26-40). Разом з тим, згідно акту обстеження від 06.01.2025, складеного депутатом Зміївської міської ради Ревенко А. В., в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , померла [PERSON] проживала як ВПО за адресою: [ADDRESS] , по день своєї смерті [INFO] (а. с. 41). Після смерті [PERSON] , 17.12.2024 позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В. з заявою про прийняття спадщини за законом (а. с. 24). Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В. № 492/02-31 від 17.12.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з ненаданням довідки про те, де померла [PERSON] проживала і була зареєстрована на момент смерті (а. с. 25). На підставі зазначених вище доводів позивача [PERSON] , викладених у позовній заяві, які не заперечувалися представником відповідача та підтримані третіми особами [PERSON] , [PERSON] , оцінені в сукупності з відомостями, які містяться у зазначених вище письмових доказах, суд дійшов висновку про доведеність факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , станом на день її смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Оскільки від встановлення цього факту залежить вирішення спору про право на спадщину за законом, позивач мала підстави звертатися з такою заявою у порядку позовного провадження. Встановлення цього факту має юридичне значення для позивача, а підтвердити його іншим шляхом вона не має можливості, тому вимога позову про встановлення цього факту є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Водночас, суд зазначає, що відсутні підстави для зазначення в резолютивній частині рішення вказівки на встановлення факту проживання [PERSON] зі спадкодавцем, а\~цей факт розглядається судом як обставина, що підлягає доказуванню для вирішення по суті спору щодо спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, дають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п. п. 4.15, 4.16 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивачем [PERSON] надано докази, якими підтверджується, що після померлої [INFO] матері [PERSON] вона прийняла спадщину, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на момент її смерті. Разом з тим, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки їй належить встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті. За таких обставин, оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про його задоволення. Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved