Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

09.07.2024 позивач через адвоката Замуру Л.П. через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 22.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.08.2024. Ухвалою суду від 12.08.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.10.2024; витребувано від Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 16.10.2024 розгляд справи відкладено на 29.10.2024 у зв`язку з неявкою позивача. 29.10.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Супруна О.П. у відпустці; судове засідання відкладено на 24.12.2024. 24.12.2024 розгляд справи відкладено на 27.01.2025 у зв`язку з неявкою представника третьої особи. Ухвалою суду від 27.01.2025 зобов`язано Управління (службу) у справах дітей Чернігівської міської ради забезпечити участь представника у судового розгляді; відкладено судове засідання на 27.02.2025. 27.02.2025 розгляд справи відкладено на 20.03.2025 у зв`язку з клопотанням представника позивача. У судовому засіданні 20.03.2025 позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити, дали згоду на заочний розгляд справи. Також представник позивача зазначила, що позбавлення відповідачки батьківських прав необхідне для забезпечення інтересів дитини, оскільки для вирішення певних побутових питань дитини, зокрема, лікування, необхідна згода матері. Представник третьої особи у вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Відповідачка до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи оповіщалася в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та третьої особи, показання свідка, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.11.2008, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.03.2019 було розірвано (а.с. 11-12). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8 зворот). [PERSON] стверджує, що після розірвання шлюбу [PERSON] проживає з ним, а відповідачка вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не цікавиться станом здоров`я сина, його фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. На підтвердження своїх доводів позивач надав: - копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.03.2021, виданої ОСББ «Незалежність-80», з якої вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12 зворот); - копію заяви [PERSON] до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 26.06.2024 про необхідність розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських права [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 14 зворот); - копію заяви [PERSON] від 24.06.2024, посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Лисенко Н.Б. та зареєстрованої у реєстрі за № 233, зі змісту якої убачається, що [PERSON] , повністю усвідомлюючи значення своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного волевиявлення, дає вільну і безумовну згоду на позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відмовляється від участі у вихованні та догляді за дитиною, участі не приймає, її фізичним, духовним, моральним розвитком та матеріальним становищем не цікавиться, матеріально не допомагає (а.с. 10 зворот); - копію психолого-педагогічної характеристики від 20.08.2014 № 01-24/175, за змістом якої [PERSON] навчається у ЗЗСО № 33 м. Чернігова з першого класу; дитина мешкає у [ADDRESS] ; батьки дитини розлучені; [PERSON] мешкає з батьком; тато приділяє дитині достатньо уваги, спілкується із класним керівником, цікавиться досягненнями [PERSON] в школі; [PERSON] забезпечений сезонним одягом, шкільним приладдям в повній мірі (а.с. 57); - копію листа директора гімназії № 33 від 16.08.2024 № 01-24/172 Управлінню (службі) у справах дітей Чернігівської міської ради, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] ; вихованням дитини займається батько [PERSON] ; він постійно спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори, піклується про сина, виконує всі психолого-педагогічні рекомендації; [PERSON] забезпечує дитину всім необхідним шкільним приладдям, сезонним одягом та взуттям; хлопчик завжди охайний та доглянутий; [PERSON] - за час навчання дитини не відвідувала навчальний заклад, не спілкувалась з вчителями, які навчають дитину, не цікавилась розвитком дитини (а.с. 58). Виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] (висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.09.2024 № 610). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доводи позивача про те, що вихованням та утриманням дитини займається лише позивач, а відповідачка самоусунулася від цих сімейних обов`язків, підтверджуються матеріалами справи. Також, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він проживає разом із батьком, відповідачка тривалий час із ними не проживає, його навчанням, станом здоров`я не цікавиться, подарунки на свята не дарує та взагалі не спілкується. Суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Чернігівської міської ради як органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.09.2024 № 610, оскільки він ґрунтується лише на тій підставі, що позбавлення батьківських доцільне лише в разі неможливості змінити поведінку батьків у кращу сторону та за наявності винної поведінки в діях батьків, не зазначивши при цьому, яким чином можливо змінити індиферентність (байдужість) дорослої людини щодо своєї малолітньої дитини і на кого покладається такий обов`язок відповідно до закону. Разом із тим, зі змісту самого висновку вбачається, що під час бесіди дитина повідомила, що матір він не бачив десь років шість, хоча іноді вона йому телефонує, вітає зі святами, але подарунки не дарує; відповідно до повідомлення КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради [PERSON] перебуває під наглядом закладу з народження; про стан здоров`я сина піклується батько - [PERSON] , який приводить його на профілактичні огляди; мати на засідання комісії не прибула. Суд також не бере до уваги нотаріально посвідчену заяву [PERSON] про відмову від батьківських прав, зважаючи на положення частин третьої, четвертої статті 155 СК України, відповідно до яких відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. При цьому, варто звернути увагу на те, що 28.02.2025 [PERSON] надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на 12 місяців з дня оформлення відстрочки від призову, що підтверджується копією посвідчення, виданого [INFO] . Ураховуючи встановлені обставини в справі, вимоги закону, ухилення відповідачки від виконання обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню малолітнього [PERSON] , позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) з відповідачки на користь позивача належить стягнути сплачений останнім судовий збір.

Outcome: approved