Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

26 червня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до держави Україна в особі Новосанжарського районного суду Полтавської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 березня 2025 року позов [PERSON] до держави Україна в особі Новосанжарського районного суду Полтавської області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України, держави Україна в особі держателя Єдиного державного реєстру судових рішень Державної судової адміністрації України, держави Україна в особі адміністратора Єдиного державного реєстру судових рішень Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] , на відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) гривень. В іншій частині позовних вимог відмлено. Крім цього, [PERSON] \~ встановлено строк для подачі до суду доказів щодо розміру понесених судових витрат п`ять днів із моменту прийняття судом рішення. 11 березня 2025 року [PERSON] подала до суду заяву, в якій прохає відшкодувати понесені нею судові витрати в розмірі 2826,12 грн. У поданій заяві, яку заявник прохає вважати доказом у справі, зазначає, що в зв`язку з розглядом справи вона понесла витрати, що складаються із витрат у зв`язку з відривом від звичайних занять орієнтовно 146 годин, які складають 2763,05 грн, а також витрати на електроенергію у розмірі 63,07 грн. Розрахунок таких витрат [PERSON] навела у поданій заяві про відшкодування витрат, а тому прохає вважати таку заяву доказом у справі. Крім цього, на обгрунтування понесених витрат на електроенергію подала до суду інформацію із сайту ТОВ Полтаваенергозбут. Ухвалою суду від 17 березня 2025 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду та призначено судове засідання. [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та прохала їх задовольнити. Крім цього зазначила, що заява повинна бути задоволена, так як відповідачі не заперечували проти орієнтованого рохрахунку та фактичних витрат, понесених нею. Інші учасники процесу, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Статтею 270 ЦПК України в п.3 ч.1 передбачено: суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року передбачено, що компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять. При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. Водночас сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір. Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої хвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відривом від звичайних занять є та обставина, за якої сторона/ третя особа/ її представник змушені протягом певного часу зазнавати незручностей, пов`язаних з необхідністю з`являтися у визначений час в судове засідання, що перешкоджає виконанню ними громадських, сімейних обов`язків тощо. Під «звичайними заняттями» розуміється буденна діяльність безробітної особи, пенсіонера, домогосподарки тощо. В поданій до суду заяві, яку [PERSON] подає як доказ понесених витрат, вона зазначає орієнтований час, витрачений нею у зв`язку з розглядом справи та жодним чином не обґрунтовує чому час, наведений нею є співрозмірним і необхідним для розгляду поданої нею позовної заяви. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зазначає орієнтовний розмір витрат, який вона може понести під час розгляду справи до подачі відповідної заяви до суду. При цьому, після розгляду справи сторона має зазначити час, фактично витрачений, а також довести його обґрунтованість. Крім цього, виходячи з назви та норми статті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду. Тобто, якщо сторона не з`являлася в судове засідання за викликом суду, то вона не має права на компенсацію за відрив від звичайних занять. Щодо доводів [PERSON] про те, що нею понесені витрати на електроенергію, суд зазначає таке. Так, у поданій заяві [PERSON] зазначає, що в середньому ноутбук споживає 100 Ватт/годину. В цій справі вона витрати орієнтовно\~ 14,6 кВт,\~ що становить 63,07 грн. На підтвердження зазначеної обставини [PERSON] надає інформацію із сайту ТОВ Полтаваенергозбут, згідно якої у період із 21.03.2022 року по 18 січня 2025 року здійснені платежі за використану електроенергію. Однак суд звертає увагу, що такі платежі здійснені [PERSON] , а не [PERSON] . Крім цього така інформація не є доказом того, що ноутбук, який використовувала [PERSON] споживає 100 Ватт/годину, як вона про це зазначила в заяві до суду. Посилання [PERSON] на те, що відповідачі по справі не заперечували проти орієнтованого розрахунку понесених нею витрат, а також на цей час не подали заперечень проти стягнення фактично понесених витрат не заслуговують на увагу. Подання заяви про понесені витрати не може бути безумовною підставою для стягнення зазначених стороною коштів, адже розмір витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що заява [PERSON] є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed