Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень інших учасників справи. 26 січня 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки 1 [PERSON] , відповідача 2 [PERSON] , відповідача 3 [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Логвін Олександр Володимирович про визнання удаваним договору дарування та визнання права власності на квартиру. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після відкриття спадщини позивач дізналася у нотаріуса, що квартира, яку вони з чоловіком купили разом у 2011 році за адресою: [ADDRESS] , оформлена договором дарування і належить на праві приватної власності тільки йому. У зв`язку з тим, що саме через раптову смерть [PERSON] позивачці стало відомо про оформлення вчиненого правочину договором дарування, просить вважати наведену причину об`єктивною та надати можливість захищати порушені права у законному порядку. 08 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. На момент укладення шлюбу вона та чоловік були працевлаштовані, у них в обох були вже повнолітні діти, інших додаткових витрат не було, тому вони після офіційної реєстрації шлюбу вирішили придбати квартиру за їхні спільні заощаджені кошти. З початку 2011 року позивачка з чоловіком активно зайнялись пошуками житла. Неодноразово зверталися до послуг ріелторів, шукали відповідні пропозиції у газетах та оголошеннях. У газеті «Афіша Прикарпаття» № 35 позивачка знайшла оголошення про продаж квартири по [ADDRESS] (біля вокзалу) з автономним опаленням та з власним двориком і гаражем. При огляді квартири за оголошенням з`ясувалося, що квартира знаходиться на [ADDRESS] , замість гаража на подвір`ї був маленький сарай, а замість автономного опалення - пічка та електричне опалення. Враховуючи те, що у позивачки були особисті грошові заощадження, оскільки вона працювала у період з 2000 по 2001 рік за кордоном, в її чоловіка були деякі особисті грошові заощадження, а також і те, що вони з чоловіком з 2009 року спільно заощаджували кошти на придбання квартири, оскільки кожен з нас був працевлаштований з офіційними стабільними фінансовими доходами, вони погодилися на купівлю-продаж цієї квартири та відразу почали робити ремонтні роботи. Ремонтні роботи здійснювали майстер [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та майстер [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . З власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , позивачка та її чоловік познайомилися при огляді цієї нерухомості та дізналися, що квартира належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. До моменту огляду спірної квартири і після її купівлі-продажі позивачка та її чоловік з [PERSON] не зустрічалися жодного разу. Жодних довірливих відносин з [PERSON] ні в позивачки, ні в її чоловіка не було. Саме тому позивачка вважає, що інтересу в даруванні нерухомого майна, тим більше безоплатної передачі нерухомого майна не було в жодної із сторін. Ціна квартири на момент продажу була погоджена між сторонами заздалегідь, її вартість становила 34 000 доларів США. 25 листопада 2011 року у приміщенні нотаріальної контори за адресою: вул. Лепкого, 48 у м. Івано-Франківську приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Логвін Олександром Володимировичем було посвідчено договір дарування, реєстраційний № 565 від 25 листопада 2011 року. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що у чоловіка позивачки від попереднього шлюбу було двоє дорослих синів, один з яких більше 15 років не спілкувався з ним, інший син уникав спілкування та взагалі не цікавився його життям, припускає, що чоловік [PERSON] не хотів, щоб попередня родина дізналася вартість квартири, яка ними була куплена, та ініціював оформлення правочину купівлі-продажу квартири як договору дарування. Продавець [PERSON] також не заперечувала про укладення такого правочину, оскільки кошти за квартиру отримала напередодні нотаріального оформлення квартири. Позивачка була присутня при нотаріальному оформленні і вважає, що в той час у жодної зі сторін не було спрямованості волі на встановлення інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені договором купівлі-продажу, а саме одна сторона (продавець), [PERSON] , передала майно (квартиру) у власність [PERSON] , а покупець [PERSON] прийняв і сплатив за неї грошову суму. Позивачка вважає, що у сторін, зокрема її чоловіка як покупця та [PERSON] як продавця була відсутня інша мета. За таких обставин позивачка просить визнати удаваним договір дарування квартири, укладений 25 листопада 2011 року; застосувати до відносин, які виникли між [PERSON] та [PERSON] з приводу придбання квартири правила щодо договору купівлі-продажу (який насправді уклали сторони); визнати за позивачкою право власності на 1/2 частки квартири; визнати за позивачкою, відповідно до законодавства про спадкування, право власності на 1/6 частки квартири; визнати за [PERSON] та [PERSON] , відповідно до законодавства про спадкування, право власності на 1/6 частини квартири (т. 1 а.с. 2-10). 03 травня 2023 року відповідачка 1 [PERSON] надала до суду клопотання, в якому позовні вимоги визнала. Пояснила, що дійсно продавала квартиру за оголошенням, квартира їй належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Будь-яких довірливих відносин з [PERSON] та [PERSON] у неї не було. Вартість квартири була погоджена заздалегідь. Кошти за продаж квартири вона отримала перед оформленням правочину (т. 1 а.с. 105). 04 грудня 2023 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Логвін О.В. надані до суду письмові пояснення, в яких вказав, що 25 листопада 2011 року до нього особисто звернулися громадяни [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із питанням посвідчення договору дарування квартири, а саме квартири за [ADDRESS] . Для підтвердження правомочності на укладення такого правочину вони пред`явили всі необхідні для цього документи, а саме: власниця квартири [PERSON] пред`явила паспорт громадянина України, довідку про присвоєння податкового номеру та оригінали правовстановлюючих документів на квартиру (свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18 січня 2010 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К.Ф. по реєстру №1-60, Витяг про державну реєстрацію прав №32016279 від 11 листопада 2011 року, Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №32016372 від 11 листопада 2011 року, Технічний паспорт на квартиру та Довідку № 6076 від 25 листопада 2011 року, згідно якої в квартирі ніхто не зареєстрований за постійним місцем проживання; а майбутній набувач квартири [PERSON] пред`явив паспорт громадянина України та довідку про присвоєння податкового номеру. Чи були при такому зверненні присутні інші особи (зокрема [PERSON] ) нотаріус, на жаль, нічого повідомити суду не може, оскільки дані події відбувалися досить давно. Третя особа наголошує суду, що громадяни [PERSON] та [PERSON] повідомили йому про своє бажання укласти саме договір дарування квартири, жодних прохань чи повідомлень щодо бажання укласти будь-який інший правочин щодо розпорядження даним нерухомим майном (договір купівлі-продажу, міни, довічного утримання) від них не поступало. Після вивчення поданих документів та усної бесіди з громадянами [PERSON] та [PERSON] , в ході якої нотаріусом було попередньо ознайомлено їх з приписами цивільного законодавства, що регулюють процедуру укладення та правові наслідки договору дарування квартири і з`ясовано всі необхідні для посвідчення угоди відомості, жодних сумнівів у справжності їхніх намірів щодо укладення саме договору дарування квартири у нотаріуса не виникло, відповідно такий договір було ним посвідчено. У ході підготовки та посвідчення нотаріусом договору дарування не було жодних дій чи висловлювань сторін правочину, які б свідчили про проведення оплати за передання прав на квартиру або обов`язку вчинити обдаровуваним на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, тобто свідчили б про удаваність правочину. Просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю (т. 1 а.с. 150-151). 14 травня 2024 року відповідачем 3 [PERSON] надано до суду заяву, якій зазначає, що позов вважає безпідставним та таким,що не підлягає задоволенню. Якщо суд прийде до висновку, що позов є підставним, просив застосувати строки позовної давності (т. 2 а.с. 92). 05 червня 2024 року представником відповідача 2 [PERSON] адвокатом Лютан З.Й. надано до суду заяву, якій зазначає, що позов є безпідставним та таким,що не підлягає задоволенню. Якщо суд прийде до висновку, що позов є підставним, просив застосувати строки позовної давності, що є самостійною підставою відмови у задоволенні позову (т. 2 а.с.124). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (т. 1 а.с. 27-28). Ухвалою суду від 30 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с. 29-31, 49-50) Ухвалою суду від 17 лютого 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (т. 1 а.с. 52-54). Ухвалою суду від 24 липня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 119-121). Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження відмовлено у повному обсязі (т. 1 а.с. 129, 132-134). Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року клопотання [PERSON] про зупинення провадження задоволено. Зупинено провадження у цивільній справі №344/1360/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Логвін Олександр Володимирович про визнання удаваним договору дарування та визнання права власності на квартиру до припинення перебування відповідача [PERSON] в складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан (т.1 а.с.154-155, 159-162, 172-173, т. 2 а.с. 10-13, 25-28, 40-43). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2023 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1 а.с.185-187, т. 2 а.с. 51-53). Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Логвін Олександра Володимировича належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи по посвідченню 25 листопада 2011 року договору дарування квартири [ADDRESS] , який вчинено між [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 76- 78, 81-82, 85-86, 89-90). Ухвалою суду від 26 червня 2024 року визнано обов`язковою явку відповідача 1 [PERSON] у судове засідання на 22 липня 2024 року об 11 годині 00 хвилин (т. 2 а.с. 137-139). Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] та представник позивачки адвокат Пленюк М.Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка 1 [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що квартиру [ADDRESS] отримала в спадщину від бабусі. Через деякий період часу вирішила її продати. Розмістила оголошення в газеті. Ціну за квартиру вказала 30\~000,00 доларів США. З [PERSON] та її чоловіком [PERSON] познайомилася при купівлі квартири. Вони оглянули квартиру, квартира їм сподобалася. Кошти за квартиру отримала на руки, готівкою, розписки про отримання коштів не писала. Квартиру продала за 34\~000,00 доларів США, оскільки в квартирі провела ремонт, міняла сантехніку, також в квартирі залишилася кухня та санвузол. При оформленні купівлі квартири у нотаріуса був укладений договір дарування. У судовому засіданні представник відповідача 2 [PERSON] адвокат Лютан З.Й. просив суд у задоволенні позову відмовити, пояснив, що позов є безпідставним та недоведеним. Відповідач 3 [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (т. 2 а.с. 92). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Логвін Олександр Володимирович до суду не прибув, попередньо подав письмові пояснення, в яких росив здійснювати слухання справи за його відсутності та відмовити у задоволенні позову за безпідставністю (т. 1 а.с. 150-151). Свідок [PERSON] суду пояснила, що є головою ОСББ [ADDRESS] більше 20 років. Спочатку у квартирі [ADDRESS] даного будинку проживала [PERSON] зі своїми батьками, пізніше з чоловіком та дітьми. [PERSON] вирішила продати квартиру та попросила їй допомогти. Вона розмістила оголошення в газеті. Довго шукала покупців. У подальшому квартиру продала [PERSON] , який проживав у даній квартирі разом із дружиною [PERSON] . За яку ціна була продана квартира їй не відомо. Під час нотаріального посвідчення договору вона не була присутня. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідка, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 25 листопада 2011 року між [PERSON] , Дарувальником, та [PERSON] , Обдаровуваним, був укладений договір дарування квартири, за яким Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваного, а Обдаровуваний приймає у власність квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с. 11-14, т. 2 а.с. 95-96, 111). 08 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (т. 1 а.с.15). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 16). [PERSON] працює в закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 4 «Калинова сопілка» з 24 липня 1984 року та отримує заробітну плату (т. 1 а.с. 17-17а, 23-24). У газеті «Афіша Прикарпаття» було розміщено оголошення про продаж квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.18). На квартиру [ADDRESS] видано технічний паспорт (т. 1 а.с. 21-22, т. 2 а.с. 103-105). [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування (т. 1 а.с. 25-26). Згідно звіту про оцінку майна, квартири [ADDRESS] , ринкова вартість оцінюваного об`єкта складає без ПДВ 489\~000,00 грн (т. 1 а.с. 36-47). Відповідно до копії Витягу з наказу № 36 від 04 лютого 2023 року, [PERSON] зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] на всі види забезпечення (т. 1 а.с. 126). Як вбачається з копії Витягу із наказу від 09 лютого 2023 року № 46, лейтенанта [PERSON] , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, призначено на посаду слухача курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації центру підвищення кваліфікації, ВОС -341000 (т. 1 а.с. 147-149). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 грудня 2022 року, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] . Спадщина складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 174, т. 2 а.с. 14, 29, 44). Згідно копії довідки Житлово-експлуатаційної організації № 8, у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (т.2 а.с.97). Як вбачається з копії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] (т. 2 а.с. 98, 103-195, 109-110). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 січня 2010 року, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/2 частки майна, від якого відмовився чоловік [PERSON] . Спадщина складається з квартири [ADDRESS] (т.2 а.с. 99-102). Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду за результатами розгляду справи. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до\~статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 202 Цивільного кодексу України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою\~статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частина перша статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до частини першої статті 655 Цивільного кодексу України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 60 Сімейного кодексу України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина третя статті 61 Сімейного кодексу України). Встановлено, що 25 листопада 2011 року між [PERSON] , Дарувальником, та [PERSON] , Обдаровуваним, був укладений договір дарування квартири, за яким Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваного, а Обдаровуваний приймає у власність квартиру [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, в обґрунтування вимог позивачка вказує, що з 08 жовтня 2009 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . У період шлюбу вона разом з чоловіком за подружні кошти придбали квартиру, перед оформленням договору у нотаріуса кошти у розмірі 34 000,00 доларів США вони передали покупцю [PERSON] . Але при оформленні квартири у нотаріуса продавець [PERSON] та покупець, чоловік позивачки [PERSON] , уклали договір дарування, про існування, якого позивачка узнала лише тоді, коли чоловік помер і виникло питання отримання спадщини. Відповідачка 1 [PERSON] як у судовому засіданні, так і у клопотанні від 03 травня 2023 року визнала позовні вимоги та пояснила, що насправді між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири, за яким вона отримала кошти у розмірі 34\~000,00 доларів США. Суд приймає в якості належного та допустимого доказу покази свідка [PERSON] , оскільки в своїх поясненнях даний свідок підтвердила те, що [PERSON] мала намір саме продати свою квартиру, а не подарувати. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що сторони оспорюваного договору дарування не є родичами чи близькими або знайомими (до укладення договору дарування) особами. Суд вважає, що дослідженим у судовому засіданні доказами доведено факт укладення правочину, що, на думку позивачки, є удаваним; спрямованість волі сторін [PERSON] та [PERSON] в удаваному правочині на встановлення правових відносин купівлі-продажу та настання між сторонами правочину прав та обов`язків, передбачених договором купівлі-продажу, Аналіз наведених належних та допустимих доказів вказує на те, що позивачкою доведено обставини, які підтверджують укладення сторонами удаваного правочину, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме те, що договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 25 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Логвін Олександром Володимировичем, є удаваним правочином, який приховує інший правочин - договір купівлі-продажу, який насправді вчинили сторони. Таким чином, оскільки сторони уклали договір дарування для того, щоб приховати договір купівлі-продажу, застосовуються правила\~Цивільного кодексу України щодо купівлі - продажу квартири, яка була придбана подружжям [PERSON] у період шлюбу, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання договору дарування спірної квартири договором купівлі-продажу та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири, оскільки, відповідно до\~статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, підлягають задоволенню, так як ґрунтуються на законі, доведені матеріалами справи та визнані відповідачкою 1 [PERSON] . Наведені обставини об`єктивно вказують на те, що при укладенні договору дарування 25 листопада 2011 року насправді було укладено договір купівлі-продажу, оскільки дарувальнику були передані кошти за квартиру, а договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, тобто має місце удаваного правочину, що є підставою для визнання цього правочину недійсним за правилами статті 235 Цивільного кодексу України\~та визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя за позивачкою. Вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачкою, відповідачем 2, відповідачем 3, відповідно до законодавства про спадкування, право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даних вимог, оскільки судом у даній справі не вирішується питання щодо розподілу спадкового майна, дані вимоги є передчасними у зв`язку з відсутністю жодних доказів про порушення, невизнання або оспорення спадкових прав позивачки, відповідача 2 чи відповідача 3. Відповідно до\~статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення., якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Заявлене представником відповідача 2 та відповідачем 3 клопотання про застосування пропущеного строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, що позивач дізналася про порушене право у 2022 році після смерті чоловіка і будь-яких інших належних та допустимих доказів пропуску строків позовної давності судом не здобуто, а представник відповідача 2 та відповідач 3 такі докази суду не надали. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial