Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

14.11.2024р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просить розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 30.07.2016р. виконавчим комітетом Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, актовий запис № 1. Позов обґрунтований тим, що сторони на даний момент припинили проживати разом, шлюбні відносини між ними припинені, вони перестали розуміти один одного, вести домашнє господарство, а також у них з`явилися розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з виховання дитини, ведення спільного побуту. Шлюб носить формальний характер, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивачки. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Також у позовній заяві позивачка просила судові витрати, які складаються з судового збору та з витрат на правову допомогу покласти на відповідача. Позивачка та її представник [PERSON] в судові засідання 03.03.2025р. та 24.03.2025р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас 21.01.2025р. представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та просив усі судові засідання здійснювати без його та позивачки участі. Відповідач в судові засідання 03.03.2025р. та 24.03.2025р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, з заявами чи клопотаннями на адресу суду не звертався. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке. Так, як вбачається з матеріалів справи, у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому повторно Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , у ньому батьком дитини вказано [PERSON] та матір`ю - [PERSON] . 30.07.2016р. Виконавчим комітетом Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30.07.2016р. Виконавчим комітетом Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного [PERSON] було змінено на [PERSON] . Фактично сторони припинили шлюбні стосунки, не проживають разом. Позивачка з квітня 2019р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (паспорт громадянина України серії та номеру [NUMBER] ). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (адресна довідка № 783-15-01 від 24.12.2024р.). 29.10.2024р. між адвокатом Герсасимчук О.О. та позивачкою (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги, в якому (п.п. 1.1, 1.2) адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу, включаючи представництво та інші види адвокатської діяльності щодо захисту прав, інтересів та свобод клієнта, в тому числі в судах України усіх рівнів та інстанцій щодо розірвання шлюбу з [PERSON] (збір та аналіз інформації, надання консультацій та роз`яснень, складання процесуальних документів, їх копіювання, інше). У розділі 3 договору сторони погодили розмір гонорару - 5 000 грн. 00 коп. Згідно платіжної інструкції № Р24А3460373166D7936 від 01.11.2024р. [PERSON] сплачено на користь [PERSON] кошти у розмірі 6 100 грн. (переказ власник коштів). Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-УІ від 05.07.2012р. (далі - Закон № 5076-УІ) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-УІ). У постанові від 15.06.2022р. Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі Схід / Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved