Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

\~ \~\~ Представник позивача через систему Електронний суд 01 липня 2024 року звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з вказаною позовною заявою та просив ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 200601-002 від 01 червня 2020 року за період із 01 червня 2020 року по 22 квітня 2024 року у розмірі 21140,00 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01 червня 2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» та відповідачем укладено кредитний договір № 200601-002. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. На виконання умов вищевказаного кредитного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідачу було перераховано кредитні кошти у розмірі 14115,00 грн., з урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена договором, у розмірі 5,9 %, що в грошовому еквіваленті становить 885,00 грн. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 22 квітня 2024 року заборгованість відповідача перед ТОВ «Кредитсервіс» за вказаним кредитним договором становить 21140,00 грн. складається з: 10\~000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11140,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.11.2021 року ТОВ «Кредитсервіс» зареєстроване як юридична особа (а. с. 51). Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.09.2018 року № 1608 ТОВ «Кредитсервіс» зареєстровано як фінансову установу (а. с. 50). 01 червня 2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200601-002, за яким останній отримав від позивача грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 15000,00 грн зі сплатою 5,9 % місячних процентів на суму кредиту, що складає 119,17 % річних, на строк 12 місяців, а саме: до 01 червня 2021 року (а. с. 15-17). Також у кредитному договорі визначено суму одноразової комісії у розмірі 5,9 % що складає 885,00 грн. 01 червня 2020 року відповідач [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, у якому викладені основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (зворот. а.с. 17). Згідно з копією платіжного доручення № 609 від 01 червня 2020 року, платник ТОВ «Кредитсервіс» здійснив переказ на рахунок [PERSON] у сумі 14115,00 (а.с. 29). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 200601-002 від 01 червня 2020 року вбачається, що заборгованість станом на 22 квітня 2024 року становить 21140,00 грн. яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 10000,00 грн. простроченої заборгованості за процентами 11140,00 грн. Станом на 22 квітня 2024 року заборгованість не погашена (а. с. 24). Направлена ТОВ «Кредитсервіс» на адресу [PERSON] досудова вимога від 10 травня 2024 року про погашення кредитної заборгованості залишена відповідачем без реагування.(а. с. 25-28). Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За нормами статей 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, фактично отримані та використані ним кошти в добровільному порядку банку не повернуті, розмір відсоткової ставки був визначений при укладенні договору та погоджений відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 21140,00 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем за оплату професійної правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, 25 січня 2023 року між ТОВ «Кредитсервіс» та АО "Правовий діалог" укладено договір про надання правової допомоги № 25-01/2023 (а. с. 32-34). Згідно акту № 3 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25 січня 2023 року (а.с. 38) адвокатське об`єднання «Правовий діалог» надало ТОВ «Кредитсервіс» правничу допомогу у цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, згідно якого вартість послуг складає 7000 грн. ТОВ «Кредитсервіс» перерахувало АО "Правовий Діалог" 7000 грн. за правову допомогу, що підтверджується копією платіжної інструкції № 1567 від 05 січня 2024 року (а. с. 31). Суд зауважує, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 7000 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання яких адвокат би витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі № 201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved