Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна представник: ДКС України) про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права на судовий захист внаслідок невиконання рішення суду у справі №686/10337/24. Просить стягнути з держави Україна на його користь 1000000,00 гривень моральної шкоди. На обґрунтування свого позову вказав, що моральна шкода, завдана йому, полягає у порушенні його права на судовий захист, адже виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому законом порядку, у тексті позовної заяви заявив клопотання про слухання справи у його відсутність. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за відсутності позивача в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив і просив в його задоволенні відмовити. Зазначив, що 01.10.2024 року [PERSON] звернувся до Головного управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.09.2024 року по справі №686/10337/24 про стягнення з державного бюджету на користь [PERSON] 3% річних в сумі 14,00 грн. та 97.21 грн. інфляційних втрат від простроченого зобов`язання в розмірі 300,00 грн., а всього 111.21 грн. Листом від 02.10.2024 року №04-17-10/7543 Головне управління Казначейства відповідно до п. 37 Порядку виконання рішень, надіслало пакет документів щодо безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди на користь [PERSON] по справі 686/10337/24 до Державної казначейської служби України. В подальшому листом від 14.10.2021 Казначейство повідомило Хабаля М.Й. про результат розгляду заяви і механізм виконання таких рішень. Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 на виконання пункту 9 розділу УІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Казначейство постійно звертається до міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності визначення у Законі про Державний бюджети України достатнього обсягу коштів за бюджетною програмою, що дозволило б виконувати судові рішення, гарантовані державою, у встановлені законом строки. Звернення казначейства до Міністерства фінансів України підтверджується листом. №5-05-1-05/20584, від 04.11.2021. Міністерство фінансів є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову і бюджетну політику; відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України; визначає основні організаційно - методичні засади бюджетного планування; складає розпис Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями та вносить зміни до нього. відповідно до постанови Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 804/2076/17: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), то спричинило порушення прав та інтересів особи». Отже, державною казначейською службою України вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду по справі №686/4032/21, що свідчить про відсутність бездіяльності державної казначейської служби України. Моральна шкода позивачем ніяк не обґрунтована та документально не підтверджена. Позивачем не доведено розмір шкоди та причинний зв`язок цієї шкоди з діями відповідача. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволенню з таких підстав. Судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2024 року у справі №686/10337/24 за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Головного\~\~управління Державної Казначейської служби України у м. Хмельницькій області про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат та моральної шкоди стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 3% річних в сумі 14,00 грн. та 97.21 грн. інфляційних втрат від простроченого зобов`язання в розмірі 300,00 грн., а всього 111.21 грн., у задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили, однак виконано не було, що представником відповідача не оспорюється. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174ЦК України відповідно. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За змістом приписів ст.ст.1173,1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування чи посадових осіб цих органів, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з ч. ч. 1, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Державної казначейської служби України щодо відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю/невиконанням рішення суду в зазначеній ним справі, та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу. Виконавчий лист у вище зазначеній справі виконується за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» за третьою чергою погашення заборгованості. Відповідно до абз.2 п.38 Порядку виконання рішень, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» обсяг коштів не дозволяє Державній казначейській службі України здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» за всіма рішеннями судів, гарантованих державою. Строки погашення заборгованості за такими рішеннями залежать від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно наданих представником відповідача і наявних у справі копій повідомлень, Державна казначейська служба України систематично звертається до Міністерства фінансів України щодо збільшення відповідних бюджетних призначень, однак збільшення відповідних бюджетних призначень не відбулося (арк. спр. 56 62). Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність. Крім того, вочевидь завищеним є зазначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, що могла б бути йому завдана несвоєчасною виплатою грошової суми в розмірі 111,21 грн. Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 804/2076/17 зазначено, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати своє повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed