Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

До Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява Керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, який діє в інтересах держави в особі заявника Київської міської ради заінтересована особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання спадщини відумерлою, а саме просять визнати квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , та передати її територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що за інформацією КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.07.2007 відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві держадміністрації. Загальна площа вказаної квартири становить 45,75 кв. м., складається з двох кімнат, житлова площа квартири становить 29,5 кв. м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» згідно з чинним на той час законодавством. Запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній. Оціночна вартість квартири станом на січень 2025 року становить 2 227 386,70 грн. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 82 років, а [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , які є родичами між собою - матір та син відповідно, що підтверджується актовим записом про усиновлення № 31 від 19.11.1976 року. Згідно з вказаним актовим записом усиновителями [PERSON] (до усиновлення - [PERSON] ), [INFO] , вказані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. У Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, а також заповіти/спадкові договори) інформація щодо [PERSON] , [INFO] , відсутня. Отже, єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері (у тому числі й 1/2 частин квартири за вказаною адресою) як спадкоємець першої черги за законом та який проживав разом з померлою на день її смерті. Тому, після смерті [PERSON] право власності на інші 1/2 частин квартири [ADDRESS] перейшло до [PERSON] , який за життя не зареєстрував за собою право власності на всю спірну квартиру. У Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, а також заповіти/спадкові договори) інформація щодо [PERSON] , [INFO] , відсутня. А відтак, спадкоємці за заповітом та за законом у померлого [PERSON] відсутні. У зв`язку з чим, заявник звернувся до суду із даною заявою. Ухвалою суду від 17.01.2025 відкрито провадження по справі з призначенням судового засідання по суті. 10.02.2025 на адресу суду від представника Київської міської ради надійшло клопотання, відповідно до якого заявлені вимоги підтримали, просилили розглядати справу без участі їх представника. 17.02.2025 від Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла копія витягу з Реєстру територіальної громади про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 17.02.2025 року. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Так, згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Так, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом (ч. 2-3 ст. 293 ЦПК України). Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 13.07.2007 року, виданого відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві держадміністрації вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с.13). Як вбачається з відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого від 13.07.2007 (а.с.12). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 82 років, що підтверджується актовим записом про смерть № 705 від 30.05.2018, складеним Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Причина смерті: хронічна ішемічна хвороба серця. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 9650 від 03.05.2022, складеним Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Причина смерті не встановлена, без ознак насильницької смерті (R99.X). Згідно із інформацією Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та із відомостями Реєстру територіальної громади міста Києва за період з 01.01.2018 по 03.09.2024 у квартирі [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання двох осіб: [PERSON] з 05.01.1993 по 03.05.2022 та [PERSON] з 26.01.1978 по теперішній час. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є родичами між собою - матір та син відповідно, що підтверджується актовим записом про усиновлення № 31 від 19.11.1976 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. (а.с.26). Із вказаного актового запису вбачається, що усиновителями [PERSON] (до усиновлення - [PERSON] ), [INFO] , вказані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Згідно із інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, а також заповіти/спадкові договори) інформація щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] відсутня. Відповідно до ст. 334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Згідно зі ст. 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Листом № 50-9030ВИХ-24 від 17.12.2024 окружна прокуратура звернулась до Київської міської ради із відповідними повідомленнями, згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», щодо встановлення факту відсутності спадкоємців у померлої особи та вирішення питання щодо звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Листом № 056-7343 від 27.12.2024 у відповідь Київрада в особі Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА, який є уповноваженим органом, що здійснює представництво Київради у таких правовідносинах (згідно з Порядком роботи з позовними заявами, рішеннями суду у справах, стороною яких є Київська міська рада, Київський міський голова та заступник міського голови - секретар Київради, затвердженого розпорядженням Київського міського голови від 17.11.2011 № 225), повідомила окружну прокуратуру про те, що заходи цивільно - правового характеру в інтересах територіальної громади не вживались та попросила звернутися із відповідною заявою до суду саме окружну прокуратуру, що свідчить про те, що відповідні органи місцевого самоврядування та державної влади міста Києва не здійснюють у повній мірі свої повноваження щодо захисту інтересів територіальної громади у даному випадку. За змістом чч.1-3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Згідно зі ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду складі Верховного Суду від 28.09. 2022 у справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) аналіз зазначених норм матеріального та процесуального права дає підстави дійти висновку, що відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщину чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури. У постанові від 18.05.2022 у справі № 643/6125/16 (провадження № 61-1384св21) Верховний Суд зауважив, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права. Таким чином, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості. З матеріалів справи вбачається, що квартиру [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , ніхто не прийняв, а час, що сплив з моменту смерті, перевищує один рік, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання спадщини відумерлою. Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно із частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 виснувала, що сам факт не звернення до суду місцевої ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (п. 6.43). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, який діє в інтересах держави в особі заявника Київської міської ради про визнання спадщини відумерлою, а відтак заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved