Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

18 лютого 2025 року позивач Селянське фермерське господарство «Роксолана» в особі представника Попова А.С. звернулося до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь Селянського фермерського господарства «Роксолана» суму заборгованості за договором позики в сумі 17\~000,00 грн.. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Селянським фермерським господарством «Роксолана» на посаді зварювальника. 03 червня 2024 року відповідач звернувся до голови СФГ «Роксолана» із заявою про надання позики в сумі 6000,00 грн. з подальшим відрахуванням із заробітної плати по 2000,00 грн. Пізніше, 06 червня 2024 року відповідач повторно звернувся до голови СФГ «Роксолана» із заявою про надання позики в сумі 21\~000,00 грн. з подальшим відрахуванням із заробітної плати по 2000,00 грн. до повного погашення. В період з 31.07.2024 року по 30.11.2024 року із нарахованої заробітної плати відповідача відповідно до умов наданої позики утримувались кошти в сумі по 2000,00 грн. щомісячно, в якості повернення боргу. З 21.11.2024 року відповідач не з`являвся на робочому місці та взагалі на підприємстві, починаючи з 21.11.2024 року заробітна плата йому не нараховувалась до моменту з`ясування причин його відсутності. Залишилась непогашеною заборгованість у розмірі 17\~000,00 грн. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року відкрито провадження по вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання. В ухвалі про відкриття провадження від 21 лютого 2025 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовим направленням яке повернулось на адресу суду 25 березня 2025 року з відміткою «За закінченням терміну зберігання», відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~при розгляді справи, ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно вимог ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши докази, подані позивачем в обґрунтування позовних вимог, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16, від 13.12.2017 року у справі за №309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З матеріалів справи встановлено, що 03 червня 2024 року між [PERSON] та головою Селянського фермерського господарства «Роксолана» фактично було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно умов якого, [PERSON] одержав в борг від Селянського фермерського господарства «Роксолана» грошові кошти в сумі 6 000,00 гривень (шість тисяч гривень 00 коп.) з подальшим відрахуванням із його заробітної плати по 2000 гривень, до повного погашення. 06 червня 2024 року між [PERSON] та головою Селянського фермерського господарства «Роксолана» фактично було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно умов якого, [PERSON] одержав в борг від Селянського фермерського господарства «Роксолана» грошові кошти в сумі 21 000,00 гривень (двадцять одна тисяча гривень 00 коп.) з подальшим відрахуванням із його заробітної плати по 2000 гривень. Факт отримання грошових коштів підтверджується відомостями про нарахування коштів №264 від 03.06.2024 та №265 від 06.06.2024, карткою рахунку 6851 за 2024 р. [PERSON] та платіжними інструкціями №10338 від 06.06.2024 р. та №10308 від 03.06.2024 р. Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки від 03 червня 2024 року та 06 червня 2024 року містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача Селянського фермерського господарства «Роксолана». Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення. Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено. Поміж іншим, письмова форма договору позики від 03 червня 2024 року та 06 червня 2024 року, укладеного між Селянським фермерським господарством «Роксолана» як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.06.2016 року у справі № 6-1103цс16. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Відповідно до картки рахунку 6851 за 2024 р. [PERSON] стягнуто з нарахованої заробітної плати 31.07.2024 року 2000,00 грн., 31.08.2024 року 2000,00 грн., 30.09.2024 року 2000 грн., 31.10.2024 року 2000,00 грн., 30.11.2024 року -2000,00 грн., що загалом становить 10\~000,00 грн. Так, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) Селянського фермерського господарства «Роксолана» згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником [PERSON] не виконано в повному обсязі та розмір заборгованості становить 17\~000,00 грн., тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved