Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

У листопаді 2025 [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області (далі - ГУ ДМС України у Харківській обл.). В обґрунтування\~заяви зазначав,\~що він\~народився у\~1957\~році в\~м.Харкові,\~навчався в\~школі,\~проходив військову\~службу,\~12.12.1973\~р.\~документований паспортом\~громадянина колишнього\~СРСР зразка\~1953\~р.\~серії [NUMBER] ,\~працював \~на підприємстві\~ВАТ «Елеватормельмаш».\~Після повернення\~з лав\~радянської армії,\~02.02.1976\~р.\~задокументований паспортом\~зразка 1974\~р.\~серії [NUMBER] ,\~який в\~подальшому,\~у 1993\~році,\~втратив.\~Зазначає,\~що з\~1978\~р.\~та по\~сьогоднішній день\~ зареєстрований\~у буд.\~ [ADDRESS] ,\~ у\~1981\~р.\~зареєстрував шлюб\~з [PERSON] ,\~від якого\~у 1982\~р.\~і 1987\~р.\~народилися діти.\~Сім`я також\~зареєстрована та\~проживає за\~даною адресою.Заявник\~з \~1983\~р.\~по 1993\~р.\~працював на\~Харківському заводі\~кріпильних виробів\~«Комсомолець» полірувальником\~пресового цеху,\~у 1995\~р.\~працевлаштувався на\~підприємство ЗАТ\~ «Харків-Вовна»\~слюсарем з\~ремонту обладнання,\~з 2002\~р.\~працював на\~підприємстві ТОВ\~«Композит»,з\~2004\~р.-\~на фірмі\~ОДО «Росс»,\~але після\~звільнення та\~завершення трудової\~діяльності на\~підприємствах,\~оригінал його\~трудової книжки\~втрачено зазначеною\~фірмою,\~що припинила\~свою діяльність.З\~того часу\~займається тимчасовими\~підробітками.\~У січні\~2025\~,\~ [PERSON] \~звернувся до ГУ ДМС\~України у\~Харківській обл. з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта, де йому роз`яснили судовий порядок встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р. Іншої можливості встановити його належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України, не мається. Представник заінтересованої особи-Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] був документований паспортом громадянина колишнього СРСР, значиться зареєстрованим постійно по [ADDRESS] , надавши копії ф. 1 з фото та біографічними даними заявника.У матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт постійного перебування [PERSON] на території України саме станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 , проте одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до наступних висновків. [PERSON] народився [INFO] у м.Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого 11.11.1957 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану м.Харкова ( а.с. 7,8). Згідно воєнного квитка [NUMBER] , виданого 15.10.1975 р. [INFO] [PERSON] закінчив 10 класів в 1975 р., проходив дійсну військову службу з 09.11.1975 по 12.01.1978 , перебуває на обліку ( а.с.10-14). Як зазначає заявник, у 1973 р. він закінчив 8 класів у восьмирічну школу №92 , працював на заводі, після повернення з армії, закінчив вечірню середню школу № 6, надавши атестат про середню освіту [NUMBER] , виданим 20 червня 1978 року ( а.с. 9). З 1978 року працював на підприємстві ВАТ « Елеватормельмаш» слюсарем з ремонту обладнання, потім фрезерувальником, у 1980 р. закінчив курси водія та влаштувався на підприємство «Автобаза 3», з 1981 р. працював в АТП «Облкомунуправління» ( АТ «КАТП-006) водієм. 12.12.1973 р. міським відділом міліції Жовтневого РВМ УМ м.Харкова заявник був задокументований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1953 р. серії [NUMBER] ( а.с. 15зв.). За інформацією ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області, [PERSON] , [INFO] , документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1973 року серії [NUMBER] , оформленим 02.02.1978 відділом внутрішніх справ Жовтневим РВК м.Харкова. За ВІС ДМС України [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 15). Прибудинковою книгою буд. [ADDRESS] [PERSON] з народження зареєстрований за даною адресою з батьками, братом [PERSON] . Після реєстрації шлюбу у 1981 р. заявника з [PERSON] , дружина з 1983 р. була зареєстрована в будинку, а потім їх діти [PERSON] , 1982 р. н., [PERSON] , 1987 р. н. ( а.с.17-19). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 29.05.2003 р. ВРАГС Жовтневого РУЮ м.Харкова , [PERSON] і [PERSON] шлюб розірвали ( а.с. 20). Судом встановлено, що за довідкою Харківського метизного заводу від 17.12.2021 № 318, [PERSON] працював на Харківському заводі кріпильних виробів «Комсомолець» на посаді полірувальника пресового цеху з 17.11.1983 по 01.08.1993 р. Копії наказів про прийняття на роботу та звільнення за власним бажанням додаються.Підприємством додана також до відповіді на запит копія особистою картки працівника,в якій вказано загальний стаж [PERSON] з 1973 р.,безперервний-з 1979 р., попереднє місце роботи-АТП Обласного комунального управління, номер паспорта, адреса, відомості про воєнний облік, членів сім`ї, інформація про щорічні відпустки з 1983 р. по 1993 р. ( а.с. 23-25). Згідно акту, складеному ділянкою № 25 приватного сектору Новобаварського району м.Харкова за участю сусідів від 28.01.2025, [PERSON] постійно проживає з часу народження по [ADDRESS] до теперішнього часу ( а.с. 27). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , 1961 р. н. підтврдив, що він з батьками та братом зареєстрований в будинку [ADDRESS] , що належав матері [PERSON] та батькові [PERSON] . Після смерті батьків він оформив свої спадкові права, а частина брата- [PERSON] залишилася відкритою, тому як він втратив ще у 1990 р. свій паспорт, а новий не мав можливості отримати. Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями частини другої статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, визначені у пункті 2, - із 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Заявник [PERSON] , звертаючись до суду та посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просив суд встановити факт його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставістатті 3 Закону України «Про громадянство`і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 , від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 , від 07 серпня 2023 року у справі № 756/16751/21. З огляду на встановлені по справі обставини, [PERSON] беззаперечно підтвердив та довів факт постійного проживання на території України, а саме в м.Харкові з народження та станом на 24.08.1991 р., тому його вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved