Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по сплаті аліментів в розмірі - 4162536 грн. 58 коп., та стягнення аліментів на трьох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі , що ставить 1500 доларів США за курсом на день сплати щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 18.02.2011 по 11.11.2021 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю. 13.08.2021 року, між сторонами укладено договір про сплату аліментів, визначення місця проживання дітей та участі у їх вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловою М.А. та зареєстровано в реєстрі за № 441, за яким відповідач зобов`язався сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей у розмірі фіксованої суми, що становить еквівалент 1500 доларів США на день сплати, з моменту підписання цього договору та його н6отаріального посвідчення і до досягнення кожним з дітей повноліття. Оплата у відповідності до договору має здійснюватися на банківський рахунок позивача зазначений у договорі або готівкою, що підтверджуватиметься письмовою заявою позивача про отримання коштів. Проте відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не сплачує щомісячно аліменти. Зважаючи на вищевикладене, просила суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості зі сплати аліментів та пеню за період з 13 серпня 2021 року по 04 жовтня 2024 року в розмірі 4162536 грн. 58 коп. та судові витрати. 06 січня 2025 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить врахувати форс-фажорні обставини, спричинені воєнним станом, та звільнити відповідача від сплати пені за прострочення аліментів; встановити розмір аліментів, який відповідає реальним можливостям відповідача, враховуючи зміну його матеріального стану; відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів у фіксованому розмірі 1500 доларів США щомісяця як такого, що є необґрунтованим та надмірним; а також врахувати раніше сплачені аліменти та скоригувати розрахунки заборгованості з урахуванням курсу долара станом на день виникнення заборгованості. Свої вимоги заперечення обґрунтовувала тим, що аліменти у розмірі 1500 доларів США значно перевищує прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Позивачем не доведено, що застосування актуального, значно вищого курсу валют, є необхідним і відповідає інтересам дітей. Також відповідач зазначає, що вимога про стягнення пені за прострочення аліментів, суперечить чинному законодавству, та може бути застосована лише за наявності вини платника. У відповідача з моменту укладення договору погіршився матеріальний стан і він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі. Крім того, на його утриманні перебуває ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] . 10 січня 2025 року представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої, договір яким встановлено розмір аліментів укладено сторонами добровільно, без жодного примусу. Відповідач не звільняється від виконання взятих на себе обов`язків по сплаті аліментів, у встановленому договорі розмірі. Вважає, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та пені зроблено вірно, у відповідності до ст. 196 СК України. Також зазначив, що відповідачем не надано доказів здійснення платежів по сплаті аліментів Ухвалою суду від 05.11.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 12.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснив, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, аліменти щомісячно не сплачує, та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову частково заперечила, просила не стягувати пеню, зменшити розмір заявленої позивачем заборгованості, пояснила, що у відповідача змінився майновий та сімейний стан, і він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11.11.2021 року по справі № 372/3152/21, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.02.2011 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 88. Від шлюбу сторони мають спільних трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. 13.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про сплату аліментів, визначення місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні, що посвідчений 14.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловою М.А., зареєстрований в реєстрі за № 441, яким урегульовано права і обов`язки сторін по утриманню та вихованню спільних дітей (далі - Договір від 13.08.2021 року) Так, згідно п. 2 Договору від 13.08.2021 року, батьки дійшли згоди про те, що після підписання цього договору та до досягнення повноліття кожною дитиною вони будуть проживати та будуть зареєстровані з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . При цьому батько та мати будуть проводити з дітьми однакову кількість часу в порядку та на умовах, визначених цим договором. Проживання батька окремо від дітей не впливатиме на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Діти залишаються з прізвищем [PERSON] . Пунктом 17 Договору від 13.08.2021 року, батьки досягли згоди та підписанням цього договору засвідчують своє волевиявлення щодо того, що з моменту підписання цього договору та його нотаріального посвідчення і до досягнення кожним з дітей повноліття батько щомісячно зобов`язується сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі фіксованої суми, що становить еквівалент 1500 доларів США на день сплати. Порядок сплати аліментів визначений п. 18 Договору від 13.08.2021 року, в якому зазначено, що аліменти у розмірі визначеному в цьому договорі, можуть сплачуватися або шляхом переказу на рахунок…, або шляхом поповнення даного банківського рахунку, або передаватися матері готівкою, що підтверджується її письмовою заявою про отримання коштів. Батьки домовились, що за рахунок аліментів забезпечуються витрати на забезпечення дітей харчуванням, одягом, взуттям, іграшками та книжками, витрати на дозвілля та відпочинок дітей, витрати на облаштування меблями та речами місць проживання дітей, їх санітарно-гігієнічні потреби. Окремо до розміру аліментів, що визначений цим договором. Батьки узгоджують між собою розмір витрат на навчання дітей у дошкільних та шкільних закладах освіти, спортивних та/або художніх секціях, додаткових заклади освіти та розвитку дітей (п. 19 Договору від 13.08.2021 року) Пунктом 37 Договору від 13.08.2021 року, сторони підтверджують, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, укладаються ними згідно зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин. Договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення. Вони однаково розуміють значення умов договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються цим договором. Згідно п. 41 Договору від 13.08.2021 року, договір може бути розірваний лише за згодою батьків. Одностороннє розірвання договору, одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. Зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення окремого договору про внесення змін до цього договору. Підписи батьків у такому договорі посвідчуються нотаріально. Дія цього договору припиняється з досягненням повноліття всіма дітьми(п. 42 Договору від 13.08.2021 року) Відповідно до п. 43 Договору від 13.08.2021 року, договір є укладеним з моменту його підписання та нотаріального посвідчення. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Разом з тим, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. 25.08.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» № 2455-IX від 27.07.2022, згідно з яким у період дії воєнного стану забороняється примусове виконання виконавчих написів нотаріусів. З огляду на вищевикладене, позивач позбавлена можливості пред`явити виконавчий напис до виконання у зв`язку із законодавчою забороною виконання виконавчого напису та стягнення заборгованості на його підставі у період дії режиму воєнного стану. Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 27 листопада 2019 року (справа №456/1836/16-ц), встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист. Відповідно до частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (частини перша, друга статті 189 СК України). У відповідності до частин першої-другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом враховується, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Будь-яких доказів на підтвердження оспорювання, визнання недійсним, у тому числі частково, фіктивним, нікчемним чи розірвання, до суду не надано, за наслідком чого вищевказаний Договір про сплату аліментів, визначення місця проживання дітей та участі у їх виховані від 13.08.2021 року, в силу презумпції правомірності правочину, є правомірним та чинним. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, у розумінні належного виконання зобов`язання за умовами договору слід вважати сплату відповідачем позивачці щомісячно на утримання спільних дітей сторін еквівалент 1500 доларів США на день сплати, шляхом переказу на рахунок [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», або шляхом поповнення даного банківського рахунку, або передаватися матері готівкою, що підтверджується її письмовою заявою про отримання коштів(п. 17, 18 договору від 13.08.2021). Іншого порядку сплати аліментів сторонами не передбачено. Допустимих у розумінні вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України доказів належного виконання відповідачем свого обов`язку, яким мають бути розписки позивачки про отримання грошових коштів, або квитанції про перерахунок коштів на банківський рахунок зазначений у договорі, суду не надано. Також, відповідачем не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували поважність причин, які б йому перешкоджали своєчасно сплачувати аліменти. Обґрунтовуючи заперечення позовних вимог, відповідач посилається на суттєве погіршення свого матеріального стану та зміну його сімейного стану після укладення договору від 13.08.2021 та неможливість у подальшому сплачувати аліменти у розмірі, визначеному сторонами у договорі. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Посилання відповідача на ту обставину, що з початку повномасштабного воєнного вторгнення росії в Україну та введення воєнного стану він втратив можливість сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, ним не конкретизовано, про який саме дохід йдеться, та яким чином він його отримував. Крім того, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів, проте відповідач до суду з вказаним позовом не звертався. Оскільки за змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, і сторонами не вносили зміни до умов укладеного між ними договору про сплату аліментів, то посилання відповідача на недобросовісну поведінку позивачки, яка керується умовами дійсного договору, є недоречною. Як і посилання на воєнний стан в країні, не може бути підставою для невиконання умов договору. Доказів того, що у передбачений законом спосіб відповідач намагався внести зміни до договору суду не надано. Факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами, відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу, тому суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення заборгованості з недоплати сум аліментів є обґрунтованими. Разом з тим, суд не погоджується із розміром заборгованості заявленої позивачем, з огляду на наступне. Позивач у своєму позові зазначає, що з серпня 2021 року по жовтень 2024 року у відповідача утворилася заборгованість, яка складає 2083147 грн 13 коп, що розраховується, виходячи з кількості місяців, за які сплата аліментів не здійснювалася (38 місяців) помноженої на 1500 доларів США*41,2891(курс НБУ на дату подачі позовної заяви) грн, та за вирахуванням сплачених відповідачем 305910 грн 57 коп. Тобто, розрахунок проведено позивачем еквівалентний 1500 доларів США по курсу НБУ встановленому на дату подачі позовної заяви. При визначені курсу НБУ для проведення розрахунку, позивач керувався постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 500/5194/16, у якій вказано, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що в разі спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дня виконання судового рішення. Суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки предметом спору у справі № 500/5194/16 є договір про участь у спільному будівництві об`єкта житлової нерухомості, в той час як в даній справі предметом розгляду є аліментні зобов`язання. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц). За таких обставин, посилання позивача на висновки щодо застосування норм процесуального права, викладених у постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 500/5194/16 є недоречними. Відповідно до ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З пункту 17 Договору від 13.08.2021 року вбачається, що аліменти мають сплачуватися щомісячно, у розмірі фіксованої суми, що становить еквівалент 1500 доларів США на день сплати. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Валюту платежу сторони у договорі не визначили, проте відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання. Умовами Договору від 13.08.2021 року, дату платежу не визначено. У будь-якому випадку, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Оскільки платіж має вноситися щомісячно, суд вважає що датою платежу аліментів, є останній день місяця, в якому має відбутися платіж, а для визначення суми заборгованості на поточний місяць, яка є еквівалентна 1500 доларів США, необхідно застосовувати курс НБУ встановлений на останній день кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів підлягають частковому задоволенню, у розмірі 1704913 грн. 13 коп. (еквівалент 1500 доларів США станом на останній день кожного місяця - 305910 грн. 57 коп. суми сплачених аліментів, яка визнається сторонами), за період з серпня 2021 по жовтень 2024. Щодо вимоги позивача про стягнення пені, її розміру та заперечень відповідача щодо відсутності його вини, слід зазначити наступне. Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України). Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів. Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 334/7702/16). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц викладено правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у якому відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Отже, при розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів слід враховувати розрахунок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи. Підстав для звільнення відповідача від сплати обов`язку сплачувати пеню за несвоєчасну сплату аліментів судом не встановлено. Позивач детального розрахунку пені за прострочення сплати аліментів не надала, проте в позовній заяві зазначила, що станом на 04.11.2024 розрахунок пені, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить за період 13 серпня 2021 року - 31 травня 2024 року, складає: 35759 (серпень 2021) + (1500*41,2891) 33 місяці (з вересня 2021 по травень 2024) - виплачені відповідачем аліменти + 35759 + 2022075 - 47247 = 2079389 грн 45 коп. Розмір пені за визначений період становитиме 100%, так як платежі прострочені більше як на 100 днів. Тобто, складений позивачкою розрахунок, суперечить викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, методиці розрахунку. Судом проведено власний розрахунок пені, за формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %, відповідно до якого, розмір пені який підлягає стягненню з відповідача становить 512651 грн. 13 коп. При цьому розмір заборгованості для кожного місяця було визначено в еквіваленті 1500 доларів США за курсом НБУ встановленим на останній день місяця в якому мали бути сплачені аліменти. Щодо вимоги про стягнення аліментів. Статтею 180СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Так, вимоги чинного сімейного законодавства передбачають два порядки надання батьками утримання дитини - добровільний та примусовий. При цьому добровільне виконання батьками обов`язку утримувати дитину буває як фактичне так і договірне. Частинами першою та другою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтею 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. У аліментному договорі визначаються розмір, умови і порядок виплати аліментів. Розмір аліментів у цьому випадку визначається самими сторонами, проте він не може бути нижче за розмір аліментів, які неповнолітні діти могли б отримати при стягненні аліментів у судовому порядку. Аліментний договір може бути змінено за спільною угодою сторін або за рішенням суду. Зміна або припинення аліментного договору можлива у будь-який час за взаємною угодою сторін і також повинна укладатися в нотаріальній формі. Одностороння відмова від договору і одностороння зміна його умов не допускаються. Якщо договір про надання аліментів не виконується платником, їх одержувач має право звернутися до державного виконавця для примусового виконання договору, якщо ж він звертається до суду з позовом про стягнення аліментів у судовому порядку на загальних підставах, передбачених законодавством, його позов не підлягатиме задоволенню, оскільки укладенням аліментного договору сторони вже пов`язані зобов`язанням з надання аліментів, і для таких осіб встановлений спеціальний порядок виконання договору і стягнення аліментів. Якщо угода порушує інтереси дитини, можливе звернення до суду з позовом про його примусову зміну або розірвання, а за наявності передбачених законом підстав - і визнання його недійсним. Стаття 192 СК України вказує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як було встановлено в ході розгляду справи 13.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про сплату аліментів, визначення місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні, що посвідчений 14.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловою М.А., зареєстрований в реєстрі за № 441, яким урегульовано права і обов`язки сторін по утриманню та вихованню спільних дітей. Враховуючи положення ст.ст. 8, 9 СК України та виходячи з правової природи, змісту, нормативних підходів до форми, порядку укладення, зміни і припинення договору про сплату аліментів на дитину, даний договір є різновидом цивільних договорів у сімейному праві Україні. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки згідно з договором. За ст. 653 зазначеного Кодексу в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У ст. 654 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо аліментних зобов`язань шляхом укладення договору в добровільному порядку та посвідчено у нотаріуса, який сторонами не змінювався, не розривався та на теперішній час є дійсним, додаткових договорів щодо зменшення чи збільшення розміру аліментів сторонами не укладалось. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позов позивача про стягнення аліментів у судовому порядку на загальних підставах, передбачених законодавством, не підлягатиме задоволенню, оскільки укладенням аліментного договору сторони вже пов`язані зобов`язанням з надання аліментів, і для таких осіб встановлений спеціальний порядок виконання договору і стягнення аліментів. Якщо угода порушує інтереси дитини, можливе звернення до суду з позовом про його примусову зміну або розірвання, а за наявності передбачених законом підстав - і визнання його недійсним. Стороні, що вимагає зміни або припинення договору про сплату аліментів, при неотриманні згоди іншої сторони надано право звернутися до суду з позовом про зміну або розірвання договору. Крім зміни і розірвання договору за наявності передбачених законом обставин можливе визнання його недійсним. Загальними підставами визнання недійсним аліментного договору служать підстави, передбачені цивільним законодавством для визнання недійсним правочину. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягає, обставини, що обґрунтовано доводять вимоги позову, судом не встановлені. На підставі вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості та пені по суті є законними і обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню у стягненні розміру сум заборгованості зі сплати аліментів та пені.

Outcome: partial