Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи позов тим, що [PERSON] уклав з Акціонерним товариством «Таскомбанк» (у тексті - АТ «Таскомбанк») договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/12429447-SP від 10.11.2021 (у тексті - кредитний договір), підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов договору. 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/15-Ф (у тексті - договір факторингу), відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 реєстру прав вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42404,11 грн, з яких: 20648,25 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту, 21755,86 грн - загальна заборгованість по відсотках. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. У зв`язку з цим ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з [PERSON] прострочену заборгованість за кредитним договором № 002/12429447-SP від 10.11.2021 в сумі 42404,11 грн, та понесені судові витрати. Ухвалою від\~24.12.2024\~позовну заяву\~прийнято до\~розгляду та\~відкрито провадження\~у справі\~(а.\~с.\~30\~-\~31).Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачеві і представникові позивача ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі надіслано та доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) 28.12.2025, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 33). Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додатків до неї відповідачеві надіслано 26.12.2024. Дане поштове відправлення адресат отримав особисто 03.01.2025 (а. с. 39). 09.01.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС на адресу суду від представника відповідача адвоката Васильченко Г.І. (повноваження на а. с. 38) надійшов відзив на позовну заяву ТОВ ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості (а. с. 40 - 49). У поданому відзиві представник відповідача зазначила, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору № 002/12429447-SP від 10.11.2021; в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перерахування відповідачеві коштів згідно даного кредитного договору. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», яким згідно вимог даного закону не є розрахунок заборгованості, на який посилається позивач. З урахуванням викладеного позивач не довів факту надання коштів позичальнику, оскільки не надав відповідних доказів. Отже, позивач не довів наявність заборгованості відповідача. Обґрунтовуючи відзив зазначеним, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 15.01.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача Іванюка Д.О. (повноваження на звороті а. с. 59) надійшла відповідь на відзив (а. с. 50 - 58) з додатками (а. с. 60 - 105), у якій він заперечив проти аргументів, викладених у відзиві на позовну заяву ТОВ ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості. Заперечення обґрунтовані тим, що договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, який є електронним підписом позичальника, без здійснення відповідачем входу на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не було б укладено. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документу. На підставі викладеного просить задовольнити позов та розглянути справу за відсутності представника позивача. Також просить долучити докази, надані як додатки до відповіді на відзив, а саме: реєстр права вимоги від 28.02.2024; платіжну інструкцію № 20907 від 28.02.2024; платіжну інструкцію № 20908 від 28.02.2024; публічну пропозицію (Оферту) АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». 17.01.2025 від представника відповідача адвоката Васильченко Г.І. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли заперечення на відповідь ТОВ «ФК «ЄАПБ» на відзив (а. с. 106 - 112), в яких вона просить 1) не приймати до розгляду докази, надані позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» разом з відповіддю на відзив, як такі що подані з порушенням процесуального строку, а саме: реєстр права вимоги від 28.02.2024; платіжну інструкцію № 20907 від 28.02.2024; платіжну інструкцію № 20908 від 28.02.2024; публічну пропозицію (Оферту) АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank»; 2) відхилити всі доводи та аргументи, викладені у відповіді на відзив, як безпідставні та необґрунтовані. 3) у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі; 4) стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Докази розміру остаточно понесених витрат на правничу допомогу будуть надані відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення судом. 07.02.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від\~представника позивача\~Білотіл А.Г.\~(повноваження\~на звороті\~а.\~с.\~117)\~надійшло клопотання\~про долучення\~доказів(а. с. 115, 116), а саме: 1) розрахунок заборгованості до договору № 002/12429447-SP від 10.11.2021; 2) виписка по особовим рахункам кредитного договору 002/12429447-SP (а. с. 118 - 129). 14.02.2025 від представника відповідача адвоката Васильченко Г.І. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли заперечення на клопотання ТОВ «ФК «ЄАПБ» про долучення доказів (а. с. 130 - 132), в яких вона просить у задоволенні клопотання ТОВ «ФК «ЄАПБ» про долучення доказів відмовити у повному обсязі і залишити без розгляду докази, подані разом з клопотанням, а саме: розрахунок заборгованості до договору № 002/12429447-SP від 10.11.2021; виписку по особовим рахункам кредитного договору № 002/12429447-SP. У відповіді на відзив від 15.01.2025 представник позивача зазначив, що з метою надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів позичальнику за кредитним договором. Просить суд прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи відповідь на відзив з додатками: 1) реєстр права вимоги від 28.02.2024; 2) платіжну інструкцію № 20907 від 28.02.2024; 3) платіжну інструкцію № 20908 від 28.02.2024; 4) публічну пропозицію (Оферту) АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». У клопотанні про долучення доказів від 07.02.2025 представник позивача зазначає, що з метою надання вичерпної інформації по справі, позивач, після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до первісних кредиторів з відповідними запитами про надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів [PERSON] за укладеним кредитним договором. Станом на 07.02.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано відповідь, саме тому просить долучити наступні документи: 1) розрахунок заборгованості до договору № 002/12429447-SP від 10.11.2021; 2) виписку по особовим рахункам кредитного договору 002/12429447-SP. За приписами ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Вирішуючи питання про долучення документів, зазначених у відповіді на відзив від 15.01.2025 і клопотанні про долучення доказів від 07.02.2025, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Згідно ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Тобто позивач повинен був подати докази разом з позовною заявою, а у разі неможливості їх подати з об`єктивних причин, повинен був про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано; докази, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; просити суд визнати поважними причини неподання доказів і встановити додатковий строк для їх подання. Суд зазначає, що зі змісту відповіді на відзив і клопотання про долучення доказів вбачається, що: 1) позивач фактично визнає, що він мав можливість здобути і подати докази разом з позовною заявою, але він цього не зробив, оскільки розпочав вживати заходи для здобуття доказів лише після отримання відзиву на позовну заяву, 2) у позивача не існувало перешкод для отримання доказів, оскільки він про це не повідомив суд в порядку ч. 4 ст. 83 ЦПК України, 3) позивач отримав докази від первісного кредитора, адже просить суд їх долучити до матеріалів справи. Частиною 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оскільки позивач не подав разом з позовною заявою докази, зазначені у відповіді на відзив і клопотанні про долучення доказів, і в даних документах не обґрунтував причин не подання таких доказів, то на підставі ч. ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України зазначені докази судом до розгляду не приймаються. У зв`язку з наведеним, суд розглядає справу на підставі матеріалів і доказів, поданих одночасно з позовною заявою і перелічених у додатках до неї. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] уклав з АТ «Таскомбанк» (далі - первісний кредитор) договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/12429447-SP від 10.11.2021 (далі - кредитний договір), підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов договору (а. с. 1).\~28.02.2024\~між Акціонерним\~товариством «Таскомбанк»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/15-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (копія витягу з договору факторингу додається) (а. с. 8 - 9). Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 реєстру прав вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 42404,11 грн, з яких: 20648,25 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту, 21755,86 грн - загальна заборгованість по відсотках (зворот а. с. 1). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Враховуючи наведене, в числі інших обставин надання кредиту, позивачем повинен бути доведений факт передачі грошових коштів позичальнику. Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за такого виду договорами дотримується позиції про необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує такий факт. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 в справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зазначив, що «Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором». До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.09.2020 в справі № 200/5647/18 ( провадження № 61-9618св19), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.10.2020 в справа № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19) і у постанові від 01.12.2021 в справі № 569/7648/15-ц (провадження № 61-10675 св 21). У даній справі позивач на підтвердження заборгованості [PERSON] перед ним подав до суду такі докази: 1) витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28 лютого 2024 року (а. с. 11), 2) довідку АТ «Таскомбанк» від 02.09.2024 № 27078/47.5 про те, що [PERSON] є власником поточного рахунку у гривні, який відкритий за заявою-анкетою № 859872 з номером кредитного договору 002/12429447-SP від 10.11.2021 (а. с. 6), 3) розрахунок заборгованості за кредитним договором 002/12429447-SP від 10.11.2021 за період з 28.02.2024 по 31.10.2024 (а. с. 7). Суд критично оцінює зазначені докази як підтвердження наявності заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.01.2020 в справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) зазначив, що «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано». Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів, зазначених у позовній заяві. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 « Про затвердження\~Положення про\~організацію бухгалтерського\~обліку в\~банках України»\~(із\~змінами),\~оскільки лише\~первинні документи\~містять відомості\~про операцію:\~найменування клієнта/банку,\~прізвище,\~власне ім`я\~та по\~батькові (за\~наявності)\~фізичної особи,\~який/яка\~склав/склала\~документ/від\~імені якого/якої\~складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру. У пункті 61 цього Положення встановлено, що клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського\~рахунку; дату\~здійснення останньої\~(попередньої)\~операції; дату\~здійснення поточної\~операції; код\~Єдиного ідентифікатора\~Національного банку\~України (далі\~-\~ID\~НБУ)\~банку,\~у якому\~відкрито рахунок; код\~валюти; сума\~вхідного залишку\~за рахунком; код\~ID\~НБУ банку-кореспондента; номер\~рахунку кореспондента; номер\~документа; суму\~операції (відповідно\~за дебетом\~або кредитом); сума\~оборотів за\~дебетом та\~кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Відповідно до\~пункту 62\~зазначеного Положення\~виписки з\~особових рахунків\~клієнтів є\~підтвердженням виконаних\~за день\~операцій і\~призначаються для\~видачі або\~відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи або будь-які інші, передбачені законодавством документи, що підтверджують надання [PERSON] кредитних коштів шляхом їх перерахування на його рахунок, рух коштів по платіжному рахунку, реквізити якого вказані у довідці АТ «Таскомбанк» від 02.09.2024 № 27078/47.5. Також суд не приймає як доказ заборгованості [PERSON] перед позивачем витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28 лютого 2024 року (а. с. 11), оскільки він не містить підписів і печаток ТОВ «ФК «ЄАПБ» і АТ «Таскомбанк», а лише містить підпис представника і печатку ТОВ «ФК «ЄАПБ». Таким чином, суд позбавлений можливості встановити факт надання АТ «Таскомбанк» відповідачеві кредитних коштів і правильність проведених позивачем розрахунків заборгованості, а тому не має підстав вважати, що у відповідач є перед позивачем заборгованість по тілу кредиту і по відсотках, а також правильність їх нарахування. У відповіді на відзив від 15.01.2025 представник позивача зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Згідно ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею. Тому позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Суд критично оцінює такі доводи позивача, оскільки згідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Суд зазначає, що матеріали справи такого клопотання не містять. Також суд вважає, що позивачем не доведено факту відступлення АТ «Таскомбанк» своїх прав вимоги за кредитним договором № 002/12429447-SP від 10.11.2021, згідно якого боржником є [PERSON] 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» як клієнтом та ТОВ «ФК «ЄАПБ» як фактором укладено договір факторингу № НІ/11/15-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно абз. 2 п. 2.1. зазначеного договору перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 8 - 9). Також 28.02.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «Таскомбанк» підписано Акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 (а. с. 10), у якому вказано, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимоги, але не зазначено якою кількістю. Також у даному акті не зазначено, який розмір складає загальна сума заборгованості. У витязі з реєстру прав вимоги до договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 зазначено, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 002/12429447-SP від 10.11.2021, укладеним з [PERSON] , загальною сумою боргу 42404,11, з яких загальна заборгованість по тілу кредиту - 20648,25 грн, загальна заборгованість по відсотках - 21755,86 грн, загальна заборгованість по комісії - 0 грн, пеня/штрафи - 0 грн (а. с. 11). Суд вважає, що даний витяг не є належним, достовірним та достатнім доказом того, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 002/12429447-SP\~від 10.11.2021,\~у тому\~числі до боржника [PERSON] , оскільки як вже зазначалось, він не містить підписів і печаток ТОВ «ФК «ЄАПБ» і АТ «Таскомбанк», а лише підписаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» з проставленням печатки цього товариства. Крім того, наявний в матеріалах справи договір факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 є не повним - наявні лише 1, 2, 3 та 11 сторінки вказаного договору (а. с. 8 - 9). Також у п. 3.1. договору факторингу не вказана сума фінансування, яка повинна бути сплачена фактором клієнту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів. Відповідно до п. 3.1 договору факторингу фактор зобов`язаний сплатити клієнту суму фінансування в день укладання сторонами цього договору. Доказів такої оплати матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, суд вважає, що матеріалами справи не доведено факту передачі прав вимог за кредитним договором № 002/12429447-SP від 10.11.2021 на підставі договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довів суду факт переходу від первісного кредитора АТ «Таскомбанк» до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 002/12429447-SP від 10.11.2021. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доведення сум заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача. Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивач цього не довів належними, достатніми та допустимими доказами. Суд, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, прийшов до переконання, що у задоволенні позову потрібно відмовити. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. На виконання вимог ст. 134 ЦПК України позивач у позовній заяві повідомив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме: 1) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028 грн; 2) витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1514 грн. У п. 3 позовних вимог представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 22.11.2024 № 89165 (а. с. 4). У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд покладає на відповідача витрати, понесені на оплату судового збору. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Згідно п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~у разі\~відмови в\~позові покладаються на позивача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд покладає на відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи. На виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України у відзиві на позовну заяву від 09.01.2025 представником відповідача - адвокатом Васильченко Г.І. зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 10000,00 грн на професійну правничу допомогу, виходячи з вартості однієї години роботи адвоката - 2000,00 грн за ознайомлення з матеріалами справи, аналізу позову з додатками, підготовку відзиву на позов. Докази розміру остаточно понесених витрат на правничу допомогу будуть надані відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом. У відповіді на відзив від 15.01.2025 представник позивача Іванюк Д.О. зазначив, що не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже їх розмір встановлений на власний розсуд та належним чином не обґрунтований. Також, на думку представника позивача, вартість правової допомоги є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. Згідно ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: dismissed