Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить зобов`язати Сокирянський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецькій області зняти арешт з усього належного їй нерухомого майна, який був накладено в межах виконавчого провадження Сокирянський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецькій області на підставі постанови АА №670747 від 04.06.2009 року за реєстраційним номером обтяження 57387901 від 04.06.2009 року. Посилається на те, що їй, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,2427 га, кадастровий номер 7324083001:02:001:0079, яка розташована за межами с.Волошкове, Дністровського (колишнього Сокирянського) району, Чернівецької області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказана земельна ділянка належить їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області, Гапчуком В.В. 02.11.2024 року за реєстровим №2786 після померлого чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Маючи намір передати у користування (оренду) Товариству з обмеженою відповідальністю «Буковинський аграрний союз» вищевказану земельну ділянку та зареєструвати речове право відповідно до чинного законодавства, було виявлено запис про реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна. 12.12.2025 року позивачка звернулася до Відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції із заявою про видачу Постанови АА №670747, виданої Відділом державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції 04.06.2009 року, але отримала відмову, так як на даний час виконавче провадження знищено і не може бути надано до суду в якості доказів, а інших у неї немає. Оскільки всі виконавчі провадження по відношенню до позивачки були завершені, а арешт майна не знято, змушена звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2025 року дана позовна заява передана до провадження судді Суського О.І. Ухвалою судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.02.2025 року після усунення недоліків за ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13.02.2025 року позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Позивачка у підготовче судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без її присутності. Позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином та завчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення повістки про виклик до суду. Клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подавав, будь яких інших клопотань та заяв від відповідача до суду подано не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 03.12.2002 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02.11.2024 року приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Гапчуком В.В. встановлено, що спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 1,2427 га., кадастровий номер 7324083001:02:001:0079, розташованої за межами с.Волошкове, Дністровського (колишнього Сокирянського) району, Чернівецької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 7324083001:02:001:0079 площею 1,2427 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровано приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Гапчуком В.В. в Державному реєстрі речових прав 02.11.2024 року за індексним номером витягу 402040344. Довідкою №295-41/22903 виданої 12.12.2024 року Сокирянським ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області підтверджується, що [PERSON] станом на 12.12.2024 року виконавчих документів про стягнення аліментів, адміністративних штрафів, боргів та інших стягнень на виконанні не перебуває. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.11.2024 року у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» наявне обтяження, а саме: «Вид обтяження: арешт нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження: 57387901; Зареєстровано: 04.06.2009 11:05:47 реєстратором: приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.В.; Документи подані для державної реєстрації: постанова серії АА №670747, видана 04.06.2009 року ВДВС Сокирянського РУЮ; Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 75880124 від 02.11.2024 року; Об`єкт обтяження: все нерухоме майно; Власник: [PERSON] 27.11.2024 року рішенням №76297100 про відмову в проведенні реєстраційний дій державним реєстратором права на нерухоме майно [PERSON] у поданій заяві позивачкою від 07.11.2024 року було відмовлено. Відповідно до ст.1\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (далі за текстом - Закон) - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону - Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3\~цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Відповідно до ст.40 Закону - у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з положеннями статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Отже, суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За таких обставин та враховуючи відсутність виконавчого провадження, та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки підстави для арешту належного позивачці нерухомого майна відсутні, існуюче обтяження порушує її право вільно розпоряджатися належним їй майном, а тому, на даний час відпали будь-які правові підстави для накладення арешту на майно [PERSON] на підставі постанови серії АА №670747 від 04.06.2009 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Водночас, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.10.2022 року №203/3435/21 У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». Відтак, не скасований арешт на майно [PERSON] при відсутності виконавчих проваджень та будь яких майнових претензій до неї, є порушенням закріпленого Конституцією України (стаття 41) права кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу. Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. Зважаючи про відсутність будь-яких відкритих виконавчих проваджень в даному контексті втручання у мирне володіння та користування майном позивача є невиправданим, та є та таким, що підлягає захисту. Таким чином, оскільки, судом достовірно встановлено на підставі зібраних у справі доказів те, що арешт на майно [PERSON] не знято та, враховуючи що його наявність перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав щодо розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved