Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2017 року, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2022 року. В провадженні Д арницького районного суду м. Києва перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Під час перебування сторін у шлюбі ними набуто у спільну власність нерухоме майно: квартиру загальною площею 69,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] та приміщення для зберігання велосипедів загальною площею 2,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] . 25 грудня 2017 року позивачка уклала з [PERSON] договір позики у розмірі 50 000,00 грн та 4 000,00 дол. США в інтересах сім`ї - для сплати першого внеску до ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» для придбання квартири загальною площею 69,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Указані кошти були використані в інтересах сім`ї - сплачено перший внесок до ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» для придбання вищезазначеної квартири. Позивачка виконала зобов`язання щодо повернення зазначеної вище позики частково коштами, які належали їй особисто та становили її особисту власність. Отже, у позивачки відповідно до статті 544 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) виникло право на зворотну вимогу (регрес) до відповідача на половину вказаних коштів. Розмір такої вимоги становить 70 616,60 грн. Позивачка уклала з [PERSON] ряд договорів позик на загальну суму 158 106,00 грн в інтересах сім`ї - для погашення кредиту, наданого згідно укладеного між відповідачем та ПАТ «КБ «Глобус» кредитного договору, який укладався для придбання квартири загальною площею 69,1 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Указані кошти були використані в інтересах сім`ї. Позивачка виконала зобов`язання щодо повернення зазначених вище позик особистими коштами. Отже, у позивачки відповідно до статті 544 ЦК України виникло право на зворотну вимогу (регрес) до відповідача на половину вказаних коштів. Розмір такої вимоги становить 79 053 грн. З урахуванням зазначених обставин, позивачка просила суд: визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру загальною площею 69,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] та приміщення для зберігання велосипедів загальною площею 2,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право на зворотну вимогу (регрес) до [PERSON] на суму 70 616,60 грн у зв`язку із виконання частини спільного зобов`язання щодо повернення позики у розмірі 50 000,00 грн та 4 000,00 дол. США [PERSON] за рахунок її особистих коштів у розмірі 141 233,20 грн та у сумі 79 053 грн у зв`язку із виконанням спільного зобов`язання щодо повернення позик на загальну суму 158 106,00 грн [PERSON] за рахунок її особистих коштів; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину приміщення для зберігання велосипедів загальною площею 2,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] та право власності на 41/100 частини квартири загальною площею 69,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину приміщення для зберігання велосипедів загальною площею 2,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] та право власності на 59/100 частин квартири загальною площею 69,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; припинити [PERSON] право на зворотну вимогу (регрес) до [PERSON] на суму 70 616,60 грн у зв`язку із виконанням частини спільного зобов`язання щодо повернення позики у розмірі 50 000,00 грн та 4 000,00 дол. США [PERSON] за рахунок її особистих коштів в розмірі 141 233,20 грн та у сумі 79 053,00 грн у зв`язку із виконанням спільного зобов`язання щодо повернення позик на загальну суму 158 106,00 грн [PERSON] за рахунок її особистих коштів; вирішити питання про судові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. У травні 2024 року представник [PERSON] - адвокат Кацідим В. О. у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого вважає, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначає, що позивачкою не доведено того факту, що отримані нею кошти за договорами позики від 08 квітня 2019 року, 18 грудня 2020 року та 30 грудня 2020 року були витрачені для погашення кредиту за кредитним договором, тобто витрачені в інтересах сім`ї. Сам по собі факт отримання грошових коштів у позику у період, який співпадає з датами сплати кредитних платежів, не свідчить про те, що позика була витрачена на погашення кредиту та про обізнаність відповідача про існування такої позики. При цьому відповідач заперечує той факт, що йому було відомо про існування договорів позики, укладених позивачкою з її матір`ю. Указує на те, що він отримав від [PERSON] позику у розмірі 30 000,00 дол. США відповідно до розписки від 12 квітня 2020 року. Указані кошти були витрачені відповідачем для проведення ремонту у квартирі, яка є предметом розгляду даної справи. У червні 2024 року представник [PERSON] - адвокат Москаленко А.С. подав відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позов про поділ майна подружжя, з підстав зазначених у позові. Зазначає, що відповідачем не наведено переконливих доказів того, що він отримав позику у розмірі 30 000 дол. США, так само і не наведено доказів витрачання вказаних коштів в інтересах сім`ї. У червні 2024 року представник [PERSON] - адвокат Кацідим В.О. подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. Зазначає, що у суду відсутні підстави вважати, що боргові зобов`язання, що виникли у позивачки, підлягають врахуванню при поділі спільного майна подружжя у даній справі, та у відповідача наявний обов`язок щодо повернення частини грошових коштів, оскільки договори позики укладені позивакою не в інтересах сім`ї, за відсутності письмової згоди її чоловіка, вказані зобов`язання були виконані позивачкою у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тобто за рахунок спільних коштів подружжя, а тому відсутні правові підстави для виникнення зобов`язання у відповідача сплачувати грошові кошти. Зазначає, що при поділі майна подружжя у даній справі суду слід враховувати наявність боргових зобов`язань у подружжя перед [PERSON] за договором позики від 12 квітня 2020 року, оскільки грошові кошти були отримані відповідачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі та використані на ремонт у спірній квартирі. На підтвердження укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики відповідачем була надана розписка, в якій було зазначено про отримання грошових коштів від [PERSON] , що відповідає вимогам статті 1047 ЦК України. Тому твердження позивачки про відсутність доказів про отримання грошових коштів є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Звертає увагу суду на те, що враховуючи той факт, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя, набуте у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі нерухоме майно підлягає поділу на загальних підставах. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У відбувшихся судових засіданнях позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у заявах по суті, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача, у свою чергу, заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін по справі, а також їх представників, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд установив, що з 17 червня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року шлюб між сторонами розірвано. З витягу № 196862468 від 20 січня 2020 року вбачається, що за [PERSON] 06 вересня 2019 року «Центр правової допомоги та реєстрації» зареєстровано право власності на квартиру за в [ADDRESS] на підставі додаткової угоди до договору про участь у ФФБ, серія та номер: 2, виданий 20 лютого 2019 року, видавник ПрАТ «ФК Княгиня Ярославна» та [PERSON] ; додаткової угоди до договору про участь у ФФБ, серія та номер 1, виданий 12 липня 2018 року, видавник: ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» та [PERSON] , договору про участь у ФФБ, серія та номер: П/2/2-71/47/2017, виданий 26 грудня 2017 року, видавник: ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» та [PERSON] ; додаткової угоди до договору уступки майнових прав на нерухомість, серія та номер: 1, виданий 20 лютого 2019 року, видавник ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» та [PERSON] ; договору уступки майнових прав на нерухомість, серія та номер П/2/2-71/47/2017, виданий 18 січня 2018 року, видавник ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» та [PERSON] ; довідки, серія та номер: 844, виданий 14 червня 2019 року, видавник ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна»; виписки, серія та номер: 922, виданий 27 серпня 2019 року, видавник: ТОВ «Бориспільміськбуд»; акт прийому-передачі житлового приміщення, серія та номер: бн, виданий 19 серпня 2019 року, видавник: ТОВ «Бориспільміскбуд» та [PERSON] . З витягу № 197552145 від 24 січня 2020 року вбачається, що 24 січня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Єлісєєвою О. А. за [PERSON] зареєстровано право власності на приміщення для зберігання велосипедів загальною площею 2.7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва, серія та номер: П/2/2-15/47/2017-НППЗВ-64к, виданий 03 липня 2019 року, видавник: сторони; договір уступки майнових прав на нерухомість, серія та номер: П/2/2-15/47/2017-НППЗВ-64к, виданий 17 жовтня 2019 року, видавник: сторони; довідка, серія та номер: 1115, виданий 17 жовтня 2019 року, виданий: ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна»; акт прийому-передачі нежитлового приміщення, серія та номер: б/н, виданий 14 листопада 2019 року, видавник: сторони. З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2017 року між ПАТ КБ «Глобус» та [PERSON] було укладено кредитний договір на придбання нерухомості. Згідно пункту 1.1. вказаного кредитного договору, сума кредиту становила 762 528 грн, строк кредитування 240 місяців. Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору, надання кредиту здійснювалося шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на рахунок ПрАТ «ФК Княгиня Ярославна» на виконання умов договору про участь у ФФБ № П/2/2-71/47/2017 від 26 грудня 2017 року. Між [PERSON] та її матір`ю - [PERSON] були укладені наступні договори: договір позики від 07 грудня 2018 року на суму 50 003,00 грн, надання позики здійснювалося шляхом перерахування грошових коштів за дорученням позивача в рахунок погашення кредиту, наданого згідно укладеного між відповідачем та ПАТ КБ «Глобус» кредитного договору; договір позики від 08 квітня 2019 року на суму 14 000,00 грн, мета позики - погашення позивачкою кредиту, наданого згідно укладеного між відповідачем та ПАТ КБ «Глобус» кредитного договору; позика надавалась шляхом переказу на рахунок позивачки. договір позики від 14 грудня 2019 року на суму 40 003,00 грн, надання позики здійснювалося шляхом перерахування грошових коштів за дорученням позивачки в рахунок погашення кредиту, наданого згідно укладеного між відповідачем та ПАТ «КБ «Глобус» кредитного договору; договір позики від 18 грудня 2020 року на суму 40 000,00 грн, мета позики - погашення позивачкою кредиту, наданого згідно укладеного між відповідачем та ПАТ «КБ «Глобус» кредитного договору; позика надавалась шляхом банківського переказу на рахунок позивачки; договір позики від 30 грудня 2020 року на суму 14 100,00 грн, мета позики - погашення - позивачкою кредиту, наданого згідно укладеного між відповідачем та ПАТ «КБ «Глобус» кредитного договору; позика надавалась шляхом банківського переказу на рахунок позивачки. 12 та 13 лютого 2024 року борг за вищевказаними договорами позики було повернуто шляхом банківського переказу на рахунок [PERSON] . Щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Позивачем презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (спірну квартиру) не спростована. Установлено, що спірна квартира та приміщення для розміщення велосипедів придбані в період зареєстрованого шлюбу, за згодою позивачки та за кредитні кошти, які використані в інтересах та для потреб сім`ї на придбання житла, а тому вони підлягає поділу між сторонами в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно позивачкою не надано, у тому числі не доведено факту внесення частини особистих коштів на придбання спірного нерухомого майна Позивачкою не доведено підстав для відступу від рівності часток у спільному сумісному майні, а також, що її частка є більшою за рахунок внесення за придбання цього майна особистих коштів. Враховуючи те, що спірна квартира та приміщення для розміщення велосипедів є об`єктом спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку про часткове позовних вимог та у порядку поділу спільного майна подружжя вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину приміщення для зберігання велосипедів (приміщення 64 к) у будинку [ADDRESS] (загальною площею 2,7 кв.м.), та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину приміщення для зберігання велосипедів (приміщення 64 к) у будинку [ADDRESS] (загальною площею 2,7 кв.м.). Щодо права на зворотну вимогу (регресу). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року по справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19) зазначила, що: «Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. … Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. … Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.» Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18). За наведених обставин, другий з подружжя, який не приймав безпосередню участь в укладенні договору стає зобов`язаною стороною (боржником), при поєднанні двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, враховуючи те, що відповідач заперечує проти отримання позивачем коштів в інтересах сім`ї, доказуванню підлягає факт укладенні договорів позики в інтересах сім`ї та використання цих коштів в інтересах сім`ї. Доказів того, що позивачка брала в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн та 4 000,00 дол. США. 28 грудня 2017 року, які витрачені нею для сплати першого внеску на придбання квартири у ПрАТ «ФК Княгиня Ярославна» матеріали справи не містять. На підтвердження своїх вимог позивачка надала суду копії розписок укладені нею із своєю матір`ю [PERSON] . Оцінюючи зміст розписок між позивачкою та її матір`ю [PERSON] вбачається, що вказані кошти позивачка отримувала для погашення кредиту на придбання квартири. Суд враховує, що позивачка не довела факту погашення кредиту за отримані в борг грошові кошти. Посилання позивачки на те, що повернення позики своїй матері [PERSON] було здійснено 12 та 13 лютого 2024 року нею за особисті кошти, оскільки починаючи з травня 2022 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини не заслуговують на увагу з огляду на те, що факт припинення спільного проживання сторін травня 2022 року не підтверджується належними та допустимими доказами та не був встановлений судовими рішеннями щодо розірвання шлюбу. Викладені вищі обставини, на думку суду, свідчать про недоведеність позивачкою обставин використання коштів отриманих нею за договорами позики в інтересах сім`ї. У зв`язку із викладеним суд вважає, що у відповідача не виник солідарний обов`язок виконання зобов`язання із повернення коштів за борговими розписками. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог то підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 16 351,40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial