Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

17.01.2025 року [PERSON] звернулася до Ширяївського районного суду Одеської області із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 15 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 19. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, через несумісність характерів та у зв`язку з різними поглядами на життя між сторонами часто виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини припиненні у 2022 році, після чого спільне господарство не ведеться, сторони мають окремий бюджет, стосунки не підтримують. Подальше збереження шлюбу чи примирення є неможливим, оскільки між ними втрачено почуття поваги та любові. Спору щодо місця проживання та утримання дітей немає, за спільною домовленістю діти з 2022 року проживають разом із відповідачем. Спору про поділ майна також немає. Ухвалами Ширяївського районного суду Одеської області від 30.01.2025 року відкрито провадження у справі; від 10.03.2025 року призначено справу до судового розгляду. Позивач подала до суду заяву в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач подав до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини справи. 15 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] (після державної реєстрації шлюбу прізвище - [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 19 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 28 лютого 2025 року, а. с. 50). Від цього шлюбу сторони мають дітей [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05 червня 2009 року, а. с. 15), [PERSON] [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22 лютого 2011 року, а. с. 16), [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22 червня 2012 року, а. с. 17). Відповідно до матеріалів справи шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Основною причиною припинення сімейних відносин є втрата взаємної поваги та любові. Майнового спору та спору про визначення місця проживання неповнолітніх дітей у сторін немає. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Ч. 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Обставини на які посилається позивач є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах цивільної справи відсутні. Виходячи з наведеного враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Збереження цього шлюбу суперечить його інтересам, тому оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. ст. 3, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved