Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що Широківським районним судом Дніпропетровської області 20.06.2012 було ухвалено рішення у справі № 0445/824/2012, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу позивача на [PERSON] , починаючи з 06.06.2012 і до повноліття дитини. Позивач сплачує аліменти вчасно, заборгованості зі сплати аліментів немає. З 25.02.2024 [PERSON] переїхав мешкати до батька [PERSON] . Оскільки [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на його утриманні, позивач просить припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідачки та відізвати виконавчий лист з органів державної виконавчої служби в частині стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 (а.с. 11), головуючим суддею у справі визначено суддю Панчука М.В. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судовому засіданні пояснив, що його неповнолітній син [PERSON] 25.02.2024 приїхав до нього на роботу і там повідомив, що що не бажає в подальшому проживати із відповідачкою, а просить жити з позивачем. Відповідно 25.02.2024 позивач сина забрав і подзвонив відповідачці та повідомив, що син переїхав жити до нього. 26 лютого 2024 року позивач сина зареєстрував за місцем проживання своєї матері та баби неповнолітнього сина та фактично останній почав з цього часу проживати за місцем проживання позивача та з того часу син перебуває на повному його утриманні, у зв`язку з чим просить припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] та відізвати виконавчий лист з органів державної виконавчої служби в частині стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Відповідачка до суду повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини своєї неявки не повідомив. Заяв чи клопотань від неї в суд не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачці були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сином сторін у справі та 24.02.2024 він втік від матері [PERSON] , тому що вона погано до нього ставилася та приїхав до місця роботи позивача, звідки останній його забрав до себе жити. Уже з 25.02.2024 він змінив зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання, при цьому останнього зареєстрували за місцем проживання матері позивача, а фактично він проживає разом з батьком. Також він відразу змінив місце навчання, та почав навчатиза за місцем нового проживання. До матері він повертатися не хоче, тому що там йому було погано. При цьому, з того часу, а саме з 25.02.2024 [PERSON] почав фактично жити зі своїм батьком [PERSON] та позивач його повністю утримує. Вислухавши доводи позивача, заслухавши пояснення свідка, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 у справі № 0445/824/2012 (а.с. 19) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 06 червня 2012 року і до повноліття дитини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.11.2022 (а.с. 17), [PERSON] народився [INFO] . Батьком зазначено [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради № 49 від 23.04.2024 (а.с. 18), неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм батьком - [PERSON] , [INFO] з 25.02.2024. На сьогоднішній день вихованням та доглядом за дитиною займається батько [PERSON] . При вирішенні спору суд ззаначає, що за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпеченні речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на дитину), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина,

Outcome: approved