Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що 23.10.1986 вони зареєстрували шлюб, від якого у них є двоє повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказала, що сімейне життя не склалось, оскільки у них різні погляди на життя та постійні\~конфлікти,\~які закінчувалися\~домашнім насильством.Вказане вище призвело до припинення між ними будь-який шлюбних відносин. З серпня 2024 року вони проживають окремо. Примирення неможливе, подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. Тому просить позов задовольнити. 16.01.2025 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи з повідомленням сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивачка у позовній заяві просила розгляд справи проводити, у її відсутності. Від відповідача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позов визнає. Згідно із ч.5\~ст.279\~ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.10.1986, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №3906 (а.с.8). Від спільного подружнього життя у сторін є повнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , як вбачається з копій свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно (а.с.9,10). Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112\~СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки, однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Виходячи з обставин справи, умов проживання сторін та взаємовідносин у шлюбі, небажання позивачки продовжувати шлюб, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між ними слід розірвати. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у розмірі 605,60 грн. та повернути позивачу з державного бюджету інші 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved