Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

04.03.2024 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя на підставі ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12.02.2024 року про направлення справи за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до Енергодарської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому позивач просить визначити йому додатковий строк, тривалістю три місяці, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є єдиним сином громадянки України [PERSON] . [INFO] його мати [PERSON] померла в м. Запоріжжі, де перебувала на лікуванні. [PERSON] була зареєстрована на постійно проживала в [ADDRESS] та була єдиним власником вказаної квартири. За життя [PERSON] заповіту не залишила. Позивач, як єдиний спадкоємець піля смерті матері, не зміг у встановлений законом шестимісячний строк звернутись з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки місто Енергодар було окуповане з 04.03.2022 і можливості вчинити такі дії позивач не мав. В липні 2023 року позивач виїхав з окупованого міста Енергодар, а тому не міг вчасно оформити належні йому спадкові права. Вважає, що пропустив строк звернення з заявою з поважних причин, так як після початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України та запровадження воєнного стану місто Енергодар опинилось в окупації, що спричинило масовий виїзд людей, припинення роботи державних органів України та нотаріусів на тимчасово окупованих територіях. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя вказану від 05.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 01.04.2024 року (05.06.2024 року повторно через канцелярію суду) на електронну пошту суду надійшла заява начальника міської військової адміністрації Д. Орлова, в якій просить провести наступне підготовче засідання без участі відповідача, проти позовних вимог не заперечує. Ухвалою суду від 04.07.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху на підставі положень ч.11 ст. 187 ЦПК України та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків. Протягом визначеного судом строку 10.07.2024 на виконання ухвали суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позову з клопотанням про витребування доказів. Ухвалою суду від 11.07.2024 року витребувано від Державного нотаріуса Восьмої Київської державної нотаріальної контори Осипенко Поліни Василівни матеріали спадкової справи №368/2023, яка заведена на підставі заяви [PERSON] у зв`язку зі смертю [PERSON] , яка померла [INFO] . 29.07.2024 року від Державного нотаріуса Восьмої Київської державної нотаріальної контори Осипенко Поліни Василівни надійшли матеріали спадкової справи №368/2023, яка заведена на підставі заяви [PERSON] у зв`язку зі смертю [PERSON] , яка померла [INFO] . 08.10.2024 року від представника позивача адвоката Волошук П.С. надійшло клопотання, сформоване в системі «Електронний суд», про долучення доказів, а саме: Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яка сформована 03.10.2024 року. 15.10.2024 року від представника позивача адвоката Волошук П.С. надійшло клопотання, сформоване в системі «Електронний суд», про долучення доказів, а саме: копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім`я [PERSON] .. 22.11.2024 року від представника позивача адвоката Волошук П.С. надійшла заява, сформована в системі «Електронний суд», про виклик в якості свідка дружини позивача [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення військ рф на територію України він з сім`єю проживав в місті Енергодар. Після окупації міста він відправив дружину та дитину за кордон, а сам залишився в окупованому місті для догляду за лежачою матір`ю. Проте, розуміючи, що забезпечити в умовах окупації належний догляд людині похилого віку він не в змозі, він відправив матір до лікувального закладу в місто Запоріжжя, а сам залишився на окупованій території. [INFO] його матір померла, питаннями її поховання займалось відповідна ритуальна служба в м. Запоріжжі. В липні 2023 року через територію рф він виїхав з окупованої території, плануючи одразу повернутись в Україну, проте вимушений був затриматись в Норвегії, де перебували його дружина та дитина, для вирішення офіційних питань з державними органами вказаної країни. В серпні 2023 року він з родиною повернувся в Україну та почав проживати в Рівненській області. Після вирішення побутових питань родини, займаючись оформленням спадщини, звертався до декількох нотаріусів в місті Рівному, проте йому в усній формі відмовляли. І лише коли він звернувся до державного нотаріуса в м. Києві, у нього прийняли заяву про прийняття спадщини, проте нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Волощук П.С. просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, з урахуванням наданих доказів та показів свідка та пояснень позивача. Відповідач - Енергодарська міська військова адміністрація Василівського району Запорізької області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (судової повістки) до електронного кабінету відповідача. Дослідивши позовну заяву, заслухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст..\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Як встановлено судом, [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 07.10.2022 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 10). Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила (а.с. 105). Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON] від 10.05.1975 року серії [NUMBER] (а.с. 9), відомостіми з копії спадкової справи №368/2023, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 101-110). До складу спадкового майна, що належить спадкодавцю, входить право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 02.12.1997 року; копією свідоцтва про право на спадщину за законом №779 від 18.04.2016 року, копією технічного паспорта на квартиру (а.с. 12-17). З заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивач звернувся до Восьмої київської державної нотаріальної контори 29.12.2023 року (а.с. 101-зворот 102). Постановою державного нотаріуса Восьмої київської державної нотаріальної контори Осипенко П.В. за №1301/02-31 від 29.12.2023 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 110). Відповідно до вимог ст.\~4\~ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). За правилами ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Наведений перелік не є вичерпним та дозволяє застосування до спірних правовідносин аксіоми цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається на те, що на момент відкриття спадщини він перебував на тимчасово окупованій території в м. Енергодар, де не працювали нотаріуси та державні органи України, а також відділення пошти, тобто з об`єктивних причин не міг подати відповідну заяву. З окупації позивач виїхав лише в червні 2023 року через територію рф та Європу, та в`їхав на територію України лише 16.08.2023 що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивача (а.с. 23), тобто вже після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з чоловіком та донькою постійно проживала в м. Енергодар. Вони доглядали за хворою матір`ю її чоловіка. Після початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України, чоловік відправив її з донькою за кордон, а сам залишився в місті Енергодар для догляду за хворою матір`ю. Проте, з часом стало зрозуміло, що в умовах окупації неможливо доглядати лежачу хвору, тому сім`єю було прийнято рішення доправити [PERSON] в Запоріжжя в спеціальну лікувальну установу, а соловік залишився в м. Енергодар. Через деякий час [PERSON] померла, питаннями поховання займалась ритуальна служба. З Енергодару чоловік виїхав лише в червні 2023 року, їхав через рф, Білорусь, Європу. Він планував одразу їхати в Україну, проте спочатку приїхав в Норвегію, де вона перебувала з донькою. Оформлення процедур завершення перебування в Норвегії зайняло приблизно півтора місяці та в серпні 2023 року вони сім`єю приїхали в Україну. Коли приїхали в Україну, залишились проживати в Рівненській області, були вимушені вирішувати побутові проблеми пошук житла, роботи, влаштування дитини до школи, облаштування побуту. Чоловік знав, що має оформити спадщину після смерті матері, проте всі нотаріуси, до яких вони мали змогу звернутись в Рівненській області, навіть не приймали у нього заяву, а лише в усному порядку відмовляли. І лише нотаріус в Києві прийняла у чоловіка заяву та видала відмову в оформленні спадщини через пропуск строку. Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] в місті Запоріжжі. В цей період і до червня 2023 року [PERSON] перебував в місті Енергодар, яке з 04.03.2022 року є тимчасово окупованою територією. І лише 02 липня 2023 року позивач в`їхав на територію Норвегії, а 16.08.2023, тобто після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини, в`їхав на територію України та став проживати в Рівненській області. 29.12.2023 року позивач до Восьмої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Суд зауважує, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20 (провадження № 61-12451св21). Судом встановлено, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач на момент смерті матері та протягом шести місяців після її смерті перебував на тимчасово окупованій території України в місті Енергодар, що об`єктивно унеможливлювало його звернення з заявою про прийняття спадщини до будь-якої нотаріальної контори на території України. З огляду на зазначене, враховуючи те, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними та обумовлені об`єктивними, непереборними ти істотними труднощами, а саме: внаслідок збройної агресії російської федерації проти України позивач тривалий час був позбавлений можливості виїхати на підконтрольну Україні територію, звернутися засобами поштового зв`язку до нотаріальної контори чи приватного нотаріуса в Україні з заявою про прийняття спадщини в Україні. Згідно з ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вказані\~обставини,\~що стали\~підставою для\~пропуску позивачем\~встановленого строку\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~після смерті\~матері,\~суд дійшов\~висновку про\~визнання поважними\~причини пропуску\~позивачем строку\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та вважає за необхідне визначити [PERSON] додатковий строк, тривалістю три місяці, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved