Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі № 607/12429/23, відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] та попереджено її батька [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до її виховання, поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов?язків. Зазначає, що з часу винесення попередження до батька, він не змінив свого ставлення до її виховання, а навпаки фактично самоусунувся від виконання будь яких своїх батьківських обов`язків, а саме, не виявляє щодо позивача будь якого батьківського піклування, не проявляє жодної заінтересованості в житті дитини. Позивач зазначає, що її вихованням та розвитком займались її мати та баба, однак мати [PERSON] померла [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, та призначено стягнення аліментів із [PERSON] в користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] . Вказує, що після смерті матері, відносини батька із нею значно погіршились, більше п`яти років позивач перебуває на утриманні в своєї баби. Крім того зазначає, що [PERSON] призначена пенсія по втраті годувальника після смерті матері яку, як законний представник, отримує [PERSON] та матеріально не забезпечує позивача. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно неї. 23.02.2024 відповідач подав суду відзив, в якому вказує, що твердження позивача не відповідають дійсності, є надуманими і прийняті під психологічним тиском баби [PERSON] . Зазначає, що баба здійснювала дії, які перешкоджали відповідачу у спілкуванні з дочкою. 05.03.2024 представником позивача адвокатом Ороновською О.М. подано суду відповідь на відзив, в якому позивач ознайомившись із відзивом вказує, що твердження відповідача щодо негативного впливу баби [PERSON] на його дочку є припущеннями, які не підтверджені жодними доказами та, ймовірно, зумовлені особистими неприязними відносинами між [PERSON] та [PERSON] . Звернення відповідача до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, на які він покликається у відзиві, мали місце у 2017 р., на даний момент є неактуальними в контексті наміру відповідача брати участь у вихованні дочки. 29.03.2024 відповідачем подано суду письмові заперечення, з яких вбачається, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, зокрема і після прийняття судом рішення у справі 607/12429/23. Зазначає, що після прийняття рішення у справі №607/12429/23 обставини не змінились. Донька продовжує перебувати за межами України та уникає спілкування з батьком, що на переконання відповідача, як і раніше зумовлено впливом баби протягом тривалого часу. Спроби відповідача контактувати із дочкою та налагодити нормальні відносини з нею результатів не дають саме через її небажання спілкуватись з батьком. Після виїзду дочки до Норвегії, відповідач не міг до неї додзвонитись, йому не відома її адреса проживання в Норвегії, що об`єктивно не дає відповідачу можливості впливати на її виховання та забезпечити утримання. Про такі обставини, які також не дають можливість виконання відповідачем рекомендацій викладених в рішенні суду від 18.10.2023 по справі №607/12429/23, відповідач проінформував орган опіки та піклування Тернопільської міської ради та отримав відповідь від 05.02.2024, якою повідомлено, що його звернення взято до уваги в межах повноважень, з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про місцеве самоврядування». Заперечує доводи, викладені у відповіді на відзив, що відповідач не надає матеріальної допомоги доньці і не оплачує її навчання, адже саме через небажання доньки повідомити необхідну інформацію для сплати коштів відповідач наразі немає можливості здійснювати відповідні платежі. Звертає увагу, що навіть в межах даної справи позивач всіляко уникає надання такої інформації, натомість пропонуючи відповідачу самостійно знайти банківську установу, де вона має відкритий рахунок. Разом з тим, відповідач наголошує, що ніколи умисно не ухилявся і не мав наміру ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків. Навпаки, хоче налагодити нормальні стосунки із дочкою, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини та небажання розривати з нею спілкування і родинні відносини. У судовому засіданні представник позивача адвокат Ороновська О.М. зміст позовних вимог підтримала з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просила його задовольнити. Представник відповідача адвокат Костова Н.З. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та просила відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, в якому просив справу розглядати без участі їх представника. Свідок [PERSON] , який доводиться батьком відповідача [PERSON] , а також дідусем позивачки [PERSON] пояснив, що після розлучення сина з дружиною (мамою [PERSON] ) стосунки між колишнім подружжям залишились нормальні до досягнення [PERSON] 10 років. Мама [PERSON] привозила доньку до відповідача, відносини були хороші, претензій ні в кого не було, аліменти призначені за позовом виплачувались своєчасно. За пів року до досягнення 10 річного віку, після смерті матері позивачки, онука [PERSON] проживала у бабусі (по лінії матері) [PERSON] . Далі, позивачка орієнтовно протягом шести місяців проживала разом із ним та батьком. [PERSON] знаходилась в Італії та ніякого відношення до онуки не мала. Після приїзду до Тернополя, [PERSON] вимагала від [PERSON] , щоб вона весь час знаходилась із нею, виконувала її вказівки, ігнорувала батька, ігнорувала його та бабусю. Вони неодноразово зверталися в комісію по справах неповнолітніх, проте комісія була бездіяльна, ігнорувала намагання батька бути активним вихователем дитини. В подальшому позивачка [PERSON] виявила бажання проживати з [PERSON] та перестала будь-яке контактування з батьком. Спілкувалась з батьком тільки при необхідності: щодо виготовлення документів, фінансових питань, одягу. Відповідач всі прохання доньки виконував. Так продовжувалось до виїзду [PERSON] разом із [PERSON] за кордон. Коли позивачка виїхала за кордон їм не було відомо. [PERSON] просила батька виготовити закордонний паспорт та дати дозвіл на виїзд за кордон, не пояснивши мету виїзду і країни де вона буде перебувати. В подальшому з`явився позов про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не надавав жодної допомоги. З 2022 року, коли донька знаходилась за кордоном, вона відмовлялась спілкуватися із батьком. Будь які наміри батька налагодити контакти із донькою, зокрема повідомлення телефоном, привітання з днем народження, [PERSON] ігнорувала. Відповідач звертався неодноразово в комісію у справах неповнолітніх, однак остання з цього приводу жодних заходів не вживала та не була на стороні батька. Після подачі першого позову про позбавлення відповідача батьківських прав нічого не змінилося. Донька з батьком не спілкувалась, аліменти батьком сплачувались в повному обсязі, заборгованості по аліментах не було. Вказав, що [PERSON] створює такі умови, щоб спілкування [PERSON] з батьком, бабусею та дідусем не відбувалося і онука знаходиться під її впливом. Після смерті дружини, орієнтовно з 2016 року, відповідач отримував пенсію по втраті годувальника. Всі кошти, які отримував [PERSON] , він витрачав на потреби доньки: на навчання, придбання одежі, заняття спортом, обладнання її робочого місця для навчання, придбання меблів. Додав, що батько не ухилявся від виховання своєї дитини. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивачка являється племінницею цивільного чоловіка її рідної сестри. Позивачку [PERSON] вона знає орієнтовно 7 років, часто зустрічались в компанії у родинному колі, їздили разом в Карпати. Також, знайома з бабусею [PERSON] - [PERSON], часто спілкувалися, допоки вона не поїхала в Норвегію. З батьком [PERSON] не знайома. За свого батька [PERSON] ніколи нічого не розказувала. Коли приїздила в гості до [PERSON] , завжди була тільки бабуся [PERSON] . В гості її запрошували як [PERSON] так і [PERSON] , це було орієнтовно один раз на пів року. Зі слів [PERSON] їй відомо, що батько їй матеріально не допомагав, у її вихованні не приймає участі і що вона хоче позбавити його батьківських прав. Були випадки, коли на прохання [PERSON] або [PERSON] вона давала одяг, або взуття оскільки [PERSON] утримувала тільки бабуся. Це було в цьому році, а також в минулому, таких випадків було декілька. За речі їй тільки дякували. За які кошти жила позивачка їй невідомо. За результатами розгляду справи судом встановлено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд встановив, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується витягом з Реєстру актів про народження. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн, щомісячно, починаючи з 12.07.2001 до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.10.2023 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої [PERSON] , поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків. Згідно довідки №1144 від 28.09.2023, [PERSON] навчається на ІІ курсі у ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету» за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Фаховий молодший бакалавр». Спеціальність - Менеджмент. Форма навчання - денна, умови навчання - держзамовлення. З характеристики керівника ансамблю танцю «Сонечко» П.К. «Березіль» вбачається, що [PERSON] з 2017 року по 2020 рік займалася танцями в зразковому аматорському ансамблі танцю " [INFO] ", а з 2020 року по 2022 рік (включно) - в народному аматорському ансамблі народного танцю " [INFO] ". За цей час показала себе, як хороша танцюристка, відповідальна виконавча, старанна, комунікабельна, доброзичлива. Приймала участь у різноманітних заходах міста Тернополя, гідно представляла Україну за межами країни на міжнародних конкурсах та фестивалях. На протязі всіх років з нею поряд була бабуся [PERSON] . З батьком не знайомі. Відповідно до характеристики кіношколи «Film Workshop», [PERSON] навчалась там та зарекомендувала себе, як відповідальна, цілеспрямована, надзвичайно дружелюбна та творча особистість. За час навчання батько не приходив на заняття та не оплачував їх. Вихованням і забезпеченням займалась баба. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] систематично звертався до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, директора Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №7 із відповідними заявами та скаргами, з яких вбачається недобросовісна поведінка [PERSON] , яка негативно вливає на відношення дочки [PERSON] до батька. Крім того, із заяв вбачається про перешкоджання [PERSON] у спілкуванні батька [PERSON] із своєю дочкою [PERSON] . З відповіді адвоката Ороновської О.М. на лист від 28.02.2024 вбачається, що узгодивши позицію із її довірителькою [PERSON] , повідомляє, що остання не надала згоди про надання [PERSON] інформації щодо її місця перебування/проживання у Норвегії, контактний номер телефону. З повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Пенсійного фонду України вбачається, що [PERSON] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як одержувач пенсії у зв`язку із втратою годувальника, яка призначена [PERSON] у зв`язку із смертю [PERSON] . Пенсія призначена на період з 31.12.2015 по 30.09.2025. Розмір призначеної пенсії з 01.03.2024 року становить 2725,00 грн. Пенсія перераховується щомісячно на рахунок відкритий в АТ «ПУМБ», дата пенсійної виплати 19 числа місяця. Одночасно повідомляє, що станом на 28.03.2024 року [PERSON] на обліку як одержувач житлових субсидій, пільг та страхових виплат не перебуває. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2024 відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] , в користь [PERSON] аліментів на її утримання, у зв`язку з чим [PERSON] перераховував кошти на депозитний рахунок органу ДВС, що підтверджується відповідними квитанціями до платіжних інструкцій. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із цим, згідно з п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Суд вважає, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до дочки, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист її інтересів шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно неї. Також, з тексту рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.10.2023 у справі №607/12429/23, вбачається: «…Як з`ясовано судом, неактивна участь батька в житті дочки спричинена конфліктом відповідача з бабусею позивачки (матір`ю його колишньої дружини), проживанням відповідача окремо від дочки з 2017 року, коли малолітня [PERSON] після спілкування з бабусею [PERSON] виявила бажання проживати з останньою, а також виїздом закордон з 24 лютого 2022 року у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Таким чином, формування відношення позивачки до батька відбувається лише за впливом бабусі [PERSON] , яка має неприязні стосунки із відповідачем, що випливає з письмових заяв [PERSON] та заяви [PERSON] , адресованих начальнику служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради. Суд враховує те, що дитина постійно проживає з бабусею, яка є матір`ю мами позивачки, яка померла у 2015 році, та шлюб між якою та відповідачем було розірвано ще у 2011 році, обмеження її спілкування з батьком та тривалий конфлікт між батьком та бабусею. Частиною третьою статті 171 СК України, передбачено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини…» На думку суду, саме налагодження стосунків між батьком та дочкою буде відповідати інтересам неповнолітньої [PERSON] . В силу статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які не мають для суду наперед встановленого значення, а тому, наданий висновок Органу опіки та не має обов`язкового характеру та судом оцінюється в сукупності з іншими зібраними по справі доказами. У статті 19 СК України зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки такий висновок суперечить зазначеним доказам та інтересам дитини. Адже, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Крім цього, суд вважає, що органом опіки та піклування не надано належну оцінку поясненням відповідача, а також доказам, які свідчать, що батько позивача не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а також свідомого нехтування своїми обов`язками. Із змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що останній містить позиції сторін, які вони вислови щодо доцільності та недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, викладено зміст документів наданих на розгляд органу опіки та піклування, наведено норми чинного Сімейного кодексу України, яким керувався орган опіки та піклування при наданні висновку та безпосередньо сам висновок у якому орган опіки та піклування вказав, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] . Суд вважає, що вказаний висновок органу опіки та піклування не містить мотивів та обґрунтувань через які слід позбавити відповідача батьківських прав. У висновку не вказано, чому не заслуговують на увагу пояснення батька, який вказав про обставини спілкування із донькою та причини поганих відносин із нею. А також не обґрунтовано чому саме позбавлення батьківських прав батька по відношенню до доньки буде відповідати її найкращим інтересам. Із вказаних підстав судом не береться до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За вказаних обставин, суд, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] за недоведеністю заявлених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed