Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що між сторонами по справі було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського управління юстиції (актовий запис N? 250 від 20.09.2008). Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 17 травня 2024 року у справі N 486/793/24 Южноукраїнським міським судом видано судовий наказ, яким з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 травня 2024 року і до повноліття дітей. 30.05.2024 року органом ВДВС відкрито виконавче провадження ВП N?75177683 з примусового виконання вказаного судового наказу. Проте, як зазначає позивач, відповідач, спочатку залишила проживати обох дітей з собою, потім менший син з листопада 2024 року почав проживати постійно з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, проходить навчання у середній школі N3 Південноукраїнська. Таким чином, після прийняття судом рішення про стягнення аліментів з батька, обставини, на підставі яких судом стягнуто аліменти, змінились, оскільки змінилась особа з якою проживає дитина. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.02.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій зазначив, що підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтвердила, що за спільною домовленістю сторін їх спільний син [PERSON] , [INFO] , наразі проживає спільно з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Старший син [PERSON] , [INFO] , продовжує проживати з нею. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно з п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 92 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку з зазначеним, з урахуванням предмета даного спору в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.05.2024 у справі №486/793/24 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30 серпня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до звітів про здійснення відрахувань та виплат № [NUMBER] та № [NUMBER] від 13.01.2025 Філії «ВП ПАЕС АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» за постановою від 20.05.2024 ВП №75177683, виданої за виконавчим документом, з [PERSON] утримуються суми на сплату аліментів. Позивачем надано Витяг з протоколу №21 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Південноукраїнської міської ради від 25.11.2024, з якого вбачається, що комісією розглядалося питання визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , та [PERSON] не заперечує проти проживання молодшого сина з батьком [PERSON] та зазначила, що наразі син проживає з батьком окремо від неї. За результатом розгляду даного питання вирішено рекомендувати виконавчому комітету відмовити [PERSON] та [PERSON] у вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з відсутністю спору між батьками щодо встановлення місця проживання дитини, оскільки мати дитини - [PERSON] змінила свою думку щодо визначення місця проживання сина разом з нею, оскільки на даний час має нестабільний стан, і вважає, що сину на сьогоднішній день краще жити з батьком, тому не вимагає від батька змінити місце проживання сина. Також підтвердила, що син дійсно проживає з батьком. Суд також враховує той факт, що відповідач в судовому засіданні позов визнала. Отже, судом встановлено, що дитина сторін [PERSON] , [INFO] , не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком, позивачем у справі. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено судом, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком - позивачем по справі та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 27.01.2025 року. Суд всебічно, повно та об`єктивн дослідивши наявні у справі докази в цілому, доходить висновку, що позовні вимоги позивача про припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved