Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостіза кредитним договором. Згідно позову: 23.05.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та відповідачем укладено Договір №2376356 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, який був надісланий на номер мобільного телефону. Відповідно до умов якого, ТОВ «МАНІФОЮ» надало відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 грн строком на 30 днів. Відповідно до Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.393000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. 13.10.2021 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2376356, укладеного з відповідачем. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2376356. До позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29875,00 грн, з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24875,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.12.2024 відкрито спрощене провадження по справі з повідомленням (викликом) сторін. 10 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Василець М.С., яка діє на підставі ордера серія АЕ №1348843 від 10.01.2025 та договору б/н від 10.01.2025, подала відзив на позовну заяву. Зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає. Представник відповідача вказує на те, що відповідно до даного договору, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування. Досліджені розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначений розмір ТОВ «Коллект Центр» до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за кредитним договором включає період, який виходить за межі строку кредитування. Як вбачається з договору № 2376356 від 23.05.2021 року та паспорту позики, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів, тобто до 22.06.2021 року. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 2 085,00 грн. за період з 23.05.2021 по 22.06.2021, виходячи з розрахунку: 5000 грн (тіло кредиту) х 1,39% (середньоденний розмір процентів) х 30 днів (строк позики). Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, тому заявлені ТОВ «Коллект Центр» вимоги в частині стягнення з Відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування є безпідставними та задоволенню не підлягають. Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору від 23.05.2021 матеріали справи не містять. А також, розрахунки заборгованості, договори факторингу з витягами з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. 15 січня 2025 року представник позивача Ткаченко М.М., яка є директором ТОВ «Коллект Центр», через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив. Заперечила проти зазначеного у відзиві, вважає пояснення необґрунтованими. На виконання\~умов укладеного\~договору ТОВ\~«МАНІФОЮ» було\~перераховано грошові\~кошти на\~рахунок позичальника\~у розмірі\~5\~000,00\~грн.\~Відповідно до\~п.\~2.6\~Договору позика\~надається позичальнику\~шляхом безготівкового\~переказу на\~рахунок банківської\~картки,\~зареєстрованої позичальником\~для цієї\~цілі в\~особистому кабінеті\~на веб-сайті\~Товариства протягом\~3\~(трьох\~робочих)\~днів з\~дати підписання\~договору.\~Враховуючи,\~що ТОВ\~«МАНІФОЮ» не\~є банком\~або відповідною\~фінансовою установою,\~яка має\~право здійснювати\~грошові перекази,\~відповідна операція\~була здійснена\~ТОВ «ФК\~«Вей Фор\~Пей» на\~підставі укладеного\~між сторонами\~договору.\~Даний договір\~є частиною\~господарської діяльності\~товариства.\~Дана обставина\~підтверджується листом\~ТОВ «Вей\~Фор Пей»,\~згідно якого\~23.05.2021\~здійснено 1\~успішний переказ\~грошових коштів\~на картку\~ [NUMBER] ,\~яка вказана\~позичальником в\~ІТС кредитора,\~у сумі\~5\~000,00\~грн. Щодо нарахування відсотків, у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідач не був позбавлений можливості відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитора в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк відповідач від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Позивач не нараховував пеню, а лише відсотки, відповідно до умов договору. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. 20\~січня 2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» представник\~відповідача подала\~до суду\~заперечення щодо\~обставин,\~наведених позивачем\~у відповіді\~на відзив.\~Доводи позивача\~неналежними та\~необґрунтованимипозивач\~посилається на\~лист від\~ТОВ «ФК\~«ВЕЙ ФОР\~ПЕЙ» як\~на доказ\~перерахування коштів,\~через що\~виникає питання,\~чи дійсно\~ТОВ «ФК\~«ВЕЙ ФОР\~ПЕЙ» має\~повноваження перераховувати\~кредитні кошти\~позичальникам,\~на якій\~підставі та\~взагалі чи\~отримують позичальники\~кредитні кошти.\~З листа\~від 17.09.2024\~від ТОВ\~«ФК «ВЕЙ\~ФОР ПЕЙ»\~неможливо встановити\~ні власника\~картки,\~ні даних\~про здійснені\~операції.\~Такий лист\~не є\~розрахунковим документом\~та не\~підтверджує переказу\~коштів,\~операцій по\~банківському рахунку,\~оскільки такий\~документ не\~містить відмітки\~про час\~його прийняття\~та виконання\~банком,\~не містять\~повного номера\~картки,\~з чого\~можна було\~б встановити\~факт перерахування\~коштів на\~картковий рахунок\~саме відповідача.\~Крім того,\~з наданого\~документа слідує,\~що грошові\~кошти були\~перераховані через\~невстановленого посередника.\~Також,\~у наданому\~позивачем кредитному\~договорі відсутні\~будь-які\~відомості про\~те,\~що кредитні\~кошти будуть\~перераховуватися іншою\~особою,\~яка не\~виступає стороною\~за кредитним\~договором.\~Вважає,\~що такий\~лист не\~є належним\~та допустимим\~доказом на\~підтвердження факту\~виникнення між\~сторонами правовідносин\~з кредитування\~та отримання\~відповідачем кредитних\~кошті.\~Позивач не\~надав ні\~платіжні інструкції,\~ні договір\~між користувачем\~і надавачем\~послуг,\~ні інших\~документів,\~що підтверджують\~повноваження ТОВ\~«ФК «ВЕЙ\~ФОР ПЕЙ»\~та факт\~перерахування коштів\~відповідачу.\~Досліджені розрахунки\~заборгованості свідчать\~про те,\~що визначений\~розмір ТОВ\~«Коллект Центр»\~до стягнення\~заборгованості по\~нарахованих та\~несплачених процентах\~за користування\~позикою за\~кредитним договором\~включає період,\~який виходить\~за межі\~строку кредитування.\~Як вбачається\~з договору\~№ 2376356\~від 23.05.2021\~року та\~паспорту позики,\~сторони обумовили\~строк кредиту:\~30\~днів,\~тобто до\~22.06.2021.\~Таким чином,\~розмір відсотків\~відповідно до\~умов договору\~становить 2\~085,00\~грн.\~за період\~з 23.05.2021\~по 22.06.2021,\~виходячи з\~розрахунку:\~5000\~грн (тіло\~кредиту)\~х 1,39%\~(середньоденний\~розмір процентів)\~х 30\~днів (строк\~позики). Отже, на підставі вищевикладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Суду пояснила, що на підставі укладеного договору №2376356 від 23.05.2021 відповідачеві на вказану нею банківську картку було надано кредит в розмірі 5000 грн. Оскільки відповідач порушила умови договору щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів, то проценти , згідно п. 3.1.3, за користування позикою нараховувалися на підставі п. 2.4.4. 1,9900% за кожен день користування позикою, а проценти на прострочені позику в розмірі 1,01% за кожен день прострочення на підставі п. 3.2.1 договору. За період з 23.05.2021 по 11.08.2021 за користування відповідачем кредитом були нараховані проценти за ставкою 1,9900% на суму 7960,00 грн та з 13.10.2021 по 09.01.2023 за тією ж процентною ставкою на суму 45173,00 грн, яку позивач вирішив зменшити до суми 8784,50 грн. Отже розмір процентів за користування кредитом в період з 23.05.2021 по 09.01.2023 становить 16744,50 грн. Також розмір процентів на прострочену позику за процентною ставкою 1,01% в період з 23.06.2021 по 11.08.2021 становить 2525,00 грн та з 23.06.2021 по 09.01.2023 - 22927, 00 грн, який позивач зменшив до 5605,50 грн. Таким чином розмір процентів на прострочену позику за процентною ставкою 1,01% в період з 23.06.2021 по 09.01.2023 становить 8130,50 грн. Ухвалою суду від 20.01.2025 явку відповідача було визнано обов`язковою. Однак, у судове засідання відповідач [PERSON] та її представник адвокат Василець М.С., не з`явилися, причин неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні докази, суд ураховує наступне. Судом встановлено, що 23.05.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та відповідачем укладено Договір №2376356 в електронній формі. Договір та додаток №1 до Договору підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором t85010. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором f50450 відповідач підписала паспорт позики. Згідно з умовами договору, графіку нарахування процентів за користування кредитом та паспорту позики, сторонами було узгоджено, що у разі дотримання відповідачем зазначеного графіку сплати процентів за користування позикою в межах домовленого строку - 30 днів, з 23.05.2021 по 22.06.2021, нарахування процентів буде здійснюватися за акційною, спадною процентною ставкою 1,39300% за кожен день користування позикою в межах строку позики. Тобто, для застосування ставки 1,39300% умовами договору визначені конкретні умови виконання обов`язків на умовах та в строки, визначені договором. (п. 3.1.2, , п.2.4.2 Договору, п. 3 додатку 31 до Договору, п. 4 Паспорта позики). Водночас, договором передбачено, що у разі недотримання позичальником умов сплати процентів на акційних умовах, відповідно до графіку обов`язкових платежів, застосуванню підлягатиме базова процентна ставка 1,99000% ( п.3.1.3, п. 2.4.4 Договору, п. п.4 Паспорта позики, додатком 21 до Договору). При цьому проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором у розмірі, визначеному п.2.5 договору 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування нею. Своїми підписами сторони засвідчили узгодження усіх істотних умов договору, що відповідає вимогам ст. 638 ЦК України. Згідно з ч. 1ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) Отже, укладений сторонами договір відповідає нормам ЦПК та ЗУ «Про електронну комерцію», його правомірність не спростована. На виконання умов договору ТОВ «МАНІФОЮ» здійснило переказ 5000 грн на вказану відповідачкою картку, що підтверджується довідкою WAYFORPAY №5041-вп від 17.09.2024 та довідкою ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» № 3154 від 16.09.2024. Ураховуючи доводи відповідача наведені у відзиві та додаткових поясненнях, суд звертає увагу, що відповідач жодного разу не заперечила ані факт укладення договору, ані факт надання їй позичальником кредиту в розмірі 5000 грн. 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2376356. \~ \~ \~ \~10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2376356. Згідно з ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З урахуванням зазначеного позивач має правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача. Відповідно до статтей 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1ст.\~1048\~ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. На підставі п. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту статей\~610,\~612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Оскільки відповідачка не виконала вимог укладеного 23.05.2021 кредитного договору, за нею утворилася заборгованість. Ураховуючи підтвердження належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідачки 5000,00 грн тіла кредиту підлягає до стягнення. В частині стягнення з відповідачки на користь позивача 24875,00 грн нарахованих процентів, суд зауважує наступне. Під час укладення договору сторонами було погоджено, що у разі порушення позичальником умови договору щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів, проценти за користування позикою будуть нараховуватися згідно з п. 3.1.3, на підставі п. 2.4.4., за ставкою 1,9900% за кожен день користування позикою. А проценти на прострочену позику нараховуватимуться у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором у розмірі, визначеному п.2.5 договору 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування нею. Оскільки відповідач порушила умови договору щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів, відповідно, проценти на суму позики слід рахувати за ставкою 1,9900% за кожен день користування позикою. При цьому нарахування та виплата процентів, згідно вказаних умов договору та висновків Великої Палати Верховного Суду (від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19), можлива лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. В даному випадку - з 23.05.2024 по22.06.2021. Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що зазначене не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. З урахуванням зазначеного вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом, хоча і у зменшеному позивачем розмірі, що становить 16744,50 грн, але в період з 25.05.2021 по 11.08.2021 та з 13.10.2021 по 09.01.2023, не грунтується ані на вимогах закону, ані на умовах договору, а її обгрунтування та нарахування є помилковим, оскільки повинно здійснюватися в межах строку дії договору, який, як зазначила представник позивача, не продовжувався. Отже, проценти за користування позикою в межах строку дії укладеного договору з 23.05.2021 по 22.06.2021 (30 днів) за процентною базовою ставкою - 1,99000% становить 2985 грн, які підлягають до стягнення з відповідача. Також,\~дослідивши та\~проаналізувавши подані\~докази,\~суд висновує,\~що укладаючи\~договір,\~сторони мали\~на увазі\~встановлення нарахування\~процентів у\~розмірі 1,01%\~від суми\~позики за\~кожен день\~з моменту\~прострочення сплати,\~як міри\~відповідальності за\~період після\~закінчення строку\~кредитування.\~Тобто, у випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.3.4 договору строку погашення отриманого кредиту, позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 1,01 % від суми позики за кожен день прострочення. Якщо умови договору передбачають нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто, за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України (постанова Верховного Суду від 24.05.2023 у справі . Відповідно до \~ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Як слідує зі змісту кредитного договору сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за "користування кредитом", а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір, а саме 1,01 % від суми позики за кожен день прострочення. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що розмір процентів на прострочену позику за процентною ставкою 1,01% - є мірою відповідальності за порушення зобов`язання, поза межами строку кредитування, та в період з 23.06.2021 по 11.08.2021 становить 2525,00 грн, а з 23.06.2021 по 09.01.2023 - 22927, 00 грн, який позивач зменшив до суми 5605,50 грн. Таким чином сукупний розмір процентів на прострочену позику за процентною ставкою 1,01% за вказаний період становить 8130,50 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Оскільки судом було встановлено, що вказана сума є саме мірою відповідальності відповідача за порушення зобов`язання, передбачена умовами укладеного договору, не суперечить вимогам ЦПК України та узгоджується висновкам Верховного Суду (постанова від 05 березня 2019 року у справі № 5017/1987/2012), суд вважає, що заявлена вимога про стягнення 8130,50 грн, що є 1,01 % від суми позики за кожен день прострочення сплати суми позики, підлягає задоволенню. Отже, суд висновує, що загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 16\~115,50 грн, з яких 5000 грн тіло кредиту, 2985 грн проценти за користування позикою в період дії кредитного договору та 8130,50 грн проценти на прострочену позику. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості. Позивач довів\~належними доказами\~факт укладення\~договору№2376356\~між ТОВ "МАНІФОЮ" та [PERSON] , надання кредитних коштів відповідачці та наявність заборгованості. У той же час суть заперечень відповідача проти позову зводиться до незгоди з розміром нарахувань процентів, недостатністю доказів у підтвердження зарахування на її рахунок грошових коштів та наявністю заборгованості. Доказів у спростування факту укладення кредитного договору відповідач не надала та не заперечила даний факт як такий, а також не заперечила факту отримання кредитних коштів у вказаному у позові розмірі. Для безпосереднього з`ясування даних обставин суд визнавав явку відповідача обов`язковою з метою забезпечення надання нею пояснень особисто, однак відповідач проявила пасивну поведінку щодо процесуальних обов`язків. Положення ч. 1 ст.\~13\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Частиною другою\~статті 78\~ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наявних доказів, з`ясованих фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 16\~115,50\~грн. Щодо понесених судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на правову допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. У підтвердження витрат позивач посилається на договір №02-09/2024-8 від 02.09.2024 про надання правової допомоги, акт про надання юридичної допомоги від 06.08.2024, заявку про надання юридичної допомоги від 02.09.2024, тарифами на послуги, заявкою на надання юридичної допомоги № 50 від 03.09.2024, витягом з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на правову допомогу, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною, в силу вимог закону, та не є складною. Особа, яка надавала правову допомогу позивачеві, участі в судовому засіданні не брала, а керівник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. За таких обставин суд вважає, що позивачем витрати на правову допомогу у загальному розмірі 9000,00 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Ураховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір до 5000,00 грн. Також позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,0 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відповідно підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 1633,70 грн судового збору та 2695,50 грн витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial