Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У серпні 2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява від [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, додаткових витрат на утримання дитини та відшкодування моральної шкоди, у якій позивач просить суд: 1)Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 12.05.2014 року по 14.06.2024 року, у розмірі 23078 грн. по виконавчому провадженню № 56320494; 2)Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.; 3)Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею додаткові витрати на сина [PERSON] в розмірі 189 895 грн.; 4)Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 44 000 грн. Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач вказала, що у 2014 році між нею та відповідачем було розірвано шлюб за заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 23.06.2014 року. Під час шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] (у 2020 році ім`я сина змінено на [PERSON] ). Як вказала позивач, 04.08.2014 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення (справа №521/10721/14ц), яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини належного віку щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 12.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . За наслідками виконання заочного рішення Малиновським ВДВС було відкрите провадження №56320494 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Разом з тим, як вказано позивачем, відповідач тривалий час не працював та, відповідно, не сплачував аліменти, на даний час також не сплачує, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина за період з 12.05.2014 року по 29.06.2022 року в розмірі 105090 грн. 25 коп., що підтверджується повідомленням Головного державного виконавця другого Малиновського ВДВС у м. Одеса ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Гульчак А.С. про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників та з 29.06.2022 року по 14.06.2024 року, за приблизним розрахунком, в розмірі 55000 грн., що сукупно складає - 160091 грн. Отже, на переконання позивача, за проведеними нею розрахунками, за період з 12.05.2014 року по 14.06.2024 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] складає 23078 грн. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину позивач, посилаючись на вимоги СК України зазначила, що нею за навчання дитини в ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ Одеса», в ТОВ «Хаджибей ІТ», навчання англійської мови, купівлю комп`ютерної техніки, телефону витрачено 379789 грн., 50 % від яких позивач вважає, що належить стягнути з відповідача як додаткові витрати на дитину, тобто 189895 грн. Також, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач, посилаючись на вимоги ст. 23 ЦК України та судову практику, вказала, що відповідач свідомо не сплачує аліменти на протязі 10 років та за попереднім розрахунком сума боргу складає більше 150 000 грн., що є достатньо великою сумою коштів, на які позивач розраховувала, виховуючи сина. В результаті таких дій відповідача [PERSON] зазнала значних душевних страждань, через розчарування в [PERSON] як в людині, з якою у неї є спільний син та через усвідомлення того, що відповідач фактично вкрав кошти в неї та сина, які вона планувала витратити на сина, в тому числі на поліпшення його стану здоров`я, відвідування різних гуртків. Так, за доводами позивача, [PERSON] довелось неодноразово звертатись до своїх батьків, знайомих та позичати у них гроші, що створило для неї певні складнощі. Окрім того, постійні переживання та нервування через ситуацію, яка склалась, призвели до того, що у позивача погіршився емоційний стан та стан здоров`я, в результаті чого вона була змушена звернутись за медичною та психологічною допомогою. Враховуючи викладені обставини, позивач оцінює моральну шкоду, внаслідок порушення її прав [PERSON] у розмірі 300000 грн. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. 19.08.2024 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/12850/24 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання. 27.08.2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у позові про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів (вх. №47147) за вимогами якої позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] за період з 22.05.2023 року по 14.06.2024 року у розмірі 71774 грн.; п. 5 прохальної частини позовної заяви виключити. До заяви позивачем було додано розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів. 24.09.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву (вх. №53829), у якому представник [PERSON] вказала, що позовну заяву відповідач не визнає у повному обсязі, з підстав того, що позивач не має заборгованості щодо сплати аліментів, оскільки аліменти були повністю погашенні, про що свідчить заява [PERSON] від 20.08.2024 року, яка написана до державного виконавця Малиновського ВДВС МПУ МЮ (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження ВП 5632049, а також численні квитанції сплати аліментів за період з липня 2023 року по липень 2024 року (до моменту повноліття дитини). Також, за доводами відповідача, [PERSON] весь час з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , добровільно, за домовленістю з позивачкою сплачував аліменти. Як зазначено відповідачем, підтвердженням цього є написана власноруч 29.05.2023 року позивачкою [PERSON] до Малиновського ВДВС у м. Одеса заява, в якій зазначено, що вона до кінця травня 2023 року не має претензій до [PERSON] зі сплати аліментів. Що стосується періоду сплати аліментів після травня 2023 \~ \~ \~ \~року, відповідач вказав, що [PERSON] регулярно сплачував аліменти, про що свідчать регулярні квитанції з липня 2023 року по липень 2024 \~ \~ \~ \~року на різні суми. При цьому, загальна сума, яка сплачена [PERSON] за період з липня 2023 року по липень 2024 року складає 126 500 грн., що є підтвердженням того, що [PERSON] сплачував аліменти за період з червня 2023 року по червень 2024 року, про що свідчать регулярні квитанції на суму 84 380 грн та одноразова виплата у сумі 42120 грн. від19.07.2024 року, а разом на суму 126 500.00 грн. Крім того, відповідач зауважив, що підтвердженням того, що [PERSON] не має заборгованості зі сплати аліментів є те, що [PERSON] звертався усно до державного виконавця Малиновського ВДВС з проханням зробити остаточний розрахунок його заборгованості до моменту повноліття сина, якому [INFO] виповнилося 18 років. Державний виконавець Малиновського ВДВС Джміль О. зробив розрахунок, включаючи до суми пораховану ним заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 42120.00 грн., куди увійшла сума 29 \~ \~ \~ \~160.00 грн. (заборгованісь за аліментами), згідно розрахунку за період з 01.06.2023 року по 01.03.2024 року, про що свідчить постанова державного виконавця по ВП № 56320494 від 12.06.2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Також відповідач вказав, що 12.06.2024 року тим же виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з суми 29\~160 грн. у розмірі 5832 грн., яка також увійшла до загальної суми 42120 грн. Тобто, на переконання відповідача, виконавець з урахуванням заборгованості зі сплати аліментів у сумі 29160 грн, штрафу 5832.00 грн. за несвоєчасну сплату аліментів та залишку аліментів до досягнення повноліття сина ( [INFO] ) порахував загальну суму заборгованості та видав на руки [PERSON] особисто написаний на аркуші розрахунковий рахунок (депозитний рахунок) із зазначенням залишку загальної заборгованості у сумі 42120 грн. На вказаний рахунок [PERSON] повинен був перерахувати вказану суму для того, щоб державний виконавець закінчив провадження у зв`язку з повною сплатою аліментів та досягненням повноліття дитиною [PERSON] , [PERSON] в свою чергу, 19 липня 2024 року суму 42120.00 грн. сплатив у повному обсязі на депозитний рахунок Малиновського ВДВС, про що свідчить банківська квитанція від 19.07.2024 року. Відповідач вказав, що після вказаних подій 20 серпня 2024 року [PERSON] звернувся вкотре до державного виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження ВП 56320494, проте на даний час не отримав постанови про закінчення виконавчого провадження, не зважаючи на те, що звертався з подібними заявами декілька разів та всі вимоги державного виконавця останній виконав, сплативши одноразово суму заборгованості та штрафу. В останній заяві від 20.08.2024 року [PERSON] просив: прийняти до виконавчого провадження та зарахувати до сплати за ВП 56320494 докази добровільної сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] за період з 01.06.2023 по 01.06.2024 року, які були додані до його заяви 27.06.2024 року на загальну суму 84 380 грн. Відтак, відповідач вважає, що у нього відсутня заборгованість за аліментами. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, відповідач зауважив, що витрати на суму 379 789 грн., на які посилається позивач в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України не підлягають задоволенню, оскільки не є викликаними особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а також в деяких витратах відповідач особисто приймав участь та частково надавав кошти. Так, відповідач вважає, що зазначення в позові в якості додаткових витрат оплата курсу у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ Одеса» є курсом навчання, на який тривалий час, впродовж декількох років [PERSON] надавав кошти, зазначення позивачкою про те, що вона особисто тривалий час сплачувала такі витрати не відповідає дійсності, оскільки сума такого навчання входила в розрахунок суми аліментів за домовленістю з колишньою дружиною. Водночас, витрати у вигляді отримання консультативних послуг [PERSON] в ІТ сфері не є такими, що викликані особливими обставинами. Одночасно з цим, відповідач наголосив, що послуги з консультування в ІТ сфері не узгоджувалась з батьком дитини - відповідачем по справі, що є суттєвою обставиною в розумінні вимог ст. 185 Сімейного кодексу, тобто, батько не давав згоди на отримання такого консультування, що не входить до обов`язкової повної освіти дитини. Так само, як і не входить до особливих обставин вивчення американського діалекту англійської мови дитиною, враховуючи також той факт, що [PERSON] кожного місяця тривалий час надавав 1600 грн. саме на вивчення двох іноземних мов сином. Окрім наведеного, відповідач вказав, що з батьком дитини не тільки не було узгоджено вивчення сином американського діалекту, вибір стоматологічної клініки, а і покупка одного з найдорожчих телефонів (APPLE) з аксесуарами на суму 54 107 грн. Тобто, відповідач вважає, що такі витрати не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, також і з огляду на те, що лікування зубів дитини має стандартно охоплюватися сплатою аліментів з боку батька. В той же час, відповідач вказав, що купівля комп`ютера на суму 32\~447, 50 грн. згідно квитанції долученої до позову, був придбаний 19.06.2024 року, тобто після досягнення [PERSON] повноліття, тому такі витрати, не входять до додаткових витрат, в розумінні ст. 185 Сімейного Кодексу. Мас Воок, за твердженнями відповідача, був придбаний у 2022 році на день народження сина та на нього давали гроші інші родичі. Особисто, відповідач [PERSON] зробив свій внесок у купівлю ноутбука шляхом перерахування сину 17500 грн. про що свідчить наявна у матеріалах справи банківська виписка. Також відповідач вказав, що в даний час відповідач не працює та звільнився з Представництва Датської Ради у справах біженців, про що свідчить відповідний Наказ про звільнення від 29.08.2024 року № 680/к/тр за ст. 38 КЗпП, що унеможливлює оплату будь-яких додаткових витрат на дитину. Крім того, відповідач зазначив, що має ще одну неповнолітню дитину, яка знаходиться на його утриманні - [PERSON] , 2018 року народження, утримання якої покладається в тому числі й на [PERSON] , як батька дитини згідно із законом, а також [PERSON] має матір [PERSON] , яка є пенсіонером, тобто непрацездатною особою, яку згідно зі ст. 202 Сімейного кодексу України повинен утримувати [PERSON] , як повнолітній син. Щодо моральної шкоди відповідач вказав, що Законом не передбачено стягнення моральної шкоди, навіть у випадках наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ст. 23 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач передбачає випадки, коли особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Окремо відповідач зазначив, що [PERSON] регулярно сплачував аліменти на утримання дитини, про що свідчить власноруч написана заява [PERSON] про те, що претензій вона на момент травня 2023 року не має, тобто про які систематичні моральні страждання позивачки йдеться відповідачу не зрозуміло. Також відповідач у повному обсязі заперечив щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката. 30.09.2024 року до Малиновського районного суду від Представництва Датської ради у справах біженців в Україні надійшли письмові пояснення, у яких Третя особа вказала, що [PERSON] працював у Представництві з 22.05.2023 року по 30.08.2024 року включно та сукупний його дохід складає 1637356 грн. 58 коп. Пояснення судом долучено до матеріалів цивільної справи. 02.10.2024 року від представника позивача до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла відповідь на відзив (вх. №56589), у якій сторона позивача наголосила, що позивачка будь-якої заяви до Малиновського ВДВС щодо відсутності у неї претензій до відповідача щодо аліментів не складала та не підписувала; надані представником відповідача квитанції про сплату аліментів у загальній масі не підтверджують такої сплати, оскільки у всіх квитанціях крім однієї відсутнє призначення платежу; зазначена відповідачем сума заборгованості за аліментами у розмірі 29160 грн. не відповідає дійсності, оскільки відповідно до розрахунку, наданого державним виконавцем станом на 14.08.2024 року сума заборгованості зі сплати аліментів у відповідача складає 238084 грн. Також, за доводами позивача, відповідачем жодним чином не підтверджено ані оплату навчання сина, ані інші витрати. Окрім наведеного, позивач вказав, що постійні переживання позивача стали причиною її звернення до лікаря, яким було діагностовано порушення емоційного стану пацієнтки, що, на переконання позивача, є належною підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів справи. 24.10.2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №62354), у яких представник відповідача вказала, що заява позивача до Малиновського ВДВС від 29.05.2023 року про відсутність у неї претензій по сплаті аліментів до кінця травня 2023 року дійсно існує, в тому числі у матеріалах електронного ВП56320494 в АСВП. Також, за доводами відповідача, який наголосив на обставинах, зазначених ним у відзиві на позовну заяву, на даний час не існує будь-якої, визначеної позивачем суми заборгованості за аліментами у розмірі 238084 грн. 86 коп. Окрім наведеного, відповідач зазначив, що позивач зловживає своїми правами, та через особисту скруту бажає більш дбати про себе, аніж про їх спільного сина. Заперечення долучені судом до матеріалів цивільної справи. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 11.11.2024 року у справі №521/12850/24 заяву [PERSON] від 06.11.2024 року про забезпечення позову у справі було задоволено, накладено арешт на транспортний засіб відповідача. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 12.11.2024 року клопотання [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] за її позовом у справі №521/12850/24 про витребування у Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65005, м. Одеса, вул. Старицького, буд. 10А) матеріалів виконавчого провадження №56320494 задоволено, витребувано у Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65005, м. Одеса, вул. Старицького, буд. 10А) копію матеріалів виконавчого провадження №56320494, засвідчену належним чином, у судовому засіданні оголошено перерву. 21.11.2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. №68195), у якій сторона позивача просить суд прийняти позовні вимоги, а саме п. 1 та п. 5 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 283454 грн. 21.11.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси від позивача було скеровано пояснення на заперечення на відповідь на відзив (вх. №68247), доводи яких фактично є ідентичними з відзивом на позовну заяву. Пояснення судом долучено до матеріалів цивільної справи. 22.01.2025 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, яке протокольною ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 22.01.2025 року було задоволено. 31.01.2025 року до суду від Хаджибейського ВДВС надійшла копія матеріалів виконавчого провадження №56320494. 03.03.2025 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/12850/24 було закрито підготовче провадження призначено справу до судового розгляду по суті позовних вимог. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи та вимоги позовної заяви, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог, з мотивів, викладених письмово. Просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти вимог позовної заяви, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представники інших учасників справи до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань суду не надали. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши присутніх в залі учасників справи, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, додаткових витрат на утримання дитини та відшкодування моральної шкоди потребують часткового задоволення, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. Із заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23.06.2014 року у справі №521/6715/14-ц судом встановлено, що 03.12.2005 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області видане свідоцтво від 01.07.2006 року [NUMBER] . Вказаним вище рішенням суду шлюб, укладений між позивачем та відповідачем було розірвано. В подальшому, [PERSON] змінив ім`я на « [PERSON] », що вбачається із наявного у матеріалах справи свідоцтва про зміну імені від 08.08.2020 року [NUMBER] . 04.08.2014 року заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/10721/14-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини належного віку щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного вище заочного рішення суду стягувачу було видано виконавчий лист №521/10721/14-ц від 10.04.2018 року. З матеріалів виконавчого провадження судом вбачається, що представник стягувача позивача у даній справі 01.05.2018 року звернувся до Малиновського ВДВС із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання та 04.05.2018 року державним виконавцем Малиновського ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №521/10721/14-ц від 10.04.2018 року про стягнення з боржника на користь стягувача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В цей же день, державним виконавцем було виконано розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті аліментів у період з травня 2014 року по квітень 2018 року у розмірі 55496 грн. 75 коп., який направлено на адресу боржника та стягувача. 14.05.2018 року на адресу боржника було направлено постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та копію виконавчого листа. 14.05.2018 року державним виконавцем постановою в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на майно, що належить боржнику, здійснено запити до фінансових установ щодо наявності у боржника рахунків у Банках. 22.05.2018 року державним виконавцем було здійснено виклик боржника [PERSON] на 28.05.2018 року. 08.06.2018 року відповідачем на адресу державного виконавця було спрямовано заяву про те, що останнім сплачено аліменти у розмірі 106690 грн., заявник просив перерахувати заборгованість по аліментах та зняти арешт з рахунків. В цей же день, з рахунків відповідача постановою державного виконавця було знято арешт. 20.07.2021 року державним виконавцем було зроблено запит до ЦНАП про місце реєстрації відповідача та 29.06.2022 року відомості про [PERSON] було внесено до Єдиного реєстру боржників у зв`язку із тим, що в період з 08.06.2018 року по 29.06.2022 року за останнім рахувалася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 105090 грн. 25 коп. згідно відповідного розрахунку від 29.06.2022 року. В цей же день, 29.06.2022 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника. 07.06.2023 року арешт коштів боржника державним виконавцем було знято у зв`язку із тим, що до відділу ДВС від стягувача надійшла заява про відсутність боргу станом на 31.05.2023 року. Відповідно до вказаної заяви, зареєстрованої ВДВС 23.05.2023 року [PERSON] претензій до боржника [PERSON] по виконавчому провадженні №56320494 зі сплати аліментів станом на кінець травня 2023 року не мала. Заява підписана власноруч 29.05.2023 року [PERSON] , до вказаної заяви додано копію паспорту стягувача з власноручним засвідченням копії. В подальшому, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 28.03.2024 року державним виконавцем щодо боржника [PERSON] винесено постанови про арешт коштів, майна боржника. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника за аліментами, здійсненого державним виконавцем за період з червня 2023 року по лютий 2024 року, сума заборгованості по аліментам [PERSON] складає 29160 грн. 12.06.2024 року постановами державного виконавця відносно відповідача у даній справі було винесено низку постанов, яким було встановлено йому тимчасові обмеження в праві користування зброєю, керування транспортними засобами, виїзду за межі України, полювання. В цей же день, 12.06.2024 року постановою державного виконавця відносно [PERSON] було винесено постанову про накладення штрафу у зв`язку із наявністю у нього заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів. Відтак, враховуючи те, що станом на 01.03.2024 року у боржника наявна сума заборгованості у розмірі 29160 грн., сума штрафу складає 5832 грн. З липня 2024 року, як вбачається судом, відповідач намагався неодноразово звернутися до ВДВС із заявою про закриття виконавчого провадження, мотивуючи свої заяви тим, що ним сплачено аліментів на суму 84380 грн. на особистий рахунок сина, що втричі перевищує суму заборгованості 29160 грн. Разом з тим, судом встановлено, що 06.08.2024 року до Малиновського ВДВС від Представництва Датської ради у справах біженців в Україні надійшов лист IEV/2024/08/597, відповідно до якого в період з травня 2023 року по липень 2024 року [PERSON] отримав доходу у розмірі 1375653 грн. 78 коп., з яких було утримано податків 269049 грн. 02 коп. На підставі вказаного листа державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості боржника по аліментах, яка станом на червень 2024 становила 238084 грн. 86 коп. (період з червня 2023 року по червень 2024 року). Тобто, з урахуванням того, що божником було сплачено на депозитний рахунок ВДВС 42120 грн. раніше (06.07.2024 року), про що свідчить платіжна інструкція кредитового переказу від 19.07.2024 року, розмір заборгованості становить 195964 грн. 86 коп. 22.08.2024 року державним виконавцем знову було здійснено виклик боржника для надання ним доказів сплати аліментів та для складання адміністративного протоколу відносно нього за несплату аліментів. 23.08.2024 року та 27.06.2024 року боржником знову було направлено до ВДВС заяву про закриття виконавчого провадження, аргументовану тим, що ним було сплачено 42120 грн. аліментів. Водночас, 27.08.2024 року виконавче провадження №56320494 з Малиновського ВДВС було передано до Печерського ВДВС для виконання за місцем роботи боржника. 29.08.2024 року за наказом №680/к/тр [PERSON] було звільнено із займаної посади з Представництва Датської ради у справах біженців в Україні за його заявою. 26.09.2024 року матеріали вказаного вище виконавчого провадження було передано Печерським ВДВС до Малиновського ВДВС. З розрахунку заборгованості, станом на 04.12.2024 року, за відповідачем рахується борг за аліментами за період з червня 2023 року по червень 2024 року у розмірі 143206 грн. 62 коп. Водночас, з довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої Малиновським ВДВС від 04.12.2024 року станом на 04.12.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів в період з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання становить 110\~915 грн. 85 коп., які відповідачем були сплачені відповідно до платіжної інструкції від 04.12.2024 року. Постановою державного виконавця від 05.12.2024 року виконавче провадження №56320494 було закінчене, у зв`язку із тим, що рішення суду виконане в повному обсязі, кошти боржником сплачено в повному обсязі згідно розрахунку заборгованості по аліментах, залишок нестягнутої суми 0. Також, відповідно до наявної у матеріалах справи довідки від 22.05.2024 року наданої Одеським обласним медичним центром психічного здоров`я Одеської обласної ради, [PERSON] перебуває на амбулаторному лікуванні у КНП «ООМЦПЗ» ООР з 2022 року по теперішній час. З консультаційного висновку лікаря невролога від 13.08.2024 року вбачається, що позивачка хворіє на соматоформну вегетативну дисфункцію з частими панічними атаками, церебральну ангіодистонію, прогресуючу судинну лейкоенцефалопатію, виражений церебростенічний синдром, нестачу маси тіла. Щодо додаткових витрат на дитину позивачем надано копії наступних документів: фіскальний чек від 06.04.2024 року від ФОП [PERSON] на суму 1200 грн. із знеособленням особи, якій такі послуги були надані; від 04.04.2024 року на загальну суму 4400 грн. також із знеособленням особи, якій такі послуги були надані; від 04.04.2024 року на загальну суму 3300 грн. - також із знеособленням особи, якій такі послуги були надані; інвойс від 11.08.2022 року на загальну суму 334, 03 долл. США, на [PERSON] , з якого неможливо встановити об`єкт купівлі продажу; копію чеку на загальну суму 4236 грн. 25 коп. від 18.12.2022 року без зазначення покупця; фіскальний чек про переказ коштів на суму 32447 грн. 50 коп. від 19.06.2024 року за купівлю [PERSON] комп`ютера; товарний чек №75681 від 06.06.2022 року на «МакБук Про 13» на загальну вартість 51475 грн., в якому не вказано покупця; фіскальний чек на мобільний телефон «Еппл» з аксесуарами на загальну суму 54107 грн. від 19.07.2023 року, без зазначення особи покупця; квитанцію до платіжної інструкції від 06.02.2023 року, де платником вказано [PERSON] , отримувач ФОП [PERSON] , призначення платежу за інформаційно-консультаційні послуги у сфері ІТ на суму 18000 грн., Також з довідок від 14.05.2024 року №1 виданих [PERSON] ТОВ «Хаджибей ІТ» вбачається, що згідно договорів про надання освітніх послуг від 30.09.2017 року та від 11.05.2022 року №131023861, позивачка оплатила за навчання сина у період з 2017 року по 2023 року - 153196 грн., згідно чеку з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2024 року за навчання у 2024 році позивачка сплатила 57427 грн. Окрім наведеного, у матеріалах справи наявні копії квитанцій про грошові перекази, зокрема, від 20.06.2024 року, з якого вбачається, що [PERSON] на рахунок [PERSON] перерахував 9980 грн., при цьому, судом встановлено, що такий переказ було здійснено на банківську картку [NUMBER] ; від 14.07.2023 року, з якого вбачається, що відповідачем на рахунок сина було направлено 10000 грн., 31.07.2023 року 10000 грн., 15.09.2023 року 10000 грн., 01.09.2023 року 10000 грн., 16.10.2023 року 6400 грн., 09.11.2023 року 5600 грн., від 04.12.2023 року 5600 грн., 04.01.2024 року 5600 грн. на картковий рахунок [NUMBER] , 03.02.2024 року - 5600 грн. на картковий рахунок [NUMBER] , 06.03.2024 року 5600 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . З банківської виписки по рахунку відповідача судом вбачається, що в період з 14.06.2021 року до 12.02.2023 року [PERSON] перерахував на рахунок сина 97582 грн. Судом також встановлено, що мати відповідача [PERSON] є особою, яка отримує пенсію за віком, що вбачається із наявного у матеріалах справи пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого у 2017 році. Водночас, судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , про що здійснено реєстрацію Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області а/з №470. Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно спірних правовідносин між сторонами, матеріали справи не містять. Окрім наведеного, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правничої допомоги від 17.06.2024 року №17/06/24-01, додаткову угоду до нього, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, акт прийому передачі наданих послуг від 05.08.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. В той же час, до судових дебатів у даній справі представником відповідача суду також надано витяг з договору з адвокатом від 12.09.2024 року, ціною якого сторони погодили 8000 грн.; детальний опис наданих послуг адвокатом на загальну суму 8000 грн., платіжну інструкцію №8587420 від 24.10.2024 року на 8000 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасну сплату аліментів, відшкодування додаткових витрат на дитину, стягнення моральної шкоди. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих останньою сум пені, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У справі, яка наразі розглядається судом сторонами не заперечується того факту, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народився син у 2006 році, та який у подальшому у 2014 році було розірвано на підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси. В подальшому, як встановлено судом, 04.08.2014 року заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/10721/14-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини належного віку щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного вище заочного рішення суду стягувачу було видано виконавчий лист №521/10721/14-ц від 10.04.2018 року. З матеріалів виконавчого провадження судом вбачається, що представник стягувача позивача у даній справі 01.05.2018 року звернувся до Малиновського ВДВС із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання та 04.05.2018 року державним виконавцем Малиновського ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №521/10721/14-ц від 10.04.2018 року про стягнення з боржника на користь стягувача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В цей же день, державним виконавцем було виконано перший розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті аліментів у період з травня 2014 року по квітень 2018 року у розмірі 55496 грн. 75 коп., який направлено на адресу боржника та стягувача та який в подальшому боржником було сплачено. У даному разі, звертаючись до суду із позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.11.2024 року, позивач просив суд прийняти його викладення п. 1 та п. 5 вимог позовної заяви в наступній редакції: «стягнути з відповідача на свою користь пеню у загальному розмірі 283454 грн». При цьому, позивач аргументує свою позицію розрахунком заборгованості по місяцям в період з травня 2023 року по жовтень 2024 року, в основу якого було покладено лист розрахунок державного виконавця від 14.08.2024 року на суму заборгованості за аліментами у розмірі 195964 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої дитини в період з травня 2023 року по жовтень 2024 року, як вбачається із наданого представником позивача розрахунку пені від 11.11.2024 року. Розглядаючи позовні вимоги в цій частині по суті позовних вимог суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21), від 09 листопада 2022 року у справі № 754/4461/21 (провадження 61-5660св22, від 08 березня 2023 року у справі № 461/7406/18(провадження № 61-2009св22) та від 13 травня 2024 рокуу справі № 755/4829/23 (провадження № 61-73св24). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи наведені вище вимоги законодавства та судову практику у подібних правовідносинах, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено несвоєчасність сплати відповідачем аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини відповідно до судового рішення, у зв`язку із чим, вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів є обґрунтованими. При цьому, відповідачем у даній справі не доведено суду відсутності його вини у простроченні сплати аліментів на користь позивачки. Разом з тим, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд вважає його помилковим, оскільки по перше, з урахуванням заяви позивачки про відсутність у неї претензій по сплаті аліментів станом на 29.05.2023 року та вимог чинного законодавства про те, що пеня починає нараховуватися з наступного місяця за місяцем, у якому стягнення не здійснювалося, нарахування пені за травень 2023 року є недоречним. Окрім наведеного, судом встановлено, що за основу для розрахунку заборгованості позивачем пені було взято розрахунок заборгованості, наданий державним виконавцем 14.08.2024 року, проте, станом 04.12.2024 року заборгованість відповідача за аліментами становила 143206 грн. 62 коп., як вбачається з розрахунку державного виконавця від 04.12.2024 року, відтак, нарахування пені слід здійснювати саме за останнім розрахунком заборгованості наступним чином: Червень 2023 р. Нараховані аліменти: 17 953,54 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платіж: зараховано 17 953,54 грн. з платежу 20 000,00 грн. від 31.07.2023 р. Кількість днів прострочення: 30 днів (01.07.2023-30.07.2023) Пеня: 1%*30*17 953,54=5 386,06\~грн. Липень 2023 р. Нараховані аліменти: 18 267,69 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: 1.Платіж: зараховано 2 046,46 грн. з платежу 20 000,00 грн. від 31.07.2023 р. Кількість днів прострочення: 0 днів. Пеня: 1%*0*0,00=0,00 грн. 2.Платіж: зараховано 16 221,23 грн. з платежу 20 000,00 грн. від 15.09.2023 р. Кількість днів прострочення: 45 днів (01.08.2023-14.09.2023) Пеня: 1%*45*16 221,23=7 299,55 грн. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів:\~0,00\~+7 299,55\~=7 299,55\~грн. Серпень 2023 р. Нараховані аліменти: 17 667,11 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: 1.Платіж: зараховано 3 778,77 грн. з платежу 20 000,00 грн. від 15.09.2023 р. Кількість днів прострочення: 14 дні (01.09.2023-14.09.2023) Пеня: 1%*14*17 667,11=2 473,40 грн. 2.Платіж: зараховано 13 888,34 грн. з платежу 16 380,00 грн. від 16.10.2023 р. Кількість днів прострочення: 31 день (15.09.2023-15.10.2023) Пеня: 1%*31*13 888,34=4 305,39 грн. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів:\~2 473,40\~+4 305,39\~=6 778,79\~грн. Вересень 2023 р. Нараховані аліменти: 20 000,00 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: 1.Платіж: зараховано 2 491,66 грн. з платежу 16 380,00 грн. від 16.10.2023 р. Кількість днів прострочення: 15 днів (01.10.2023-15.10.2023) Пеня: 1%*15*20 000,00=3 000,00 грн. 2.Платіж: зараховано 5 600,00 грн. з платежу 5 600,00 грн. від 09.11.2023 р. Кількість днів прострочення: 24 дні (16.10.2023-08.11.2023) Пеня: 1%*24*17 508,34=4 202,00 грн. 3.Платіж: зараховано 5 600,00 грн. з платежу 5 600,00 грн. від 04.12.2023 р. Кількість днів прострочення: 25 днів (09.11.2023-03.12.2023) Пеня: 1%*25*11 908,34=2 977,09 грн. 4.Платіж: зараховано 5 600,00 грн. з платежу 5 600,00 грн. від 04.01.2024 р. Кількість днів прострочення: 31 день (04.12.2023-03.01.2024) Пеня: 1%*31*6 308,34=1 955,59 грн. 5.Платіж: зараховано 708,34 грн. з платежу 5 600,00 грн. від 03.02.2024 р. Кількість днів прострочення: 30 днів (04.01.2024-02.02.2024) Пеня: 1%*30*708,34=212,50 грн. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів:\~3 000,00\~+4 202,00\~+2 977,09\~+1 955,59\~+212,50\~=12 347,18\~грн. Жовтень 2023 р. Нараховані аліменти: 20 025,90 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: 1.Платіж: зараховано 4 891,66 грн. з платежу 5 600,00 грн. від 03.02.2024 р. Кількість днів прострочення: 94 дні (01.11.2023-02.02.2024) Пеня: 1%*94*20 025,90=18 824,35 грн. 2.Платіж: зараховано 5 600,00 грн. з платежу 5 600,00 грн. від 06.03.2024 р. Кількість днів прострочення: 32 дні (03.02.2024-05.03.2024) Пеня: 1%*32*15 134,24=4 842,96 грн. 3.Інші платежі відсутні Кількість днів прострочення: 274 дні (06.03.2024-04.12.2024) Пеня: 1%*274*9 534,24=26 123,82 грн. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів:\~18 824,35\~+4 842,96\~+26 123,82\~=49 791,13\~грн. Листопад 2023 р. Нараховані аліменти: 17 924,70 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платежі відсутні Кількість днів прострочення: 370 днів (01.12.2023-04.12.2024) Пеня: 1%*370*17 924,70=66 321,39\~грн. Грудень 2023 р. Нараховані аліменти: 17 655,28 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платежі відсутні Кількість днів прострочення: 339 днів (01.01.2024-04.12.2024) Пеня: 1%*339*17 655,28=59 851,40\~грн. Січень 2024 р. Нараховані аліменти: 17 190,78 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платежі відсутні Кількість днів прострочення: 308 днів (01.02.2024-04.12.2024) Пеня: 1%*308*17 190,78=52 947,60\~грн. Лютий 2024 р. Нараховані аліменти: 21 852,90 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платежі відсутні Кількість днів прострочення: 279 днів (01.03.2024-04.12.2024) Пеня: 1%*279*21 852,90=60 969,59\~грн. Березень 2024 р. Нараховані аліменти: 20 042,47 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платежі відсутні Кількість днів прострочення: 248 днів (01.04.2024-04.12.2024) Пеня: 1%*248*20 042,47=49 705,33\~грн. Квітень 2024 р. Нараховані аліменти: 20 460,38 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платежі відсутні Кількість днів прострочення: 218 днів (01.05.2024-04.12.2024) Пеня: 1%*218*20 460,38=44 603,63\~грн. Травень 2024 р. Нараховані аліменти: 21 158,26 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платежі відсутні Кількість днів прострочення: 187 днів (01.06.2024-04.12.2024) Пеня: 1%*187*21 158,26=39 565,95\~грн. Червень 2024 р. Нараховані аліменти: 9 778,23 грн. Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів: Платежі відсутні Кількість днів прострочення: 157 днів (01.07.2024-04.12.2024) Пеня: 1%*157*9 778,23=15 351,82\~грн. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів: 5 386,06\~+\~7 299,55\~+\~6 778,79\~+\~12 347,18\~+\~49 791,13\~+\~66 321,39\~+\~59 851,40\~+\~52 947,60\~+\~60 969,59\~+\~49705,33\~+44 603,63+\~39 565,95\~+\~15 351,82\~=470 919,42\~грн. Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована за період з червня 2023 року по день платежу аліментів 04.12.2024 року та враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, визначених позивачем, обґрунтованим є розмір неустойки у визначеному позивачем розмірі 283454 грн., однак такий розмір значно перевищує сукупний розмір заборгованості по аліментам за цей період 143206 грн. 62 коп. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження". Таким чином, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути пеню у загальному розмірі 143206 грн. 62 коп. - 5832 грн. = 137374 грн. 62 коп. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на свою користь додаткових витрат на дитину, суд зазначає таке. Частиною 1 ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а частиною 2 ст. 185 СК що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами, до яких закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, якщо дитина потребує навчання сааме у цьому навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття; висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Судом у даній справі встановлено, що обґрунтовуючи додаткові витрати на дитину, позивачкою окрім довідок ТОВ «Хаджибей ІТ» від 14.05.2024 року виданих [PERSON] якими підтверджено, що згідно договорів про надання освітніх послуг від 30.09.2017 року та від 11.05.2022 року №131023861, позивачка оплатила за навчання сина у період з 2017 року по 2023 року - 153196 грн., а також чеку з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2024 року за яким за навчання сина у 2024 році позивачка сплатила 57427 грн., суду на підтвердження своєї правової позиції не надано інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували придбання нею синові необхідних спеціальних приладів або устаткування для розвитку його здібностей в ІТ індустрії, з огляду на що, у суду наявні підстави вважати обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 105311 грн. 50 коп. (210623 грн.:2 (кожен з батьків, які несуть однаковий тягар по утриманню дитини). При цьому, суд не бере до уваги інші надані позивачкою чеки, квитанції, інвойси, з огляду на те, що такі документи зокрема, не вказують на особу покупця або отримувача послуг (стоматологія), не вказують, що саме позивачкою сплачено рахунок (інформаційно-консультаційні послуги на 18000 грн.), тощо. Відтак, у даному разі, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину та наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 105311 грн. 50 коп. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2022 року у справі № 569/20510/19). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 року в справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року в справі № 214/7462/20). У даній справі суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 300000 належить відмовити, оскільки позивачкою не лише не доведено належними та допустимими доказами завдання їй саме діями відповідача щодо несвоєчасної сплати аліментів на утримання сина - моральної шкоди, а і самого факту моральної шкоди, оскільки питання щодо несвоєчасності сплати аліментів виникло у позивачки фактично ще у 2018 році, а надані нею медичні виписки датуються 2023 роком , що не узгоджується із вказаною нею у позові позицією щодо неправомірної поведінки відповідача та пов`язаного з цим психологічного стану позивачки. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України) Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). За таких обставин, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є частково обґрунтованими. Водночас, доводи відповідача, зазначені ним у відзиві на позовну заяву у повній мірі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, з огляду на мотивувальну частину цього рішення. Враховуючи наведене, суд виснує про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за позовом ро стягнення пені, додаткових витрат на дитину, в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди позивачу слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у даному разі, враховуючи те, що судом частково задоволено позовні вимоги в частині позовних вимог про стягнення пені та додаткових витрат на дитину, в задоволенні моральної шкоди відмовлено, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2422 грн. 20 коп. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 44 000 грн., а також заявлених відповідачем вимог про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн. суд зазначає таке. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 17.06.2024 року №17/06/24-01, додаткова угода до нього, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, акт прийому передачі наданих послуг від 05.08.2024 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відтак, позивач вважає, що належними та обґрунтованими є витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 44\~000 грн. В свою чергу, до судових дебатів у даній справі представником відповідача суду також надано витяг з договору з адвокатом від 12.09.2024 року, ціною якого сторони погодили 8000 грн.; детальний опис наданих послуг адвокатом на загальну суму 8000 грн., платіжну інструкцію №8587420 від 24.10.2024 року на 8000 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відтак, за доводами відповідача, останній вважає, що у зв`язку із необґрунтованістю вимог позивачки, витрати на правничу допомогу на його захист становлять 8000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У даному разі, зважаючи на те, що судом позовні вимоги задоволено частково, в загальному розмірі 242686 грн. 12 коп., з відповідача на користь позивача належить стягнути витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 13640 грн., в той же час, з позивача на користь відповідача, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2480 грн. Отже, заявлені сторонами вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу потребують часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial