Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - Товариства) та просить визнати недійсними умови договору про відкриття кредитної лінії №1098-2331 від 11.10.2022 щодо встановлення процентної ставки у розмірі 1,5% в день, зниженої процентної ставки у розмірі 1,20 % за день та реальної річної процентної ставки в розмірі 10 445 % річних, викладені у п.4.6 та п.4.10 договору відповідно; визнати недійсними умови договору про відкриття кредитної лінії №1098-2331 від 11.10.2022 щодо нарахування споживачу комісії в розмірі 15% від суми наданого кредиту, викладені у п.4.7 договору; визнати недійсними умовами договору про відкриття кредитної лінії №1098-2331 від 11.10.2022 щодо нарахування споживачу індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 проценти від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення, а також нарахування споживачу штрафу у розмірі 10% від суми кредиту у разі нездійснення сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту, викладені в п.8.2 та п.8.3 договору відповідно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Товариством та [PERSON] укладено кредитний договірна суму 14000 гривень на строк 300 днів за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом (знижена процентна ставка 1,20% за кожен день користування кредитом), реальна річна процентна ставка - 10445, 00%, комісія за видачу кредиту - 15% від суми виданого кредиту; відповідно до п.8.2 кредитного договору у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень ст.625 ЦК України; відповідно до п.8.3 договору у разі нездійснення сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми кредиту. Позивачка не погоджується із такими умовами кредитного договору. Зокрема, зазначено, що умови кредитного договору про реальну процентну ставку в розмірі 10445, 00%, тобто у розмірі 28,62% за кожен день прострочення, а також процентної ставки у розмірі 1,5 % в день, що становить 547,50% річних відповідно, що перевищує тіло кредиту майже в 5,5 раз, та/або зниженої процентної ставки у розмірі 1,20 % за день, є несправедливими в сенсі ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Нарахування процентів та неустойки за договором споживчого кредиту, які є завищеними, не відповідає п.6 ст. 3 ч.3 ст.509, ч.ч. 1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 22.11.2023 прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесені зміни до ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» та доповнено п.17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.5 ст.8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 цієї статті, не може перевищувати 1%, при цьому у вказаному кредитному договорі розмір денної процентної ставки становить 1,50 %, що є в два рази вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Постановою КМУ №1236 від 09.12.2020, встановлено на території України карантин з 19.12.2020, дія якого тривала до 30.06.2023 року, включно. Отже, за цей період штрафні санкції не нараховувались. Таким чином, умови кредитного договору, викладені в п.8.2 договору про те, що позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати, а також викладені в п.8.3 договору про те, що у разі нездійснення сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розміру 10% від суми кредиту підлягають визнанню недійсними. Умови кредитного договору щодо сплати комісії у розмірі 15% від суми виданого кредиту, що становить 2100 грн за надання кредиту є нікчемними, а включення в умови договору та розрахунок заборгованості платежів, пов`язаних із нарахуванням комісії є безпідставним та незаконним. Провадження у даній справі відкрито 21.01.2025, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. 27.01.2025 до суду від представника Товариства надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити у позові. У відзиві зазначено, що 11.10.2022 між сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії №1098-2331 строком на 300 днів, зобов`язання за яким позичальником не виконані. Звернуто увагу, що договір визнається сторонами та є дев`ятим договором, укладеним між сторонами, попередні договори позивачем виконано в повному обсязі, тому [PERSON] достовірно відома інформація про істотні умови, зокрема, щодо порядку укладення, виконання договору, розмір процентів за користування кредитом, строк договору. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2024 по справі №342/1585/23, яке постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.01.2025 залишено без змін, позовні вимоги Товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1098-2331 від 11.10.2022 задоволено в повному обсязі. Зокрема, судами встановлено та підтверджено як правомірність укладення договору, так і законність його істотних умов, які оскаржує позивач, а тому згідно ч.4 ст.82 ЦПК України дані обставини підтверджують безпідставність вимог позивачки. Щодо стандартної процентної ставки 1,5%, зниженої процентної ставки 1,20%, відповідачем дотримано вимоги ст.ст.1048,1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування кредитом, інформація доведена позивачу до відома, оскільки не заперечується укладення договору на вищезазначених умовах. Товариства має право нарахування процентів згідно п.4.6 договору протягом строку його дії, що визначено у п.4.9 договору, як і було здійснено останнім, тому вимоги щодо визнання п.4.6 договору недійсним є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Нарахування вказаних процентів за користування кредитом не є компенсацією або пенею у разі невиконання зобов`язань за договором у розумінні ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому твердження [PERSON] є лише її припущеннями. Представник відповідача звертає увагу, що укладений кредитний договір визнається сторонами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи позивачки, яка свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах та на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору. Щодо припущень позивачки про розмір денної процентної ставки, що становить 1,5%, та є у два рази вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки, згідно п.17 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування, представник відповідача зазначив, що 11.10.2022 між Товариством та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1098-2331. Строк договору - 300 к.д., дата повернення кредиту - 07.08.2023, тобто завершення строку договору відбулося ще до вступу Закону №3498-ІХ, який набрав законної сили 24.12.2023 та згідно якого здійснюється регулювання щодо зменшення розміру денної процентної ставки. Щодо розміру річної ставки за договором - 10445%, така передбачена згідно ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», та її розрахунок здійснюється відповідно до Постанови Правління НБУ №16 від 11.02.2021 «Про затвердження Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Відповідно до ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів НБУ та відповідно до даної постанови визначено методику розрахунку реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит для небанківських фінансових установ України, які мають право надавати споживчі кредити. Реальна річна процентна ставка є певним показником, який не має прямого відношення до суми процентів за користування кредитом, які позичальник сплачує за кредитним договором. Щодо безпідставності визнання недійсним п.8.2 договору, яким передбачено, що у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень ст.625 ЦК України, Товариством не здійснюється нарахування за ст.625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання, а відтак твердження позивачки не відповідають дійсності, а є лише припущенням. Щодо безпідставності визнання п.8.3 договору недійсним, згідно якого у разі нездійснення сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми кредиту, а сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобовязань позичальником на підставі цього пункту договору, не може перевищувати половини кредиту (50% суми кредиту), одержаного позичальником за цим договором, відповідачем дотримано вимоги щодо встановлення розміру нарахування неустойки, що в цілому не перевищує 50% суми кредиту відповідно до ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування». Щодо безпідставності визнання п.4.7 договору недійсним, згідно якого комісія за видачу кредиту становить 15% від суми виданого кредиту, наведене передбачено ЗУ «Про споживче кредитування», Постановою Правління НБУ №16 від 11.02.2021 «Про затвердження Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», надано право кредитодавцю встановлювати комісію за видачу кредиту, що було здійснено Товариством згідно закону. Також у відзиві зазначено, що позивачка правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом 14 днів не скористалась та продовжувала користуватись кредитом на погоджених сторонами умовах. 28.01.2025 від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що укладення чи неукладення попередніх договорів між сторонами не мають жодного стосунку до укладеного договору від 11.10.2022 №1098-2331. Кредитний договір містить несправедливі умови у вигляді встановленого розміру процентів на рівні процентної ставки у розмірі 1,50 % в день, що становить 547,50% річних відповідно, зниженою процентної ставкою у розмірі 1,20 % в день, що становить 438,00 % річних відповідно та реальною річною процентною ставкою в розмірі 10 445,00 % річних, що становить 28,62% в день. Вважає, що відповідач своїми діями намагається ввести суд в оману, відображаючи у кредитному договорі його заплутані умови. Представник позивача наголошує, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, оскільки договір не припинений має місце застосування п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-ІХ. Щодо нарахування штрафних санкцій, представник позивача не заперечує, що відповідач не нараховує позивачу штрафні санкції, проте сам факт наявності у кредитному договорі пункту про можливість нарахування штрафних санкцій надає відповідачу право нараховувати такі штрафні санкції і таке нарахування може розпочатися у будь-який момент. Нарахування кабальних відсотків за користування кредитом протягом дії кредитного договору є прихованим застосуванням до позивача даних відсотків як міри відповідальності за невиконання кредитного договору у зв`язку з відсутністю змоги нараховувати відсотки як міру покарання під час дії військового стану. Щодо комісії за видачу кредиту у розмірі 15% від суми виданого кредиту, такий пункт договору є нікчемним, оскільки комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит. Просив задовольнити позовні вимоги. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вимоги позову підтримують. У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності його учасників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.10.2022 між Товариством та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1098-2331, на підставі якого відповідачкою отримано кредит у розмірі 14000,00 грн шляхом безготівково переказу грошової суми, вказаної у п.4.1 цього Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Дата надання/видачі кредиту 11.10.2022. Відповідно до п. 3.1 договір укладено сторонами у електронного вигляді. Згідно п. 4.2 договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту. Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. Тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за зниженою процентною ставкою. Надана клієнту в межах програми лояльності знижена ставка діє і залишається незмінною протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання позичальником умов, за яких позичальнику надається можливість сплати процентів за зниженою процентною ставкою, передбачених п.4.6 Договору. Базовий період складає 14 календарних днів (п.п.4.3.,4.4.) Пунктом 4.5 договору передбачено сплату процентів за користування Кредитом та комісії за видачу кредиту позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів дати, які є останніми днями відповідних базових періодів. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Городенківського районного суду від 14.02.2024, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.01.2025, позов Товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства загальну суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1098-2331 від 11.10.2022 у розмірі 66 192,00 гривні. Отже, позивачка не заперечує факту укладення договору в електронній формі, вказуючи лише на недійсність його умов. Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 6, ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; По-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини 3 статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини 3 статті 18 3акону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини 3 статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону). Щодо визнання недійсними умов договору щодо процентної ставки, суд зауважує, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, (ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України). Згідно умов кредитного договору (п.4.6) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить -1,50%, знижена процентна ставка становить - 1,20%. Пунктом 4.9 Кредитного договору визначено строк кредитування, тобто строк на який надається кредит - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення - 07.08.2023. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Відповідно до п.4.11 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 66 500,00 грн. та включає в себе : суму кредиту, комісію за видачу кредиту (якщо п.4.7 договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та проценти за користування кредитом. Згідно п. 8.5 договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом, а також у повному розмірі комісії за видачу кредиту ( якщо п.4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) . Згідно з пунктом 10.1 Договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://navse.in.ua/), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Пунктом 10.3, 10.3.1 Договору позичальник даним підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://navse.in.ua/, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансових послу без нав`язування її придбання. Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а тому доводи позивачки, що процентна ставка суперечить п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є помилковими внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки відсотка ставка за користування кредитом передбачена ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України. Також доцільно наголосити, що розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Стосовно доводів позивачки в частині того, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023 року, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою. Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про відкриття кредитної лінії № 1098-2331 був укладений 11.10.2022 (стандартна % ставка - 1,50, дата повернення кредиту 07.08.2023), тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Також за умовами договору строк дії договору є рівним строку кредитування. Договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження строку кредитування або строку дії договору в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. Подовження строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника. У матерілах справи відсутні дані щодо узгодження сторонами подовження строку кредитування. Таким чином, розмір денної відсоткової ставки, встановлений позичальником знаходиться в межах розміру, визначеного ЗУ «Про споживче кредитування» з врахуванням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», також завершення строку договору відбулося до вступу в дію ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому доводи представника відповідача є необґрунтованими з цих підстав. Щодо визнання недійсним п.8.2 договору суд зауважує, що відповідач не здійснював нарахування штрафних санкцій за ст.625 ЦК України, та визнання такого пункту договору недійсним з огляду тільки на потенційну можливість здійснення відповідачем таких нарахувань є безпідставним. Щодо визнання недійсним п.8.3 договору про сплату штрафу у розмірі 10% від суми кредиту, позовні вимоги є також безпідставними, оскільки максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту, що спростовує доводи позивача у цій частині. Як зазначив Верховний Суд у постанові №524/5556/19 від 12.01.2021 при належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Щодо визнання недійсним п.4.7 договору, що стосується комісії за видачу кредиту у розмірі 15%, обов`язок сплати одноразової комісії за видачу кредиту визначено також у Правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (далі Правила), затверджених наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 51-П від 16 вересня 2022 року, які відповідно до п. 10.12 кредитного договору є невід`ємною його частиною. Так, у п.п. 13 п. 2 Правил зазначено, що комісія за видачу кредиту грошові кошти, які позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю за видачу кредиту, нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо умовами договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту. Відповідно до п.п. 23 п. 2 Правил, «… - комісія за видачу кредиту визнається простроченою у разі несплати позичальником нарахованої комісії за видачу кредиту не пізніше останнього дня базового періоду, в який графік платежів до договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту; …». Згідно п. 6.2 Правил, за видачу кредиту позичальнику нараховується, а позичальник повинен сплатити комісію за видачу кредиту, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (якщо умови договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту). Таким чином, умови кредитного договору, якими передбачено сплату комісії за видачу кредиту, відповідають вимогам чинного Закону України «Про споживче кредитування», Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженим постановою правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 та Правилам. Також суд зауважує, що доводам, зазначеним у позовній заяві, надав відповідну оцінку суд апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості. Окрім наведеного, на момент укладення кредитного договору [PERSON] не зверталась до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тобто тим самим фактично погодилась зі всіма умовами такого договору. Крім того, суд наголошує, що [PERSON] , вважаючи, що умови договору є несправедливими, мала можливість згідно ч. 6 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причин. Однак, як встановлено судом, позивачка таким правом не скористалась. На переконання суду, саме позивачка ініціювала укладення договору про відкриття кредитної лінії, оформивши заявку на сайті товариства та протилежного судом не встановлено. На підставі наданих стороною позивачки доказів, судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оскільки позивачка не довела порушення прав з боку відповідача, а тому підстави для задоволення позову відсутні. На підставі ст.ст.2, 15, 16, 203, 216, 217, 526, 599, 626, 628 ЦК України,

Outcome: dismissed