Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (м. Київ, вул. Саксаганського, 77) про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05.10.2021 року в Черкаській обл., м. Черкаси відбулася дорожньо-транспортна пригода у якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "DAEWOO NEXIA", р.н. [NUMBER] , здійснив зіткнення з велосипедистом [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих травм помер [INFO] . Позивачка зазначає, що вона являється матір`ю загиблого [PERSON] , та їй спричинена спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії 201941050, який діяв на момент настання ДТП станом на 05.10.2021. 12.10.2021 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021250310002775 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 30 червня 2023 року кримінальне провадження закрито. Позивач зазначає, що 08.04.2024 року нею через її представника було пред`явлено вимоги до відповідача про відшкодування спричиненої шкоди шляхом виплати страхового відшкодування. 08.04.2024 відповідач виплатив страхове відшкодування частково, а в частині не виплаченого страхового відшкодування не прийняв жодного рішення. Після цього ними більше не вживалося жодних дій, що були спрямовані на досудове врегулювання спору. Смерть [PERSON] настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ним умисної шкоди. Позивач вказує. що вона є особою, яка за життя свого сина, була на його утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку та відносилась до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦКУ. Просить стягнути з відповідача на її користь 166844 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника, та 50 000 грн. витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної допомоги. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.08.2024 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Найди К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» Степушенко П.М. в судовому просив відмовити в задоволенні позову. 12.10.2024 року скерував до суду відзив в якому зазначає, що не погоджується з позовними вимогами у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань перед позивачем, тому вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими. В матеріалах судової справи наявна довідка за № 3776 1878 0693 3716 від 08.04.2024 року, видана управлінням з питань виплати пенсій Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області про те, що [PERSON] отримує пенсію за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму [PERSON] (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Згідно п.п. е) п. 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до заяви додаються: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Однак, позивачем ані до заяви про виплату страхового відшкодування, ані до позовної заяви не була долучена довідка про розмір пенсії, наданої їй наслідок втрати годувальника, тому перевірити наявність законних підстав для отримання пенсії позивачем, внаслідок втрати годувальника не видається за можливе. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Крім того, на сьогоднішній день є невідомим, чи взагалі загиблий [PERSON] мав відповідний стаж та доходи, для призначення його утриманцям пенсії по втраті годувальника. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів про те, що вона перебувала на утриманні свого сина та має дохід менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, а також, що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування. Більш того, у позивачки окрім загиблого також є інші діти, які за Законом зобов`язанні здійснювати догляд за батьками, які втратили працездатність. Вважає, що у ПрАТ «УТСК» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, заподіяної смертю потерпілого, позивачу, оскільки [PERSON] не надано довідку про призначення їй пенсії внаслідок втрати годувальника, згідно п.п. е) п. 35.2. ст. 35 спеціалізованого Закону, яким є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2021 року близько 12 год. 00 хв. водій автомобіля "DAEWOO NEXIA", р.н. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вул. Можайського зі сторони бульвару Шевченка в напрямку до вулиці Благовісна, поблизу перехрестя з вулицею Гоголя та неподалік від будинку № 15, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався по вулиці Можайського в попутному напрямку, який порушив вимоги п. 10.1 та 10.4 ПДР України, змінив напрямок свого руху ліворуч. Внаслідок даної ДТП пригоди велосипедист отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «Черкаська обласна лікарня», де [INFO] помер. Згідно довідки про причину смерті від 13.10.2021 року, [PERSON] - велосипедист травмований при зіткненні з легковим автомобілем. Факт смерті, [INFO] [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено 12.10.2021 слідчим СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021250310002775 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого ВРЗСТ ГУНП в Черкаській області Кациган Д.О. кримінальне провадження № 12021250310002775 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (за відсутністю ознак злочину). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "DAEWOO NEXIA", р.н. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії 201941050. [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER] [PERSON] отримує пенсію за віком, має 2 гр. загального захворювання. З довідки про доходи № 3776 1878 0693 3716 [PERSON] вбачається, що остання перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області та отримує пенсію за віком, яка за період з травня 2023 до квітень 2024 складає 52 846,68 грн. Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Із змісту вищезазначеної норми вбачається, що право на відшкодування шкоди має особа, яка перебувала на утриманні у особи, що загинула (або мала право перебувати на її утриманні). Однак, даний перелік не встановлює коло осіб, які автоматично вважаться такими, що перебували на утриманні у потерпілої особи. Статтею 1200 ЦК України прямо встановлені наступні умови, за яких особа набуває право на отримання відшкодування, а саме: непрацездатність особи; факт перебування особи на утриманні у загиблого (або наявність такого права). З аналізу даної статті вбачається, що ці дві умови повинні мати місце одночасно, тобто досягнення позивачкою пенсійного віку, встановленого законом та наявність родинних зв`язків з померлим для здійснення їй відшкодування в порядку ст. 1200 ЦК України. Згідно правових висновків, які містяться у постанові Верховного Суду по справі № 165/325/17 (провадження № 61-11674св18) від 18 квітня 2018 року: «Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № б «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. У постанові Верховного Суду по справі № 301/160/17 (провадження № 61- 28415св18) від 10 жовтня 2018 року, зазначено: «право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом». Згідно з довідкоюУправлінням з питань виплати пенсій Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області № 3776 1878 0693 3716 від 08.04.2024 [PERSON] отримує пенсію за віком. В той же час, згідно п.п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму [PERSON] (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Згідно п.п. е) п. 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до заяви додаються: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Однак, всупереч зазначеному законодавству, позивачем не надано довідку про розмір пенсії, наданої їй внаслідок втрати годувальника. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Законодавцем у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено обов`язкове надання довідки про розмір пенсії внаслідок втрати годувальника особами, які вимагають відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю годувальника, оскільки Пенсійним фондом проводиться перевірка: чи має особа, яка претендує на такий вид пенсії, право на її отримання, чи достатній страховий стаж (згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») годувальника, чи не буде розмір пенсії по втраті годувальника нижче за розмір пенсії за віком, який отримає Позивач тощо. Однак, в даному випадку позивачкою не надано відомостей того, чи вона зверталася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника, чи перевірялися Пенсійним фондом підстави для призначення пенсії по втраті годувальника позивачу. Отже за відсутності довідка про розмір пенсії внаслідок втрати годувальника перевірити наявність законних підстав для отримання пенсії позивачкою, внаслідок втрати годувальника не можливе, оскільки це відноситься виключної компетенцією Пенсійного фонду України. Наданий позивачкою Акт обстеження житлово-побутових умов , в якому зазначено, що до дня смерті [INFO] , її син [PERSON] , дійсно допомагав матері у введенні господарств, робив ремонт в будинку, купував ліки, продукти та побутову техніку, тобто своїми діями піклувався про неї, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки в ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чітко визначено підстави для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, які залежать від стажу годувальника, а не від матеріально-побутових умов особи, яка претендує на такий вид пенсії. Крім того, позивачкою не надано відомостей, про те, що загиблий [PERSON] мав відповідний стаж та доходи, для призначення його утриманцям пенсії по втраті годувальника. Судом встановлено, що загиблий [PERSON] також був пенсіонером. Таким чином позивачкою не доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, так і те, що син надавав їй таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування. Для отримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю годувальника, позивачу необхідно було надати страховику наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого, оригінал довідки про доходи загиблого за дванадцять місяців до ДТП, довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Проте, позивачка не надала відповідачу всіх необхідних для виплати страхового відшкодування документів. Лише факт пенсійного віку позивача не підтверджує обставин, що вона перебувала на утриманні померлого. Також позивачкою не надано належних та допустимих доказів про те, що вона перебувала на утриманні свого сина та має дохід менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, а також, що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування. Більш того, в судовому засіданні було встановлено, що у позивачки загиблого сина також є інші діти, які за Законом зобов`язанні здійснювати догляд за батьками, які втратили працездатність. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed