Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Ярмуша В.В., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на житловий будинок. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.2001 року позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належав останній на підставі договору купівлі продажу, укладеного на універсальній товарній біржі «Віконт-Т» з [PERSON] , але при цьому договору купівлі-продажу нотаріально не оформляли, домовившись про здійснення нотаріального оформлення договору купівлі-продажу в майбутньому. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями майна [PERSON] є відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , які були присутні при укладанні вказаного вище договору купівлі-продажу. Вказує, що позивачка безповоротно втратила можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку, а тому, посилаючись на викладене, просить суд визнати дійсними договори купівлі-продажу вказаного нерухомого майна та визнати за позивачкою право власності на це майно. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника адвоката Ярмуша В.В. до суду надійшла заява про підтримання позовної заяви та про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не подавав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не подавав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги [PERSON] визнала, просила про їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 17.10.1998 року [PERSON] придбала у [PERSON] цілий житловий будинок з надвірними будівлями в с. Женево-Криворіжжя, Новоодеського району Миколаївської області, що було оформлено договором № 2-112 купівлі-продажу, укладеного на універсальній товарній біржі «Віконт-Т». 01.09.2001 року [PERSON] склала письмову розписку про те, що вона продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Зобов`язалася оформити нотаріально договір купівлі-продажу. [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 185 від 06.11.2001 року). Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , її чоловік [PERSON] звернувся до Новоодеської державної нотаріальної контори із заявою, в якій відмовився від належної йому частки спадщини, на користь дітей: [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] звертався до Новоодеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до довідки комунального підприємства «Новоодеське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2025 року № 49, за даними інвентаризаційної справи № 15, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу № 2-112 (Виконт-Т) від 17.10.1998 року. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 17.10.1998 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору № 2-112 від 17.10.1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У редакції Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного майна у 2000 році, не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання такого договору купівлі продажу дійсним. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до ч.ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 657 ЦПК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що хоча сторони, у відповідності до вимог законодавства, не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу спірного майна, але домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності підлягають задоволенню.

Outcome: approved