Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Представник позивача Метик В.С., який діє на підставі довіреності №1420 від 06.06.2024р., звернувся до суду з позовом, в якому просив в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнути на користь [PERSON] з ПАТ «СК «УСГ» несплачене страхове відшкодування в розмірі 8\~052,04 грн., а з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 71\~518,43 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. Також позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідачів судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати з оплати судової експертизи в розмірі 3\~800 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з вини [PERSON] сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Відповідно до висновку експерта від 19.07.2024р. вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 140\~389,48 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 68\~871,05 грн. Страховиком відповідача позивачу було відшкодовано 51\~408,85 грн. (страхова виплата), тоді як мало бути відшкодовано 59\~460,89 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ). Тож позивач вважає, що ПАТ «СК «УСГ» має доплатити страхове відшкодування позивачу в сумі 8\~052,04 грн., а [PERSON] різницю між вартістю фактично завданої шкоди (вартість відновлювального ремонту) та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що складає 71\~518,43грн. Також позивач стверджує, що внаслідок події ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля, що мало негативні наслідки для самопочуття і здоров`я. Тому позивач оцінює грошовий еквівалент компенсації, завданої йому моральної шкоди, в розмірі 10\~000 грн., яка має бути відшкодована відповідачкою. Відповідач [PERSON] заперечила проти позовних вимог та у наданому суду письмовому відзиві просила відмовити у позові. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що внаслідок ДТП на автомобілі позивача були пошкоджені, зокрема, задній бампер та задня дверцята, які зазнали незначної деформації. У висновку експерта від 19.07.2024р. врахована повна заміна таких деталей на нові, а вартість лише двох таких нових деталей складає 19\~459,82 грн. та 65\~359,62 грн. відповідно, тобто більше ніж 50% від загальної вартості відновлювального ремонту автомобіля. Натомість усунення відповідної деформації не потребує повної заміни таких деталей, що не враховано експертом. До того ж автомобіль позивача пересувається по місту без видимих пошкоджень, що свідчить проте, що відновлювальний ремонт вже проведений, але вартість такого ремонту має підтверджуватись квитанціями про реальні витрати позивача. Також відповідачка вважає повністю необґрунтованими вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідач ПАТ «СК «УСГ» заперечило проти позову в частині вимог, що пред`явлені позивачем до такого відповідача, та у наданому суду письмовому відзиві просило відмовити в задоволенні таких позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що страхове відшкодування розраховувалось на підставі звіту про оцінку майна, складеному у відповідності до закону, а відтак відсутні правові підстави для обчислення розміру шкоди на підставі експертного висновку, замовленого позивачем. Зазначає, що складений на замовлення позивача висновок експерта від 19.07.2024р. є необґрунтованим, оскільки відповідним експертом безпідставно завищено вартість матеріалів та складників, що підлягають заміні. 30.10.2024р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.11.2024р. від представника відповідачки [PERSON] адвокат Ткачук-Коваленко О.В., який діє на підставі ордера серії СА №1014093 від 26.11.2024р., до суду надійшов відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідачки щодо позовних вимог. Одночасно з відзивом представником відповідачки [PERSON] подано заяву, в якій вона просила, у разі прийняття судом рішення про стягнення з неї на користь позивача відшкодування повної вартості відновлювального ремонту його автомобіля без врахування зносу складників, розглянути питання щодо передачі на користь відповідачки пошкоджених складових частин автомобіля позивача. 04.12.2024р. від представника відповідача ПАТ «СК «УСГ» Василевський О.Л., який діє на підставі довіреності №0123-224 від 22.12.2023р., також надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції такого відповідача щодо позовних вимог. 09.12.2024р. від представника позивача Блізнєцов Д.Є., який діє на підставі довіреності №3435 від 17.09.2024р., надійшла відповідь на відзив відповідачки [PERSON] . У такій заяві сторона позивача стверджує, що автомобіль позивача дотепер не відремонтований, а доводи відповідачки щодо розміру вартості відновлювального ремонту та заперечення щодо обґрунтованості висновку експерта від 19.07.2024р. є необґрунтованими. Вказується, що відповідачка була запрошена на огляд пошкодженого автомобіля позивача, але не з`явилася для участі у такій дії. Акцентується увага, що необхідність заміни пошкоджених деталей автомобіля позивача підтверджується і висновком експерта від 19.07.2024р. і звітом про оцінку майна, складеним на замовлення ПАТ «СК «УСГ». Також вказується, що до проведення заміни пошкоджених деталей автомобіля позивача на нові є неможливим передання таких деталей відповідачці. Також 09.12.2024р. від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача ПАТ «СК «УСГ», в якому зазначено, що висновок судового експерта має домінуюче значення над звітом про оцінку майна, а тому розмір страхового відшкодування має розраховуватись на підставі розміру збитків, встановлених висновком експерта. Зауважив, що звіт про оцінку майна складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки оцінювач не здійснював огляду пошкодженого автомобіля. Акцентує увагу, що складання звіту про оцінку здійснено на замовлення ТОВ «ЕДАК», огляд транспортного засобу здійснювався громадянином [PERSON] , а сам звіт складений ФОП [PERSON] , в якого закінчився строк дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності. Участь кількох сторонніх осіб у автотоварознавчому дослідженні за результатом якого складений звіт про оцінку майна призвело до несанкціонованого розголошення конфіденційної інформації позивача, а відтак відповідний звіт складений з порушенням порядку, встановленого законом, і є неналежним та недопустимим доказом. 25.12.2024р. від представника ПАТ «СК «УСГ» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказується про необґрунтованість тверджень сторони позивача, викладених у відповіді на відзив. Вказується, що між ПАТ «СК «УСГ» та ТОВ «ЕДАК» укладено договір про співпрацю, а тому така особа є представником страховика в питаннях визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Зазначається, що відповідно до Закону України №3869-ІХ документи дозвільного характеру, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану, вважаються такими, дію яких продовжено на період діє воєнного стану та до кінця календарного року, в якому припинено чи скасовано воєнний стан, але не менше трьох місяців з дня його припинення чи скасування. Вказується про некоректність вихідних даних використаних у висновку експерта від 19.07.2024р. (коефіцієнт фізичного зносу за показником 0,66 замість вірного 0,7). Представник відповідача ПАТ «СГ «УСГ» в судове засідання не з`явився і про причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у позові та інших заявах по суті справи. Додатково зазначив, що підставою для замовлення позивачем висновку експерта стало те, що позивач не погоджувався з розміром страхового відшкодування, виплаченого йому ПАТ «СК «УСГ» в добровільному порядку. Зауважив, що дотепер автомобіль позивача не відремонтований через брак коштів для оплати відновлювального ремонту. Представник відповідачки [PERSON] Поліщук О.Ю., який діє на підставі ордера серії ВА №1100217 від 25.12.2024р., в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у поданих від імені відповідачки заявах по суті справи. Пояснив, що відповідачка не заперечує своєї відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, але її відповідальність застрахована у ПАТ «СК «УСГ». Зауважив, що висновок експерта не свідчить про те, що витрати в розмірі вартості відновлювального ремонту в повному обсязі є необхідними. Оскільки ремонт автомобіля позивача фактично не проведений, то позивачем не понесено реальних збитків, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими. За клопотанням сторони відповідачки в судовому засіданні був допитаний судовий експерт [PERSON] , який пояснив, що здійснював на замовлення позивача автотоварознавче дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку завданого власнику автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. [NUMBER] , що був пошкоджений у ДТП 01.06.2024р. Огляд та відповідне дослідження щодо пошкодженого автомобіля здійснювались з суворим дотриманням порядку, передбаченого законом. Усі розрахунки здійснювались з використанням системи Аудатекс за вартістю запчастин на підставі інформації, яка надається офіційним дилером. Коефіцієнт зносу використаний за показником 0,66, оскільки дата випуску автомобілю 25.07.2012р., а ДТП мало місце 01.06.2024р., тобто на момент ДТП автомобіль перебував в експлуатації менше 12 років. Зауважив, що калькуляція вартості ремонтних робіт здійснюється на підставі автоматичного розрахунку системою, а експерт лише вводить вихідні дані. Зауважив, що обчислений відповідно до методики розмір вартості реального матеріального збитку в даному випадку склав 68\~871,05 грн. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 01.06.2024р. о 22 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Смілянській, 31 в м. Черкаси, порушуючи вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не була уважною, не вибрала безпечної дистанції, не дотрималась безпечної швидкості руху, не впоралася з керуванням та скоїла зіткнення з автомобілем «OPEL ASTRA», д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.06.2024р. у справі №711/4495/24 [PERSON] визнана винною у скоєнні ДТП /а.с. 54/. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «СК «УСГ» згідно полісу обов`язкового страхування №218158703 від 29.11.2023р. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 160\~000 грн., франшиза 0 грн. Позивач є власником автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 03.06.2024р. представник позивача звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з письмовим повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, та заявою про виплату страхового відшкодування. 04.06.2024р., за дорученням ПАТ «СК «УСГ», уповноважена особа за участю представника позивача здійснила огляд автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. [NUMBER] , про що було складено відповідний акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) /а.с. 114-115/. 06.06.2024р. позивач звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з заявою про виплату страхового відшкодування /а.с. 116/. На замовлення ТОВ «Едак» суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] було складено звіт №164823 від 24.06.2024р. про оцінку колісного транспортного засобу відповідно до якого визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 131\~059,46 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7) 56\~765,55 грн. в тому числі ПДВ на запасні частини 5 306,71 грн. /а.с. 117-141/. Згідно страхового акту №ДКЦВ-00000000032002 від 08.07.2024р. ПАТ «СК «УСГ» прийняте рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 51\~458,85 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДВ на запасні частини) на користь позивача в якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП його автомобілю. 08.07.2024р. ПАТ «СК «УСГ» перерахувало на банківський рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 51\~458,85 грн. /а.с. 11, 107/. За замовленням позивача було складено висновок експерта №79 від 19.07.2024р. судової автотоварознавчої експертизи яким визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. [NUMBER] , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників внаслідок пошкодження під час ДТП 01.06.2024р. складає 140\~389,48 грн., а вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 68\~871,05 грн. /а.с. 12-18/. Оскільки на думку позивача фактичні витрати, які він має зробити для відновлення стану його автомобіля після ДТП складають 140\~389,48 грн., а йому страховиком відповідача компенсовано лише 51\~458,85 грн., то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України від 01.07.2004р. №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961). Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. За змістом ст.ст. 28, 29 Закону №1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019р. у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідачки [PERSON] та отримання позивачем від ПАТ «СК «УСГ» суми страхового відшкодування в розмірі 51\~458,85 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна та відшкодування винуватцем ДТП збитків в повному обсязі. Стосовно позовних вимог до ПАТ «СК «УСГ» суд виходить з наступного. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону №1961 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3 ст. 34 Закону №1961). Пунктом 36.2 ст. 36 Закону №1961 визначено загальне правило, відповідно до якого страхове відшкодування виплачується страховиком протягом 15 днів з дня узгодження ним його розміру з особою, яка має право на отримання відшкодування. При цьому визначено обов`язок страховика у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Аналіз зазначеним норм свідчить, що Законом №1961 не врегульовано питання доплат у зв`язку із проведенням потерпілим власної експертизи, якщо є різниця у сумі страхового відшкодування. Натомість, за змістом п. 34.3 ст. 34 Закону №1961 право потерпілого на самостійне обрання експерта для визначення розміру шкоди безпосередньо пов`язане із належністю виконання страховиком свого обов`язку, передбаченого п. 34.2 ст. 34 Закону №1961. В цьому контексті слід звернути увагу, що потерпілий не позбавлений права на замовлення експертного дослідження для встановлення розміру завданих йому збитків, проте виготовлений на замовлення потерпілого експертний висновок у такому випадку не має автоматичного пріоритету над звітом про оцінку майна, складеним за замовленням страховика у відповідності до вимог ст. 34 Закону №1961, за умови якщо такий звіт відповідає встановленим законом вимогам (складений належним оцінювачем та у відповідності до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 (далі Методика оцінки). По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що ПАТ «СК «УСГ» з дотриманням вимог, передбачених ст. 34 Закону №1961, здійснило оцінку вартості матеріального збитку, завданого позивачу, оскільки направило уповноваженого аварійного комісара до позивача. 04.06.2024р. було проведено огляд пошкодженого автомобіля в присутності представника позивача, що підтверджується протоколом огляду від 04.06.2024р., а за наслідками огляду складений звіт про визначення вартості матеріального збитку. Замовлений ПАТ «СК «УСГ» звіт №164823 від 24.06.2024р. складений ФОП [PERSON] , який є сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, а сам звіт повністю відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методиці оцінки, а також іншим нормативно-правовим актам, а тому судом не встановлено будь-яких обставин, які б перешкоджали використанню відомостей такого звіту при обчисленні ПАТ «СК «УСГ» розміру страхового відшкодування. При цьому суд відхиляє доводи сторони позивача щодо неналежності та недопустимості доказового значення звіту про оцінку, оскільки такі доводи є необґрунтованими. З урахуванням таких доводів варто звернути увагу, що законом не передбачено заборони для страховика використовувати послуги посередників при вжитті заходів для оцінки розміру збитків, як і не заборонено проведення оцінки на підставі документів про огляд, наданих замовником оцінки. У свою чергу використання страховиком робіт та послуг фізичних осіб для встановлення розміру збитків не свідчить про недотримання порядку використання конфіденційних персональних даних осіб, які беруть участь у відповідних заходах. Також суд зауважує, що на момент проведення оцінки строк дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] не сплинув, оскільки вважається продовженим на період дії воєнного стану в Україні. В той же час суд бере до уваги, що аналіз змісту норм ст.ст. 35, 36 Закону №1961 свідчить, що виплата страхового відшкодування потерпілій особі здійснюється страховиком після узгодження його розміру й на підставі заяви про страхове відшкодування, в якій зазначається зміст майнової вимоги. В цьому контексті суд зауважує, що відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач не погодився зі змістом звіту про визначення вартості матеріальних збитків, складеним за замовленням ПАТ «СК «УСГ», та не узгодив суму страхового відшкодування. При цьому суд звертає увагу, що звіт оцінювача був складений 24.06.2024р., страховий акт 08.07.2024р. і того ж дня позивач отримав суму страхового відшкодування. В той же час висновок експерта позивачем був замовлений 05.07.2024р., огляд автомобіля експертом проводився 15.07.2024р., а сам висновок складений 19.07.2024р. Як зазначила сторона позивача замовлення відповідного висновку експерта зумовлене незгодою позивача з результатом оцінки збитку, здійсненої на замовлення ПАТ «СК «УСГ». Натомість суду не надано доказів того, що в період до отримання суми страхового відшкодування позивач повідомляв ПАТ «СК «УСГ» про свої заперечення щодо встановленого страховиком розміру матеріального збитку, а отже фактичними діями погодив суму страхового відшкодування. За таких обставин відсутні правові підстави для покладання на страховика обов`язку здійснити обчислення розміру страхового відшкодування на підставі експертного висновку, складеного за замовленням позивача 19.07.2024р. всупереч вимог п. 34.3 ст. 34 Закону №1961. Таким чином суд приходить до висновку, що ПАТ «СК «УСГ» належним чином здійснило оцінку розміру матеріального збитку, завданого позивачу у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, та в повному обсязі виплатило позивачу належне до сплати страхове відшкодування в розмірі, що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 56\~765,55 грн. При цьому при прийнятті рішення про розмір страхового відшкодування відповідна сума була зменшена на ставку ПДВ в сумі 5 306,71 грн., внаслідок чого позивачу фактично було виплачено 51\~458,85 грн. Будь-яких відомостей про те, що у звіті було неправильно обчислено розмір ПДВ відносно суми збитків судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що ПАТ «СК «УСГ» у спірних правовідносинах діяло цілком правомірно і не допустило неправомірних дій чи бездіяльності щодо позивача, а тому позовні вимоги до цього відповідача не підлягають задоволенню. Стосовно вимог до [PERSON] про відшкодування збитків, то слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого з вини [PERSON] автомобіля позивача за висновком експерта складає 140\~389,48 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 68\~871,05 грн. Отже різниця між такими значеннями складає 71\~518,43 грн. і являє собою обсяг матеріальних збитків, що зумовлений коефіцієнтом фізичного зносу пошкодженого майна, а відтак цивільно-правова відповідальність за такі збитки покладається на завдавача шкоди. Наданий позивачем висновок експерта є належним і допустимим доказом в контексті положень ст.ст. 77, 102 ЦПК України для визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню. При цьому суд відхиляє доводи відповідачки щодо необґрунтованості такого висновку експерта, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами та аргументами. В цьому контексті слід звернути увагу, що відповідно до звіту, складеного ПАТ «СК УСГ», обсяг матеріальних збитків, що зумовлений коефіцієнтом фізичного зносу пошкодженого автомобіля позивача та не охоплюється обсягом відповідальності страховика, складає 74\~293,91грн. [131\~059,46грн. (вартість відновлювального ремонту) 56\~765,55грн. (вартість ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу)]. Тоді, як за висновком експерта обсяг таких матеріальних збитків складає 71\~518,43 грн. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду жодних доказів на спростування обґрунтованості визначеного позивачем розміру збитків, які він просить стягнути з відповідачки, як з безпосереднього завдавача шкоди. Доводи відповідачки про відсутність підстав для стягнення з неї відповідних коштів через те, що позивачем фактично відповідні витрати не здійснювались, є помилковими, оскільки поняттям «реальні збитки» охоплюються витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК). За таких обставин з відповідачки, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню обсяг матеріальних збитків, що обумовлений коефіцієнтом фізичного зносу пошкодженого майна, незважаючи на те, що частина такої різниці перебуває в межах лімітів страхових виплат, оскільки різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 30.10.2019р. у справі № 753/4696/16-ц, від 22.04.2020р. у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020р. у справі №755/7666/19. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачки в якості відшкодування матеріальної шкоди суми коштів в розмірі 71\~518,43 грн. є правомірними та обґрунтованими. Також, слід зауважити, що в постанові №6 від 27.03.1992р. (із змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду (а. 3 п. 9). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що стягнення з відповідачки суми збитків обумовлено необхідністю заміни пошкоджених деталей автомобіля позивача на нові (задній бампер з його складовими елементами; двері задка). Заперечуючи проти позовних вимог відповідачка заявила клопотання щодо передачі їй відповідних пошкоджених деталей, оскільки вони мають незначні пошкодження і мають значну цінність. Враховуючи, що за результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача обсягу матеріальних збитків, що обумовлений коефіцієнтом фізичного зносу пошкодженого майна та обґрунтовується необхідністю придбання позивачем нових деталей для його автомобіля, то покладання на позивача обов`язку після проведення ремонту позивачем його автомобіля передати [PERSON] пошкоджені складові частини такого автомобіля (задній бампер з його складовими елементами; двері задка), відповідатиме засадам справедливості та розумності врегулювання між сторонами спору про відшкодування збитків. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що в даному випадку моральна шкода полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля та несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, відчутті напруження через необхідність у судовий спосіб захищати свої порушені права, негативні наслідки для самопочуття і здоров`я. Суд враховує, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я. Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. В той же час всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили що внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнав негативних наслідків для самопочуття і здоров`я, чи змушений був змінити звичний спосіб життя. Також по обставинам справи судом встановлено, що завдані автомобілю пошкодження не перешкоджали позивачу користуватися таким автомобілем, що свідчить про необґрунтованість доводів щодо неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля. За таких обставин, враховуючи доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, ступень пошкодження автомобіля позивача, розмір матеріальних збитків, що відшкодовано страховиком в позасудовому порядку та розмір збитків, що підлягає стягненню з винуватця ДТП [PERSON] , суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 2000 грн., яка підлягає компенсації за рахунок відповідачки [PERSON] . Стосовно інших аргументів учасників справи, то варто звернути увагу, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (п. 32-41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень). Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). З огляду на висновки суду щодо способу вирішення спору між сторонами та мотиви, з яких суд дійшов таких висновків, то в даному випадку відсутня необхідність у наданні оцінки іншим доводам учасників справи по суті позовних вимог щодо розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки висновок суду за наслідками такої оцінки не матиме правового значення на остаточне рішення за наслідками розгляду справи. Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин, обставини порушення прав позивача, наслідки спірної ситуації, характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, суд надав оцінку доводам сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, і не вбачає необхідності у наданні оцінки іншим аргументам учасників справи, оскільки вони не впливають на зміст обставин спірних правовідносин, а результат оцінки таких аргументів не матиме правового значення на остаточне рішення за наслідками розгляду справи. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору (2422,40грн.) та витрат з оплати автотоварознавчої експертизи (3800грн.), понесених позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В позові заявлялись майнові вимоги до двох різних відповідачів, а тому судовий збір сплачувався за мінімальною ставкою для майнових вимог по кожному з відповідачів окремо. Вимоги до ПАТ СК «УСГ» не підлягають задоволенню, а вимоги до [PERSON] підлягають задоволенню частково в межах суми 73\~518,43 грн., що складає 90% від суми заявлених до такого відповідача вимог. За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачки [PERSON] витрати зі сплати судового збору в розмірі 1090,08 грн., що відповідає 90% від суми судового збору по вимогам до такого відповідача. Щодо витрат позивача з оплати автотоварознавчої експертизи, то суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. За таких обставин, вирішуючи питання щодо розміру компенсації судових витрат позивача з оплати судової автотоварознавчої експертизи суд бере до уваги, що вони є необхідними та об`єктивними витратами для підтвердження обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору в частині позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків. Необхідність проведення такої експертизи обумовлена діями обох відповідачів, які заперечували наявність у позивача права на більший розмір відшкодування, ніж йому було сплачено в добровільному порядку, оскільки не забезпечили своєчасного об`єктивного та безспірного визначення розміру суми страхового відшкодування. При цьому замовлення та складання висновку експерта обумовлювалось необхідністю доказування позивачем обґрунтованості своїх вимог до обох відповідачів в частині вимог про відшкодування майнових збитків. За таких обставин на підставі ст. 11, ч. 3, 9 ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку, що витрати на проведення судової експертизи, незважаючи на різний розмір позовних вимог до кожного з відповідачів, підлягають розподілу в рівних частках між обома відповідачами, тобто по 1 900 грн. (3\~800 грн. / 2). Оскільки у позові до ПАТ «СК «УСГ» відмовлено, а позовні вимоги до [PERSON] в частині відшкодування майнових збитків (не враховуючи вимог про відшкодування моральної шкоди) задоволені в повному обсязі, то з [PERSON] слід стягнути на користь позивача 1\~900 грн. в якості відшкодування витрат за проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: partial