Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

11.11.2024 позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі представника Меркулової В.В., звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 31.12.2022 у розмірі 74 964,60 грн, Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.12.2022 відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту, а також підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна GOLD»; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4. Процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.1.3 Договору); 5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу. Використання OTP пароля в якості простого електронного підпису погоджено із Відповідачем у Анкеті-опитувальнику від 06.05.2022 р., яка підписана Відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". На підставі укладеного Договору Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] строк дії - 08/26 тип - Універсальна GOLD, згодом було отримано наступні картки: кредитну картку номер - [NUMBER] строк дії - 08/26 тип - Універсальна GOLD; кредитну картку номер - [NUMBER] строк дії - 08/26 тип - Універсальна GOLD; кредитну картку номер - [NUMBER] строк дії - 08/26 тип - Універсальна GOLD, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції. Враховуючи, що за умовами договору строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, відповідач повернення кредитних коштів не здійснив, у зв`язку з чим відповідач станом на 19.09.2024 року має заборгованість за тілом кредиту у сумі 74964,60 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача відповідача витрати зі сплати судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2024 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Судове засідання призначено на 10.12.2024. У судове засідання 10.12.2024 представники сторін, повідомлені належним чином, не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання відкладено до 14.01.2025. 09.01.2025 від відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що він проходить військову службу. Судове засідання 14.01.2025 відкладено до 03.02.2025 у зв`язку з неявкою представників сторін. 15.01.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк на подання відзиву, прийняти відзив до розгляду та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та прийняття відзиву до розгляду посилається на те, що відповідач не є фахівцем у галузі права, відтак йому знадобився час для пошуку адвоката для реалізації свого права на захист. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що він є військовослужбовцем та у 2022-2023 роках ніс службу у м. Кривий Ріг. 31.12.2022, приблизно о 18-00 год. військовослужбовець військової частини [NUMBER] викрав у [PERSON] телефон, за допомогою якого в подальшому розпорядився грошовими коштами [PERSON] , які містилися на банковій картці за допомогою онлайн застосунку. 06.01.2023 [PERSON] повідомив про цю подію до ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Вказані обставини підтверджуються витягом з ЄРДР від 07.01.2023 №12023041710000044. [PERSON] визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Відтак, грошовими коштами у розмірі 74 964,60 грн розпорядився не [PERSON] , а особа, яка заволоділа його мобільним телефоном та в подальшому через онлайн-банкінг розпорядилася вказаними коштами на власний розсуд. 29.01.2025 від представника відповідача надійшли заперечення, в яких зазначено, зокрема, про те, що позивач самовільно, без згоди відповідача, неодноразово змінював (збільшував) кредитний ліміт. Крім того, банком без врахування листа НБУ, в умовах воєнного стану, не запропоновано кредитні канікули та незаконно нараховувалися проценти та штрафи. 30.01.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому посилається, зокрема, на те, що відповідач користувався кредитними коштами, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитом. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження про незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Вина банка у проведених операціях за рахунком відповідача відсутня, що встановлено відповідною перевіркою банку. За п. 1.1.2.1.10 Умов і правил надання банківських послуг, для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнта, останній зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номеру телефона клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. В разі втрати клієнтом фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону або інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером телефону, клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк в будь-якому із доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення банку. Посилаючись на приписи ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, а також на відсутність вироку або іншого судового рішення, яке набрало законної сили, щодо незаконного заволодіння вказаними грошовими коштами та здійснення інших незаконних операцій, позивач вважає, що стягнення заборгованості підлягає саме з відповідача [PERSON] . У судовому засіданні 03.02.2025 оголошено перерву до 12.02.2025. 11.02.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору. Судове засідання 12.02.2025 не відбуло у зв`язку з перебуванням судді Сиротенко В.К. на лікарняному. Судове засідання призначено на 10.03.2025. У судовому засіданні 10.03.2025 оголошено перерву до 24.03.2025. У судовому засіданні 24.03.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 31.12.2022 відповідач [PERSON] ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. 31.12.2022 [PERSON] підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - Договір) та погодив наступні умови: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна GOLD»; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4. Процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.1.3 Договору); 5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу. Використання OTP пароля в якості простого електронного підпису погоджено із Відповідачем у Анкеті-опитувальнику від 06.05.2022, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". Відповідно до довідки №0000003803039144 від 29.03.2024, на підставі укладеного Договору Відповідач отримав платіжні інструменти - кредитні карти: - № [NUMBER] , строк дії - 08/26, тип - Універсальна GOLD, - № [NUMBER], строк дії - 08/26, тип - Універсальна GOLD, - № [NUMBER], строк дії - 08/26, тип - Універсальна GOLD, - № [NUMBER], строк дії - 08/26, тип - Універсальна GOLD. Відповідно до довідки №0000003803039189 від 29.03.2024, старт карткового рахунку № [NUMBER] - 31.12.2022; зміна кредитного ліміту - 31.12.2022, встановлено кредитний ліміт 75000,00 грн. В позовній заяві позивач зазначає про те, що відповідач користувався кредитними коштами, однак своєчасно їх не повернув, у зв`язку з чим станом на 19.09.2024 виникла заборгованість за тілом кредиту у сумі 74964,60 грн. На підтвердження користування кредитними коштами та виникнення заборгованості позивачем надано виписку по рахунку відповідача за період 31.12.2022-23.09.2024. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти того, що ним було відкрито у АТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок. В той же час зазначив, що він кредитними коштами у розмірі 74 964,60 грн не користувався, оскільки 31.12.2022 у нього було викрадено телефон (який він залишив без нагляду у розташуванні військової частини), за допомогою якого через онлайн-банкінг було змінено кредитний ліміт та використано кредитні кошти. Також [PERSON] зазначив, що повідомив банк про вказані обставини не одразу, а через декілька днів. 06.01.2023 [PERSON] повідомив про викрадення телефону та заволодіння грошовими коштами до ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області. На підтвердження викладеного відповідачем надано копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.01.2023 №12023041710000044. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілим. Також у судовому засіданні [PERSON] повідомив, що у вказаному кримінальному провадженні до теперішнього часу триває досудове розслідування. Статтею ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним судом в постанові № 333/5483/20 від 15 червня 2022 року. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затвердженою постановою Національного банку від 12.11.2003, № 492, Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705) та Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.09.2007 року № 348. Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18), від якого Верховний Суд не відступав. У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон) визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону, в разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону). Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до пункту 14.14 статті 14 цього Закону під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Згідно з п. 5-9 Положення №705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно із вимогами ч. 1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі - Умови), розміщені на офіційному сайті privatbank.ua у мережі Інтернет. Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов, клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечать чинному законодавству. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в Стоп-лист Платіжною системою (п.1.1.10.10.3 Умов). Пунктом 1.1.10.10.1 Умов встановлено, що клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням Платіжного інструменту. Згідно п. 2.1.4.12.4., 2.1.4.12.5., 2.1.4.12.6. Умов Клієнт несе повну відповідальність за усі операції, які здійснюються за допомогою Карток, які є Електронним платіжним засобом, емітованим для обслуговування його рахунку. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Клієнт несе відповідальність за всі операції (в тому числі операції у сфері електронної комерції, мото-операції), що здійснюються з Картками, у тому числі наданими Банком його Довіреним особам. Також, відповідно до пунктів 2.1.4.12.8., 2.1.4.12.9., 2.1.4.12.10. Умов у разі, якщо Клієнт дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжне системою. Клієнт несе відповідальність за всі операції, здійснені в межах лімітів, збільшень за розпорядженням Клієнта (за зверненням до Служби допомоги Банку). Перевіркою, проведеною банком, було встановлено: дата проведення операцій - 31.12.2022, 01.01.2023, 14.01.2023; сума - 4366,84 грн, 11678,08 грн, 59161,20 грн, 2834,17 грн, 8955,30 грн; канал проведення операції - Приват24, Зовнішній сервіс; 3Д Секьюр - так; була перевипущена сім-карта - ні; був змінений логін - ні; був змінений пароль - так; як злочинцм вдалося провести транзакції - викрали мобільний телефон, змінили пароль входу в Приват24, третя особа заходила в п24 з 31.12.2022 по 15.01.2023. Як вже зазначалося, відповідач [PERSON] підтвердив, що залишив телефон без нагляду і після повернення у приміщення, де знаходився телефон, виявив його викрадення. При цьому, відповідач також підтвердив, що повідомив банк про втрату телефону та виконання сторонньою особою операцій за його банківською карткою не одразу, а лише через декілька днів. У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі 182/5175/16-ц суд прийшов до такого правового висновку: «на позивача за зустрічним позовом покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Таким чином, враховуючи, що операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу ЗD Secure, списання коштів з карткового рахунку відповідача відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ ПриватБанк», то останній не повинен нести відповідальність за дану операцію». Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатив своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, який відповідачем не спростовується, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі 74 964,60 грн. При цьому судом враховано, що відповідачем не надано доказів постановлення вироку, який би набрав законної сили, щодо незаконного заволодіння зазначеними грошовими коштами. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачеві право звернутися з позовом про відшкодування шкоди з винної особи як в кримінальному провадженні, так і після ухвалення судом відповідного вироку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2422,40 грн, сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved