Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути 7600,00 дол. США та 6000,00 грн. у рахунок повернення боргу за розписками. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11.04.2005 року він надав в борг відповідачу [PERSON] , грошові кошти в сумі 2600,00 дол. США строком до 01.08.2005 року. 01.01.2006 року позивач надав в борг відповідачу, грошові кошти в сумі 2600,00 дол. США строком до 01.09.2006 року та відповідачем було вказано, що залогом є земельна ділянка площою 5 га., яка йому належить на праві приватної власності, та у разі невиконання боргу в зазначений строк земельна ділянка переходить в оренду позивачу на 49 років. 31.11.2008 року позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 грн. строком до 01.12.2008 року. 01.12.2008 року позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 2400,00 дол. США строком до 15.07.2009 року. Відповідач в зазначений строк грошові кошти зазначені в розписці не повернув, взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 21 березня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача [PERSON] надійшла заява в якій він просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач: [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до положень статті 128, 130 ЦПК України, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд встановив, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які випливають із укладених між ними договорів позики, оформлені розписками від 11.04.2005 року, від 01.01.2006 року, від 31.11.2008 року та від 01.12.2008 року. У силу\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно зі ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. На підтвердження отримання відповідачем у позивача грошових коштів в загальному розмірі 7600,00 дол. США та 6000,00 грн., позивач надав суду копії розписок від 11.04.2005 року із зобов`язанням повернути грошові кошти в сумі 2600,00 дол. США строком до 01.08.2005 року; від 01.01.2006 року із зобов`язанням повернути грошові кошти в сумі 2600,00 дол. США строком до 01.09.2006 року, від 31.11.2008 року із зобов`язанням повернути грошові кошти в сумі 6000,00 грн. строком до 01.12.2008 року; від 01.12.2008 року із зобов`язанням повернути грошові кошти в сумі 2400,00 дол. США строком до 15.07.2009 року. Доказів виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем не надано. За правилами ч.ч.1, 2 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Згідно з ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договорів та наявність заборгованості за цими договорами у загальному розмірі 7600,00 дол. США та 6000,00 грн. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що наявність розписок у позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем за договорами позики. Крім того, суд звертає увагу на те, що\~статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України, зокрема, такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність",\~Законом України "Про валюту і валютні операції", а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України\~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорах позики від 11.04.2005 року, від 01.01.2006 року, від 01.12.2008 року, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм вбачається, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Таким чином, установивши укладення між сторонами договорів позик та наявність заборгованості за ними, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позик від 11.04.2005 року в розмірі 2600,00 дол. США; від 01.01.2006 року в розмірі 2600,00 дол. США; від 31.11.2008 року в розмірі 6000,00 грн.; від 01.12.2008 року в розмірі 2400,00 дол. США, а всього в загальному розмірі - 7600,00 дол. США та 6000,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову.

Outcome: approved