Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У жовтні 2024\~року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «СОНАТІ» (на час розгляду справи ТОВ «СОНАТІ»), АТ «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому вказувала що 22 квітня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2432, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором №Z62.206.74730 від 27 жовтня 2017 року, укладеним між позивачкою та ПАТ «Ідея Банк», за період з 05 березня 2019 року до 11 березня 2019 року, у загальному розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису) 69\~230,51 грн. Проте [PERSON] вказувала на те, що вказаний виконавчий напис вчинено без урахування того, що заборгованість не є безспірною та не визнається нею, а також у зв`язку з вчиненням виконавчого напису з порушенням вимог закону. При цьому, за окремим правочином АТ «Ідея Банк» відступило права вимоги за Кредитним договором №Z62.206.74730 від 27 жовтня 2017 року (на підставі якого був вчинений виконавчий напис) на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ». Тому [PERSON] , заявивши вимоги до цих відповідачів, просила про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 20 листопада 2024 року від представниці АТ «Ідея Банк» Гаталяк Н.І. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що: - АТ «Ідея Банк» не є належним відповідачем у справі, оскільки за Договором факторингу від 25 липня 2023 року №25/07 відступило належне йому право кредитора за Кредитним договором №Z62.206.74730 від 27 жовтня 2017 року (на підставі якого був вчинений виконавчий напис) на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ»; - АТ «Ідея Банк» дотрималося процедури, яка є обов`язковою для вчинення виконавчого напису на борговому документі, зокрема завчасно надіслало боржниці вимогу про усунення порушень з довідкою-розрахунком заборгованості, а після невиконання [PERSON] вказаної вимоги звернулося до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису, надавши останньому усі необхідні для цього документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172; - зазначена в оспорюваному виконавчому написі заборгованість не є спірною, оскільки підтверджується необхідними бухгалтерськими документами та розрахунками, повністю ґрунтується на умовах кредитного договору, який був погоджений позичальницею особистим підписом; - на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (якою було знято обмеження на вчинення нотаріусами виконавчих написів щодо заборгованості за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі) був чинним та втратив чинність лише з набуттям чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 року № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», якою виключено розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. 13 лютого 2025 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій остання підтримала свої позовні вимоги та уточнила обґрунтування позову, вказуючи на те, що: - в матеріалах справи відсутні докази, що б підтвердили факт здійснення фактором розрахунку за Договором факторингу від 25 липня 2023 року №25/07, яким АТ «Ідея Банк» відступило належне йому право кредитора за Кредитним договором №Z62.206.74730 від 27 жовтня 2017 року (на підставі якого був вчинений виконавчий напис) на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ», а тому твердження банку, що він є неналежним відповідачем у справі, є безпідставними; - АТ «Ідея Банк» не надало суду жодних доказів на підтвердження дотримання ним процедури, яка є обов`язковою для вчинення виконавчого напису на борговому документі, зокрема надіслання боржниці вимоги про усунення порушень з довідкою-розрахунком заборгованості, а також доказів надання нотаріусу усіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису, передбачених «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172; - відповідачі не надали доказів того, що зазначена в оспорюваному виконавчому написі заборгованість є безспірною, з урахуванням того, що вона оспорюється позивачкою; - оспорюваний виконавчий напис вчинено без урахування того, що підтвердження заборгованості за кредитним договором, укладеним у простій письмовій формі, не може здійснюватися у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. 25 лютого 2025 року від представниці АТ «Ідея Банк» Гаталяк Н.І. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання не погодилася з доводами відповіді на відзив, вказуючи на те, що: - АТ «Ідея Банк» за Договором факторингу від 25 липня 2023 року №25/07 відступило належне йому право кредитора за Кредитним договором №Z62.206.74730 від 27 жовтня 2017 року (на підставі якого був вчинений виконавчий напис) на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ». Факт здійснення фактором розрахунку за Договором факторингу від 25 липня 2023 року №25/07 підтверджується додатково наданими відповідачем доказами; - АТ «Ідея Банк» дотрималося процедури, яка є обов`язковою для вчинення виконавчого напису на борговому документі, зокрема завчасно надіслало боржниці вимогу про усунення порушень з довідкою-розрахунком заборгованості (що підтверджується додатково наданими доказами, які також містяться в матеріалах нотаріальної справи). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представниця відповідача АТ «Ідея Банк» Гаталяк Н.І. в судове засідання не з`явилася, однак у відзиві на позов та у запереченні на відповідь на відзив просила про розгляд справи без її участі. Представник відповідача ТОВ «СОНАТІ», третя особа без самостійних вимог Приватний нотаріус Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 27 жовтня 2017 року ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали між собою в простій письмовій формі Кредитний договір №Z62.206.74730, у якому узгодили його умови: суму кредиту 46\~921 грн; строк кредитування 48 місяців; плату за користування кредитом 15 % річних (змінювана ставка); інші умови. 22 квітня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинив Виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2432, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором №Z62.206.74730 від 27 жовтня 2017 року, укладеним між позивачкою та ПАТ «Ідея Банк», за період з 05 березня 2019 року до 11 березня 2019 року, у загальному розмірі 69\~230,51 грн, у тому числі: строкову заборгованість за кредитом у розмірі 37\~910,89 грн; прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 1\~320,85 грн; строкові проценти за користування кредитом у розмірі 145,11 грн; прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 951,24 грн; строкову плату за обслуговування кредиту у розмірі 1\~391,35 грн; прострочену плату за обслуговування кредиту у розмірі 12\~007,18 грн; пеню у розмірі 13\~103,89 грн; інші штрафні санкції у розмірі 500 грн; плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1\~900 грн. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на час вирішення спору АТ «Ідея Банк» не є кредитором за Кредитним договором №Z62.206.74730 від 27 жовтня 2017 року, оскільки згідно копії Договору факторингу від 25 липня 2023 року №25/07 відступило належне йому права вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ» (на час розгляду справи ТОВ «СОНАТІ»). Аналізуючи доводи учасників справи та наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 18\~ ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених\~законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час вчинення виконавчого напису)). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік,\~ місяць,\~ число)\~його вчинення,\~посада,\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові\~нотаріуса,\~який вчинив\~виконавчий напис; найменування\~та адреса\~стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання\~юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса (ч. 1 ст. 89 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час вчинення виконавчого напису)). Нотаріус вчиняє виконавчий напис у порядку, передбаченому главою 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5 у редакції, чинній на час вчинення напису (далі - Порядок). Зокрема, згідно п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку (п. 3.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~«Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (п. 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~«Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (п.п. 3.2, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку). Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника. У цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій (п.п. 5.1, 5.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса (п.п. 7.1, 7.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в\~«Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (п. 7.6 глави 16 розділу ІІ Порядку). Виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (п. 4 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 (в редакції на час вчинення напису) для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. У разі задоволення такого позову адміністративний суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень (п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України). Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 265 КАС України). Таким чином, законом чітко визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, а не з моменту набрання чинності нормативно-правовим актом, яким підтверджено нечинність такого акту або виключено з нього відповідне (нечинне) положення. Твердження відзиву про протилежне не ґрунтуються на вимогах закону та пов`язані з неправильним тлумаченням закону. Аналогічні висновки викладені й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, згідно якої судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. За встановленого, Постанова № 662, якою внесені зміни до переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Разом з тим, Верховний Суд у постановах від 12 березня 2020 року у справі\~№ 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року\~у справі № 158/2157/17, від 21 жовтня\~2020 року у справі № 172/1652/18, від 08 серпня 2022 року у справі № 752/16820/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 278/2416/21, від 28 червня 2023 року у справі №758/3725/21\~ неодноразово нагадував судам, що встановлення під час вирішення спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тієї обставини, що укладений між банком та позичальником кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, вказує на наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням встановленого законом порядку, а саме - на підставі кредитного договору, складеного у простій письмовій формі (нотаріально не посвідченого), тобто без урахування того, що підтвердження заборгованості у кредитних відносинах (за винятком нотаріально посвідчених кредитних або пов`язаних з ними договорів) не може здійснюватися в порядку вчинення виконавчого напису. Вказаний напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з визнанням відповідних положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нечинними в судовому порядку. В іншій частині доводів позову підлягають врахуванню висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, згідно яких порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За результатами аналізу норм вищенаведених нормативних актів можна дійти висновків, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З урахуванням наведених висновків, твердження позову про те, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, суд оцінює критично, оскільки в цій частині [PERSON] не надала доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, не зазначила, з яких підстав вона не погоджується з нарахованою заборгованістю, не навела та не надала відповідних розрахунків. Також безпідставними є доводи [PERSON] про не направлення їй первісним кредитором повідомлення про наявність боргу з вимогою про усунення порушень (перед вчиненням виконавчого напису), а також про недійсність договору факторингу, згідно якого права кредитора за кредитним договором перейшли до ТОВ «СОНАТІ», з підстави відсутності доказів розрахунку за цим правочином, оскільки вказані доводи не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи (а.с. 74-77). За встановлених судом обставин, враховуючи порушення нотаріусом вимог щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису виключно на нотаріально посвідчених кредитних договорах, а тому напис з цієї підстави підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. За такого, вимоги [PERSON] до ТОВ «СОНАТІ» підлягають задоволенню. Водночас, суд погоджується з доводами відзиву на позов про те, що АТ «Ідея Банк» не є належним відповідачем у справі, оскільки на час вирішення спору не є кредитором за Кредитним договором №Z62.206.74730 від 27 жовтня 2017 року. А тому в задоволенні позову до нього слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ТОВ «СОНАТІ на користь позивачки також підлягають стягненню понесені останньою та підтверджені судові витрати, а саме 1\~211,20 грн судового збору.

Outcome: approved