Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

06 червня 2024 року [PERSON] звернулася\~ до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. 13 червня 2024 року ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 27 липня 2018 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим вона наполягає на його розірванні. Відповідач у встановлений судом строк на виконання вимог ухвали суду від 26 грудня 2024 року не надав відзив на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 06 червня 2024 року [PERSON] звернулася\~ до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. 13 червня 2024 року ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 22 січня 2025 року о 10 год. 00 хв. Сторони\~ в судове засідання, призначене на 22 січня 2025 року о 10 год. 00 хв. не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 11 лютого 2025 року на 12 год. 00 хв. 23 січня 2025 року на електронну адресу суду від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій остання просила суд проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи в разі повторної неявки відповідача. Також, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та судові витрати залишила за собою. Відповідач в судове засідання, призначене на 11 лютого 2025 року о 12 год. 00 хв. повторно не з`явився, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 25 березня 2025 року на 10 год. 30 хв. Відповідач в судове засідання, призначене 25 березня 2025 року на 10 год. 30 хв. повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, у відповідності до вимог ЦПК України, правом на подання відзиву у встановлені судом строки не скористався, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 липня 2018 року громадянин України [PERSON] , [INFO] та громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 27 липня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 28; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; місце державної реєстрації: Виконавчий комітет Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 липня 2018 року (а.с. 3). Від спільного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 05 жовтня 2018 року, актовий запис № 103 (а.с. 4). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Аналіз викладених вище норм вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше збереження шлюбу та спільне життя суперечить інтересам позивача, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи, міститься заява позивача, в якій остання просила залишити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн за нею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе судові витрати у справі залишити за позивачем.

Outcome: approved