Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 18 вересня 2023 року поліцейський ВПД № 1 (м. Носівка) Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Лобода О.Д. виніс постанову серії БАТ № 7760233, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. Суть правопорушення полягало в тому, що 18 вересня 2023 року він (позивач) керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Він (позивач) повністю не погодився з постановою, вважав її незаконною та протиправною. У обґрунтування неправомірності дій поліцейського Лободи О.Д. він (позивач) зазначав, що станом на 18 вересня 2023 року постанова Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 5 липня 2023 року, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами, не набрала законної сили та була оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області. Станом на 18 вересня 2023 року ухвалою апеляційного суду Чернігівської області у справі за апеляційною скаргою було відкрито провадження та призначено її розгляд. У підтвердження відсутності підстав для винесення постанови серії БАТ № 7760233 та накладення штрафу він (позивач) надавав поліцейському [PERSON] посвідчення водія з додатку «ДІЯ», на що поліцейський не відреагував. Він (позивач) також телефонував до адвоката, який пояснював поліцейському, що постанова Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 5 липня 2023 року оскаржується в апеляційному суді Чернігівської області, а тому відсутні підстави для притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності. Проте, поліцейський [PERSON] ніяких пояснень та аргументів не приймав, нехтуючи його (позивача) правами та використовуючи своє службове становище незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності та виніс постанову серії БАТ № 7760233 про накладення штрафу, чим завдав матеріальної шкоди (витрати на залучення адвоката для надання правової допомоги) та моральної шкоди (пережиті негативні емоції та переживання, порушення звичайного способу життя). Не погодившись із винесеною поліцейським Лободою О.Д. постановою серії БАТ № 7760233 від 18 вересня 2023 року він (позивач) звернувся до адвоката для отримання правової допомоги, після чого подав позовну заяву до Носівського районного суду Чернігівської області про скасування зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області 741/2151/23 від 18 грудня 2023 року його (позивача) адміністративний позов було задоволено, постанову серії БАТ № 7760233 від 18 вересня 2023 року скасовано та справу закрито. Притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності, яке в подальшому скасовано в судовому порядку, свідчить про незаконні дії поліцейського Лободи О.Д. при здійсненні ним своїх повноважень, що завдало йому матеріальну та моральну шкоду. Розмір завданої йому (позивачу) матеріальної шкоди становить 12000 грн., яка полягає у понесенні витрат на залучення адвоката Царенка А.А. для надання правової допомоги. Моральну шкоду він (позивач) оцінює у 100000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що він (позивач) є військовослужбовцем та часто перебуває в районах бойових дій, переніс багато акубаротравм, та при найменшому хвилюванні у нього починаються головні болі та погіршується загальне самопочуття. Незаконні дії поліцейського викликали у нього (позивача) душевні страждання, негативні емоції, переживання, розпач, смуток. Йому (позивачу) довелося звертатися за допомогою в медичний пункт частини, так як неправомірні дії поліцейського спровокували головні болі, безсоння, низький морально-психологічний стан, переживання, засмученість та нервозність. [PERSON] просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди в сумі 12000 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 грн. шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України списати вказані кошти із спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими чи службовими особами. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання поліцейський Лобода О.Д. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також відзив, суть якого зводиться до того, що позов [PERSON] він не визнає повністю, вважає його необґрунтованим фактичними обставинами справи, нормами матеріального та процесуального права. Він ( [PERSON] ) вважає постанову серії ЕАТ № 7760233 від 18 вересня 2024 року законною та обґрунтованою, а тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання представник ГУНП в Чернігівській області не з`явився, подав до суду відзив, суть якого зводиться до того, що позов [PERSON] є необґрунтованим нормами матеріального та процесуального права. ГУНП в Чернігівській області вважає, що у даному випадку не встановлено жодної, передбаченої ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу і підстав для виникнення права на таке відшкодування. У рішенні Носівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2023 року у справі № 741/21251/23 не встановлено те, що дії поліцейських ГУНП в Чернігівській області є протиправними та не законними, а отже причинно-наслідковий зв`язок завдання поліцейським матеріальної та моральної шкоди відсутній. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, а також доказів на підтвердження обсягу, характеру, глибини його моральних страждань, які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих чи виробничих відносинах. Визначений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим. Позивач також не надав суду жодного доказу на підтвердження заподіяння йому матеріальної шкоди. Договір-доручення про надання правової допомоги від 19 вересня 2023 року в жодному з пунктів не містить суми у розмірі 12000 грн. Крім цього відсутні й акти прийому-передачі виконаних робіт, а також фіскальні чеки. З цих підстав ГУНП в Чернігівській області просило відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 18 вересня 2023 року поліцейський ВПД № 1 (м. Носівка) Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Лобода О.Д. виніс постанову серії БАТ № 7760233, якою притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови позивач звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2023 року у справі № 741/2151/23 позов [PERSON] було задоволено, скасовано постанову серії ЕАТ № 7760233 від 18 вересня 2023 року про накладення на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , за ч. 4 ст. 126 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. і справу закрито. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України та деталізовані у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до правил цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що особа має право на відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24)). Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ. Абзацом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» встановлено, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. Зазначене дає підстави для висновку про те, що поліцейський, який складає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Тобто у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 121 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відшкодування шкоди особі, стосовно якої складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не є застосовними. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) щодо застосування статті 1176 ЦК України та положень Закону № 266/94-ВР у подібних правовідносинах. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб органу державної влади. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилався на те, що у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності він зазнав моральної шкоди, що полягає у перенесених душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях, розпачі та смутку. Позивачу довелося звертатися за допомогою в медичний пункт частини, так як неправомірні дії поліцейського спровокували головні болі, безсоння, низький морально-психологічний стан, переживання, засмученість та нервозність. Завдану матеріальну шкоду позивач оцінив у 100000 грн. Суд\~ бере до уваги, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2023 року у справі № 741/2151/23 задоволено позовні вимоги [PERSON] до поліцейського ВПД № 1 (м. Носівка) Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Лободи Олександра Дмитровича, головного управління Національної поліції в Чернігівській області, скасовано постанову серії ЕАТ № 7760233 від 18 вересня 2023 року і справу закрито. При цьому, зазначеним рішенням встановлено, що постанова інспектора поліції була складена безпідставно. Отже, виходячи з того, що [PERSON] був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником поліції, постанова про накладення адміністративного стягнення скасована, а провадження у справі закрито, суд приходить до висновку, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях, які викликані відсутністю справедливого провадження при порушенні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, що потребувало встановлення справедливості, доведення його невинуватості. При визначенні розміру моральної шкоди суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в його діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права, а також засади розумності та справедливості. Суд вважає, що сума в 5000 грн. є цілком адекватною завданій позивачу моральній шкоді та справедливою. Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача. Встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості (постанова Верховного Суду від 26 січня 2021 р. у справі № 335/5271/17). Вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 12000 грн., яка полягає у понесенні витрат на оплату отриманої правової допомоги на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 19 вересня 2023 року, укладеного з адвокатом Царенком Андрієм Анатолійовичем, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів понесення цих витрат саме у такому розмірі. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial