Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

05.08.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.2023 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 500 000,00 грн. з зобов`язанням повернути вказану суму в строк до 15.10.2023 року. У разі недотримання зобов`язання щодо повернення кошів у строк до 15.10.2024 року [PERSON] зобов`язався сплатити пеню у розмірі 1% від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення оплати. Позивач надав відповідачу в борг зазначену суму, про що відповідач 29.08.2023 року написав власноруч розписку. До теперішнього часу відповідач грошові кошти позивачу не повернув. Таким чином, враховуючи кількість прострочених тижнів (починаючи із 15.10.2023р. по 21.07.2024р.) 40, а також встановлений у розписці розмір пені - 1% від отриманої у борг суми ( 500 000,00 грн.), загальна сума пені складає 200 000,00 грн. (500 000 Х 1% х 40). Також, згідно вимог ст.625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тож, враховуючи період прострочення виконання зобов`язань (з 15.10.2023р. по 21.07.2024р.) сума інфляційних витрат складає 31 793,93 грн., а 3% річних - 11 525,15 грн. Неодноразові звернення Позивача до Відповідача з вимогою сплатити заборгованість, залишаються без розгляду та задоволення, що, в свою чергу, спонукало позивача звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача на його користь: суму прямого боргу 500 000,00 грн., 31 793,93 грн. інфляційне збільшення, 11 525,15 грн. 3% річних, 200 000,00 грн. пені та судові витрати. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.08.2024 року позивну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 12.08.2024 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.08.2024 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.11.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Фатовенко О.О. (а.с.4) в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник надав суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с.84). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.29, 41, 52, 54, 61, 70, 73, 81, 83), причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав, правом подачі відзиву не скористався. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд на підставі ч.8 ст.178, ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 29.08.2023 року [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , 29.08.2023 року одержав в борг від [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , грошові кошти в сумі 500 000 гривень, котрі зобов`язався повернути повному обсязі до 15.10.2023 року. У разі недотримання цього зобов`язання виплатити пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен тиждень простроченої виплати, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] в присутності двох свідків розпискою, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.85). Разом з тим, як встановлено судом, грошові кошти в сумі 500000 грн. на теперішній час відповідачем не повернуті, й відповідно належних та достовірних доказів на підтвердження повернення суми боргу відповідач суду не надав. Так, згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст.626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно з ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в загальній сумі 500000 грн. підтверджується розпискою від 29.08.2023 року, якою відповідач підтвердив отримання ним вказаної суми в борг від позивача, однак не виконав умов договору та не повернув суму позики позикодавцеві і не сплатив передбачену умовами договору пеню. Оригінали вказаних розписок надано позивачем суду та долучено до матеріалів справи. Відповідач належними та допустимими доказами не спростував факт написання вищевказаної розписки й відповідно факт отримання на її підставі грошових коштів у позику та погашення суми боргу. Відзиву суду не подав. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 500000 грн. Щодо стягнення пені суд зазначає наступне. За змістом ст.ст.524, 533-535, 611 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). Згідно ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Доказів виконання зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] матеріали справи не містять. Окрім цього, при складанні розписки відповідачем було взято на себе зобов`язання повернути борг з пенею з розрахунку 1% за кожен тиждень прострочки у випадку неповернення грошових коштів в зазначений в розписці період. За період з 15.10.2023 року по 27.07.2024 року 40 повних тижнів. Суд перевіривши розрахунок позивача (а.с.32), зазначає що він є вірним (500000 грн. суми боргу х 1% пені х 40 тижнів : 100 = 200000 грн.) Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 200000 грн. Згідно з ч.2 ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України). Отже, ст.625\~ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Як зазначено у Постановах ВП ВС від 04.06.2019 №916/190/18, ОП КГС ВС від 05.07.2019 №905/600/18 Постанова ВП ВС від 27.11.2019 №340/385/17, 3% річних є самостійними компенсаційними, а не штрафними виплатами, тому стягуються поряд з пенею, яка є видом неустойки. Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові ВП ВС від 07.07.2020 №296/10217/15, СП КГС ВС від 08.12.2022 №921/542/20, Інфляційний втрати нараховуються лише на грошові зобов`язання визначені у гривні. На підстав вищевикладеного, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача є право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України, а саме нарахування 3 % річних та інфляційних витрат, які мають компенсаційний, а не штрафний характер, та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року №6-49цс12. У ч.2 ст.625\~ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Суд перевіривши розрахунок позивача (а.с.31) зазначає що він є вірним. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості та індексу інфляції є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в сумі 31793,93 грн. інфляційні витрати, та 11525,15 грн. 3% річних. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід покласти на відповідача в розмірі 10162,17 грн.

Outcome: approved