Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 24.12.2024 ТОВ "Бізнес позика" в особі представника Памірського М.А. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 43 406,90 грн. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 16.01.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір № 436002-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями. ТОВ «Бізнес позика» 16.01.2022 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 436002-КС-003 про надання кредиту, яку 16.01.2022 він прийняв на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор [NUMBER] на номер телефону [NUMBER] (що зазначено відповідачем у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідачем було введено/відправлено. Таким чином, 16.01.2022 між ТОВ «Бізпозика» та [PERSON] було укладено Договір № 436002-КС-003 про надання кредиту. Відповідно до Договору, кредит в розмірі 16 000 грн. надається на засадах строковості, поворотності, платності. Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.07874163% за день, нараховується на залишок заборгованості. Строк кредиту: 24 тижнів, комісія за надання кредиту - 2 400 грн., термін дії договору - до 03.07.2022. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 39 960 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка - 7282,29%; встановлено графік платежів. ТОВ «Бізпозика» зобов`язання виконало, надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 16 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] (вказану [PERSON] при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, а лише частково сплатив оплатив заборгованість - на загальну суму 4 162,50 грн.. Зважаючи на те, що [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконав, станом на 14.09.2024 утворилась заборгованість за договором №436002-КС-003 в розмірі 43 406,90 грн., що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 16 000 грн., суми прострочених платежів по процентах 25 747,90 грн., суми прострочених платежів за комісією 1 659,00 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та судових повісток на зареєстровану адресу проживання, номер мобільного зв`язку, адресу електронної пошти, вважається повідомлений належними чином на підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Оскільки зі сторони позивача не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач відзив не подавав, повідомлений належним чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 20.03.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повідомив про оголошення повного заочного рішення 24.03.2025. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 16.01.2022 [PERSON] , використовуючи номер телефону [NUMBER] , ідентифікувався в ІТС та зайшов в особистий кабінет, надав ТОВ «Бізпозика» всю необхідну інформацію для формування пропозиції та укладення договору, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту №436002-КС-003 від 16.01.2022 (а.с.29). В анкеті клієнта [PERSON] вказав, окрім інших даних, суму бажаного кредиту 16 000 грн. та номер банківської картки для перерахування коштів [NUMBER] (а.с.30). ТОВ «Бізпозика» надало клієнту паспорт споживчого кредиту щодо основних умов кредитування, з якими відповідач ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором, надісланим йому смс-повідомленням (а.с.21-22). 16.01.2022 ТОВ «Бізпозика» надіслало [PERSON] пропозицію укласти договір (оферту) №436002-КС-003 про надання кредиту в сумі 16 000 грн. строком на 24 тижні з фіксованою процентною ставкою 1,07874163% в день та комісією за надання кредиту в сумі 2 400 грн. з погашенням кредиту за встановленим графіком (а.с.25-26). Відповідач прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №436002-КС-003 про надання кредиту шляхом надсилання позивачу акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності [NUMBER] (а.с.27-28). Договором №436002-КС-003 про надання кредиту від 16.01.2022 передбачено, що ТОВ «Бізнес позика» надає [PERSON] споживчий кредит на засадах строковості, поворотності, платності в сумі 16000 грн., строком на 24 тижні (термін дії договору до 03.07.2022) з фіксованою процентною ставкою 1,07874163% в день та комісією за надання кредиту в сумі 2 400 грн. з погашенням кредиту за встановленим графіком, розрахованим на 12 платежів. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 39 960 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка - 7282,29%. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.23-24). Невід`ємною частиною договору є правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» від 05.11.2021. Підписанням кредитного договору, відповідач підтвердив у т.ч. і ознайомлення з правилами надання кредиту (а.с.32-41). Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 16 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою від 16.12.2024 про перерахування коштів (а.с.31). Згідно розрахунку заборгованості за договором №436002-КС-003 від 16.01.2022, [PERSON] здійснював часткове погашення заборгованості 03.02.2022 на суму 1 000 грн., 07.02.2022 на суму 2 330 грн., 21.02.2022 на суму 832,50 грн. (а.с.12-19). Кошти зараховувалися, згідно п.5.6 Правил. Платіж 03.02.2022 в сумі 1 000 грн. першочергово зараховувався на погашення відсотків за користування кредитом (відсотки станом на 03.02.2022 складали 3 279,40 грн.). Другий платіж 07.02.2022 в сумі 2 330 грн. зараховано на погашення відсотків за користування кредитом (1 589 грн.), комісії (741 грн. - обов`язковий платіж згідно графіку). Третій платіж 21.02.2022 в сумі 832,50 грн. зарахувався на погашення відсотків за користування кредитом. Кошти в розмірі 4 162,50 грн. зараховувалися на погашення заборгованості за відсотками та комісією. Відсотки за користування кредитом та комісія нараховувалися за кожен день прострочення до 03.07.2022 включно. З урахуванням часткового погашення, станом на 14.09.2024 загальна сума заборгованості становить 43 406,90 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 16 000 грн., залишок заборгованості за відсотками 25 747,90 грн., залишок заборгованості по комісії 1 659 грн. (а.с.12-19). Довідка про стан заборгованості [PERSON] за договором кредиту №436002-КС-003 від 16.01.2022 підтверджує, що станом на 16.09.2024 загальна сума заборгованості становить 43 406,90 грн.: заборгованість за кредитом - 16 000 грн., заборгованість по відсотках 25 747,90 грн., заборгованість по комісії 1 659 грн. (а.с.20) Інших доказів суду не надано. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд не ставить під сумнів факт укладеності договору споживчого кредиту №436002-КС-003 від 16.01.2022 між [PERSON] та ТОВ «Бізнес Позика». Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У даній справі встановлено, що 16.01.2022 [PERSON] підписав договір про надання споживчого кредиту №436002-КС-003. Строк кредитування за споживчим кредитом був погоджений сторонами та становив 24 тижні до 03.07.2022. За умовами договору плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,07874163% за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування проценти за кредитом нараховуються за ставкою 1,07874163% на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість без порушень графіку платежів визначеного п.3 договору, дійсно йому треба було б сплатити проценти за користування кредитом в сумі 21 560 грн, оскільки з кожним платежем сума загального боргу, на яку нараховуються кожного дня відсотки в розмірі 1,07874163 %, зменшується. Однак, із наданих доказів слідує, що боржником здійснювалося часткове погашення заборгованості відповідно графіку до договору №436002-КС-003 від 16.01.2022 про надання споживчого кредиту, чим порушено зобов`язання встановлені договором, що призвело до подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка в розмірі 1,07874163 % нараховувалась за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, відповідно до п.2 договору. При цьому згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1,07874163% нараховані позивачем у період з 16.01.2022 по 03.07.2022, тобто чітко в межах дії договору (24 тижні). Загальна сума нарахованих відсотків становить 25 747,90 грн., і зазначена сума після закінчення строку дії договору (03.07.2022) не змінювалася. Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п.2 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,07874163 % за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, розмір якої був більшим, ніж зазначено у графіку платежів, з огляду на неналежне виконання зобов`язань відповідачем. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 25 747,90 грн. відповідають вимогам закону. Судом також встановлено, що кошти в сумі 4 162,50 грн., сплачені відповідачем, відповідно до п. 5.6. Правил надання споживчих кредитів ТОВ "Бізпозика", обгрунтовано зараховувалися на погашення заборгованості за відсотками та комісією, погашення заборгованості за тілом кредиту не здійснювалося, тому сума основного боргу станом на 16.09.2024 лишилася незмінною - 16 000 грн. Також, умовами договору про споживчий кредит передбачено, що комісія за надання кредиту становить 2400,00 грн, ТОВ «Бізнес позика» у позовній заяві просило стягнути 1659 грн. прострочених платежів за комісією. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2 400 грн, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, [PERSON] 07.02.2022 погашено заборгованість по комісії на суму 741 грн., тому заборгованість відповідача по комісії за надання кредиту становить 1 659 грн. (2 400 грн. - 741 грн. = 1 659 грн.). Відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією у розмірі 1 659 грн.. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі на загальну суму 43 406,90 грн., з яких: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 25 747,90 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 1 659,00 грн.. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимогу розмірі 2 422,4 грн. На підставі викладеного, ст.ст.525, 526, 527, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: approved