Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

24 лютого 2025 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що він з 20.09.1993 року по 14.12.2021 року працював в АТ «Криворізький залізорудний комбінат» з повним робочим днем. Робота у підземних умовах за тривалий час трудових відносин з відповідачем негативно вплинули на стан його здоров`я, спричинивши виникнення професійного хронічного захворювання, за фактом якого було проведено розслідування. За час роботи на підприємстві відповідача [PERSON] отримав наступні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Таким чином через хронічне професійним захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, що позначається на його душевному та фізичному станах через незворотність негативних змін у його житті. Тому факт моральних страждань є очевидним, які позивачу мають бути відшкодовані внаслідок ушкодження його здоров`я у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства зі створення безпечних умов праці. Враховуючи ступінь втрати професійної працездатності позивача (65%), встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, просив стягнути на користь позивача з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 400000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У відзиві представник відповідача, АТ «Криворізький залізорудний комбінат», [PERSON] , не визнаючи заявлені позовні вимоги, вказувала, що робота на підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин. При укладенні з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» трудового договору позивача було ознайомлено з умовами праці, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Відповідач не порушував законодавство про працю відносно позивача, тому у АТ «Криворізький залізорудний комбінат» немає вини в отримані позивачем профзахворювання. З окремої думки Акту службового розслідування вбачається, що відповідач, як роботодавець, не винен у виникненні професійних захворювань у позивача, оскільки умови праці в яких працював позивач, не створювалися АТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. Обов`язок\~створити безпечні\~умови праці\~не є\~абсолютним.\~В певних\~умовах виключити\~наявність шкідливих\~виробничих факторів\~не є\~можливим, тому від\~роботодавця вимагається\~здійснювати превентивні заходи, які запобігають негативному впливу цих факторів. Також матеріали справи, натомість, не містять відомостей стосовно перенесення позивачем моральних страждань, тому посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджуються доказами, тому позов у 400000 грн. є необґрунтованим, а розмір заявлених вимог є завищеним. На підставі наведеного просила суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Позивач [PERSON] у позовній заяві просив суд провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник АТ «Криворізький залізорудний комбінат» не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював з 20.09.1993 р. по 14.12.2021 р. на АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посадах: підземним гірником, підземним лаборантом радіометристом, підземним кріпильником, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, звідки позивача було звільнено 14 грудня 2021 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 березня 2024 року, складеного відносно підприємства АТ "Кривбасзалізрудком",\~встановлено наявність у [PERSON] , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 22 роки на підприємстві відповідача, професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху), що підтверджується медичним висновком від 13 лютого 2024 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», із зазначенням виникнення його причин: в підземних умовах шахти комплекс робіт з кріплення та ремонту гірничих виробок різної конфігурації. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, що мали місце систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії, рівнів шуму та вібрації локальної, які перевищували нормативні значення. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, що перешкоджає їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням, що підтверджується Інформаційною довідкою від 13.10.2022 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області. Згідно із довідкою МСЕК № 573507 від 26.04.2024 року вбачається, що [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності з 15 квітня 2024 року внаслідок професійного захворювання безстроково. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 144366 від 26.04.2024 року вбачається, що [PERSON] було встановлено втрату 65% працездатності (30% радикулопатія, 20% вібраційна хвороба, 10% ХОЛЗ, 5% туговухість) з 26.04.2024 року безстроково з рекомендацією медикаментозного лікування, а також санаторного лікування. У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками-епікриз, виписками з медичних карток стаціонарного хворого, та медичним висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 229 від 13.02.2024 року. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України "Про охорону праці"\~(на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, та моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я під час роботи у відповідача, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, то суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок АТ "Кривбасзалізрудком". Отже, суд відкидає посилання представника відповідача на те, що у відповідача відсутня відповідальність за спричинення позивачу профзахворювання, оскільки на підприємстві відповідача не було організовано безпечні та нешкідливі умови праці позивача, що стало наслідком розвитку у нього професійного захворювання. При цьому наявність вини у даному випадку для відповідальності відповідача за законом не вимагається, оскільки за п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Так судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65% позивачу безумовно заподіяно моральну шкоду. Внаслідок професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє. Тому суд відкидає посилання представника відповідача на те, що позивачем не було доведено завдання йому моральних страждань через спричинене йому професійне захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України «Про\~судову\~практику\~в справах\~про\~відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди»\~№\~4\~від\~31\~березня\~1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, який [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, його профмаршрут, що стало причиною встановлення професійного захворювання [PERSON] , ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, необхідність позивача у медикаментозному лікуванні, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також відповідальність, яка лежить підприємстві відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу. Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи те, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 22 роки у важких умовах, отримавши внаслідок недосконалості виробництва 65 % стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання при роботі у таких шкідливих умовах безстроково, встановлення йому ІІІ групи інвалідності внаслідок професійного захворювання безстроково, зважаючи на розмір на 1 січня 2025 року мінімальної заробітної плати в сумі 8000 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку АТ "Кривбасзалізрудком" повинен дорівнювати саме 350 000 грн., що відповідатиме спричиненій відповідачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~в дохід\~держави також\~судовий збір\~в сумі\~3500 грн.

Outcome: partial