Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

В липні 2024 року позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення до неї [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог зазначив, з на праві власності йому належить 3/4 частки у квартирі, що за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу належить 1/4 частки спірної квартири. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 36,2 кв.м., загальною площею 60,3 кв.м. Позивач зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні квартирою, не надає йому доступу до спірного житла, постійно проживає там зі своєю сім`єю. В добровільному порядку відповідач надати ключі від квартири та не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою відмовляється, тому позивач змушений звертатися до суду з даним позовом. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 29.11.2024 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з відсутністю в приміщенні Ковельського міськрайонного суду Волинської області електропостачання. 26.12.2024 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідача. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 28.02.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником 1/4 частки квартири, а [PERSON] , [INFO] , є власником 3/4 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.11.2023, що видане після смерті [PERSON] ( спадкова справа № 3/2023) та зареєстроване в реєстрі №13258. Право власності [PERSON] на частку в квартирі по [ADDRESS] , підтверджується й іншими матеріалами справи ( Витягом з Державного реєстру речових прав №353389718 від 07.11.2023; рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2006; договором дарування частки квартири від 06.11.2023 № 1325; Витягом з Державного реєстру речових прав №353277606 від 06.11.2023) Дана обставина не заперечується відповідачем. 10.02.2024 [PERSON] звернувся до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області зі зверненням, про те, що його брат, [PERSON] не впускає його до квартири, яка частково йому належить. Листом Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 25.02.2024 № 2166/51/01-2024, з приводу вирішення питань щодо вселення, виселення, розподілу майна та вирішення інших спірних цивільно-правових відносин позивачу [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, що за адресою: [ADDRESS] . Позивач позбавлений можливості використовувати житло, як співвласник, а тому суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод у володіння та користуванні належним йому на праві власності спільним майном. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. На підставі ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судову витрати в розмірі 20000, 00 гривень. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: договір №38/06-24 про надання правової (правничої) допомоги від 26.06.2024; Акт про надання правової (правничої) допомоги від 31.01.2025; розрахунок сум судових витрат на професійну правничу допомогу (опис наданих послуг) від 31.01.2025; розрахунок № 01/01/25 від 31.01.2025. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: approved