Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі-позивач) звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування вимог зазначає, що 01.07.2024 між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 79397697, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання умов, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», на виконання умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 18000, 00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю проценти від суми позики. Сторонами узгоджено строк позики, який складає 30 днів із відповідною фіксованою ставкою 0,90 % в день. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, відповідно до умов п.п.2.3 Договору становить 2,70 % в день. Крім того, згідно із п. 16 Договору у разі якщо Позичальник не дотримується умов Офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ТМ «MYCREDIT») та/або правил постійно діючої акції під умовною назвою «OH MY FREEDOM (перша позика 0.01%)» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ТМ «MYCREDIT»), процентна ставка, визначена п. 2 Договору, припиняє свою дію. Згідно із із п.21 Договору кредиту визначено, що цей Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електроного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника. Позивач на виконання умов договору надав позичальнику кошти в розмірі 18000, 00 грн. строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] , який надано позичальником та місьтиться в реквізитах договору позики, що підтверджується відповідною довідкою про укладення договору (ідентифікацією) фінансової установи. Таким чином, сторони погодили суму позики 18000, 00 грн; строк договору 30 днів; дату повернення позики 30.07.2024 року; розмір процентів: базова процентна ставка у день 0,90%, процентна ставка на прострочену позику у день 2, 70 %, розмір процентів на позику річний 1925,33%, орієнтовну загальну вартість позики 22\~860, 00 грн. У свою чергу відповідач у визначені строки та розмір кредитні кошти не повернула, у зв`язку з чим у [PERSON] , згідно із позицією позивача, виникла заборгованість за договором № 79397697 від 01.07.2024 у загальному розмірі 31608, 00 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 18000, 00 грн., заборгованості по процентах за користування у розмірі 4860, 00 грн., заборгованість на нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику 8748, 00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Посилаючись на вказані обставини та законодавчі приписи позивач звернувся з позовною заявою до відповідача та просив стягнути заборгованість за кредитними договорами, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 06.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено вимоги ст.178 ЦПК України. Вказану ухвалу із позовною заявою та копіями доданих до неї документів направлено відповідачу на електронну пошту, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа 16.01.2025, також на адресу реєстрації відповідача судом направлялась зазначена ухвала, проте поштова кореспонденція повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. \~ \~ \~ \~Відзив на позов від відповідача до Жашківського районного суду Черкаської області не надходив. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 01.07.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 79397697, відповідно до п.п. 2.1. 2.3. пункту 2 якого: сума кредиту становить 18 000,00 грн., процентна ставка (базова в день 0,90 %), строк дії кредиту - 30 днів, дата повернення позики 30.07.2024. Згідно із таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит: 01.07.2024 видано кредит у розмірі 18000,00 грн., станом на 30.07.2024 відсотки за користування кредитом складають 4860,00 грн., загальна вартість кредиту 22860,00 грн. Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) у сторін цього Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір підписувався відповідно до ст. 12 Закону з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зазначений Договір укладався шляхом надсилання пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили суму позики 18000,00 грн; строк договору - 30 днів; процентна ставка (базова) 0,90% день; дата повернення позики (останній день) 30.07.2024; процентна ставка за прострочену позику у день 2,70%, розмір процентів на позику річний 1925,33%, орієнтовна загальна вартість позики 22860,00 грн. Договір позики № 79397697 від 01.07.2024 підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 46812. Встановлено, що 01.07.2024 на виконання умов договору товариство перерахувало на картковий рахунок позичальника, котрий надано нею та міститься в реквізитах договору, грошові кошти, що підтверджується відповідною довідкою фінансової установи, що 01.07.2024 відбувся переказ коштів у сумі 18000,00 грн., даний електронний документ засвідчено кваліфікованих електронним підписом. В свою чергу відповідач зобов`язався виконати в повному обсязі і належним чином взяті на себе зобов`язання, чітко дотримуючись умов укладеного між відповідачем та товариством договору, а також вимог чинного законодавства. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний був у день закінчення строку позики, або достроково сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Проте позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, що і стало підставою для позивача для звернення до суду з цим позовом. Згідно із пункту 5.1 позичальник ознайомилась на сайті позивача з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачені ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Пунктами 20, 21 цього договору визначено, що цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладення в письмовій формі. Також відповідач погодилася, що до моменту підписання договору позики вивчила цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі (п.5.3 Договору). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку (іншій фінансовій установі) у визначений у кредитному договорі строк з відповідною платою за його користування. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що кредитний договір між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено, та про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в останньої боргових зобов`язань перед позивачем. Як вбачається з кредитного договору, він підписаний електронним підписом Позичальника, який відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, її паспортних даних, РНОКПП, а крім того за умовами договору його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах Товариства. Отже судом встановлено, що відповідач належним чином ознайомлена з умовами кредитного договору. Згідно із розрахунком позивача загальна заборгованість за кредитним договором № 79397697 від 01.07.2024 відповідача, станом на час здійснення розрахунку, складає: 18000,00 грн. - заборгованості за основним боргом, 4860, 00 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом у строк визначений договорором,\~ заборгованість на нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику 8748, 00 грн., загалом 31608 грн. Досліджуючи правильність проведених позивачем розрахунків заборгованості відповідача суд зважає на наступне. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм частини першої статті 1048, частини першої статті 1054, частини другою статті 1050 ЦК України, викладених у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У постанові від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17, з приводу застосування приписів ст. 1048 ЦК України у разі неправомірного (незаконного) користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.20.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за межами строку дії договору, тобто після 30.07.2024 є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, з врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що за договором позики № 79397697 від 01.07.2024 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами складає 4860,00 грн. (18000,00 грн. Х 0,90 % Х 30 днів=4860,00 грн.). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними належними, допустимими та достатніми доказами у справі, тому вони підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 79397697 від 01.07.2024 у розмірі 22\~860 грн. (18000,00 грн. заборгованість за основним боргом + 4860 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом). До вказаного рішення суд прийшов також з огляду на те що положеннями п. 6 укладеного між позивачем та відповідачем Договору регламентовано, що продовження строку користування позикою є правом позичальника ( [PERSON] ). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненнямпозичальника в електронній формі, через особистий кабінет позичальника, шляхом укладення додаткової Угоди, що підписується позичальником кожного разу під час реалізації такого права. Поряд з цим позовна заява позивача, а також докази, на яких гуртуються його позовні вимоги такої додаткової Угоди не містять, а тому у суду відсутні підстави стверджувати про те, що сторонами Договору досягнуто домовленості щодо пролонгації дії кредитного договору за межі строку, що узгоджено в п. 2 Договору, тобто після 30.07.2024. З огляду на викладене нарахування відсотків за процентною ставкою, що обумовлена Договором після 01.07.2024 є неправомірним. Відповідно до положень частини 1, 2 статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач згідно із платіжною інструкцією від 20.11.2024 сплатив судовий збір в розмірі 3028 грн. (за подання позовної заяви). Також позивачем за надання правничої допомоги адвокатському об`єднанню «Правовий діалог» сплачено 7100 грн., що відтверджується платіжною інструкцією від 28.11.2024. Предметом позову є стягнення з відповідача суми заборгованості, яка у загальному розмірі складає 31608 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 22860 грн. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 2180,16 грн. (1. 18000*100/22860=72%, 2. 3028*72%=2180,16), а також сума понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5112,00 грн. (7100*72%=5112). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial