Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до договору дарування земельної ділянки від 28.11.2011 року, засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., та зареєстровано в реєстрі за №3803 [PERSON] передав Позивачу безоплатно у власність, а Позивач прийняв у дар земельну ділянку площею - 0.1000 га. розташовану на території [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:123:0064. Відповідно до п.1.2 Договору земельна ділянка належить власнику па підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №156397. виданою 16.08.2007 року на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 23.05.2007р. № 2 15 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі ;а №010710402316. Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 02.12.2011 року, засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М.. та зареєстровано в реєстрі за №3859 [PERSON] передає безоплатно у власність [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку прощею 0,0322 га, розташовану на території [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:01:123:0071. Відповідно до п.1.2 Договору земельна ділянка належить власнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №319739, виданого 27.02.2009 року на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 17.10.2008р. №6212 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №0108101100584. Відповідно до Інформаційної довідки №400726426 від 24.10.2024 року Позивачу стало відомо, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 18.01.2016 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровській області (на сьогоднішній день ліквідовано) було накладено обтяження (арешт) на все майно боржника - [PERSON] . Також, відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, на сьогоднішній день право власності на земельні ділянки кадастровий номер 1210100000:01:123:0064 та №1210100000:01:123:0071 зареєстровано на [PERSON] . Відповідно до п.6.4.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме манно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом. В день дарування земельних ділянок (28.11.2011р. та 02.12.2011р.) відповідна інформація не була внесена до Державного реєстру речових прав, адже такого чинне на той момент законодавства такого не передбачало. Враховуючи викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська суду від 08 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська суду від 03 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її участі, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у наданій заяві позовні вимоги визнав та просив задовольнити позов. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Із доданих документів до позовної заяви, судом встановлено, що відповідно до договору дарування земельної ділянки від 28.11.2011 року, засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., та зареєстровано в реєстрі за №3803 [PERSON] передав Позивачу безоплатно у власність, а Позивач прийняв у дар земельну ділянку площею - 0.1000 га. розташовану на території [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:123:0064. Відповідно до п.1.2 Договору земельна ділянка належить власнику па підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №156397. виданою 16.08.2007 року на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 23.05.2007р. № 2 15 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі ;а №010710402316. Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 02.12.2011 року, засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М.. та зареєстровано в реєстрі за №3859 [PERSON] передає безоплатно у власність [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку прощею 0,0322 га, розташовану на території [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:01:123:0071. Відповідно до п.1.2 Договору земельна ділянка належить власнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №319739, виданого 27.02.2009 року на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 17.10.2008р. №6212 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №0108101100584. Відповідно до Інформаційної довідки №400726426 від 24.10.2024 року Позивачу стало відомо, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 18.01.2016 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровській області (на сьогоднішній день ліквідовано) було накладено обтяження (арешт) на все майно боржника - [PERSON] . Також, відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, на сьогоднішній день право власності на земельні ділянки кадастровий номер 1210100000:01:123:0064 та №1210100000:01:123:0071 зареєстровано на [PERSON] . Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Також суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та спрямований на забезпечення визнання та захисті таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У свою чергу, обтяження - це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування. їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Згідно ч.5 ст.3 Закону, державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Відповідно ст. 12 Закону, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, па підставі яких проведено реєстраційні дії. а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій. га відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Ведення Державного реєстру прав здійснюється з використанням програмного забезпечення, що забезпечують його сумісність і взаємодію з іншими інформаційними системами та мережами, що становлять інформаційний ресурс держави. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі. Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним і не підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Таким чином, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed