Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

В січні 2025 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті старшого солдата [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця військової частини [NUMBER] , який загинув [INFO] поблизу н.п. Стариця, Чугуївського району Харківської області під час здійснення заходів із захисту Батьківщини. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що вона є матір`ю [PERSON] , який зник безвісті 16.05.2024 року. Як вбачається із акту службового розслідування від 18.07.2024 року №609/8722 «16.05.2024 року в проміжок часу між 13-28 та 13-50 група військовослужбовців 5 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] у складі: старший лейтенант [PERSON] , старший солдат [PERSON] , солдат [PERSON] , солдат [PERSON] , переміщуючись між будинками в населеному пункті Стариця Харківської області в межах РОП «Ібіс» з метою рекогносцировки місцевості для покращення тактичного положення, натрапила на засідку противника. Відбувся стрілецький бвй, в результаті чого номер обслуги 1 відділення охорони 5 роти охорони, почалася детонація боєприпасів, ймовірно, розрив гранати, і почалася пожежа. Також в цей час було поранено командира 2 взводу охорони 5 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] . В період, поки надавали первинну медичну допомогу старшому лейтнанту [PERSON] , обвалився дах будівлі, і евакуювати тіло старшо солдата [PERSON] було неможливо без ризику для життя інших військовослужбовців. Про це засобами радіозв`язку капітану [PERSON] повідомив солдат [PERSON] . У зв`язку із наведеним, відповідно п. 1 висновків службового розслідування, старший солдат [PERSON] вважається зниклим безвісти із 16.05.2024 року. При цьому із акту службового розслідування досконало встановлено факт отримання [PERSON] поранення, несумсного із життям, а визнання його зниклим безвісти відбулось лише через неможливість евакуювати тіло. У зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть чоловіка, вона не має можливості скористатись своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, пов`язаними із смертю сина, зокрема: спадкування, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, та інше. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 31.01.2025 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимогу заяви підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи- військової частини [NUMBER] - Савицький А.О. просив відмовити у задоволенні заяви з підстав зазначених в запереченнях. Представники заінтересованих осіб Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст.82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години З0 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, указами Президента України В. Зеленського строк дії воєнного стану продовжено й надалі. Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Відповідно дост.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII воєнний стан-це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або вокремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних длявідвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Щодо суб`єктного складу учасників справи суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Як визначено ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Також, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій. Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Враховуючи вище наведене суд вважає, що [PERSON] , як матір особи, щодо якої вирішується питання про встановлення юридичного факту (факту смерті), має право на звернення до суду з цією заявою. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 10.06.2024 року №20240610-315, [PERSON] , [INFO] зник безвісти на території бойових дій. За заявою [PERSON] від 21.05.2024 року про, те, що 16.05.2024 року її син військовослужбовець ЗСУ в/ч [NUMBER] [PERSON] під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Стариця Чегуївського району Харківської області, зник безвісти та його місцезнаходження невідоме внесено відомості до ЄРДР 21.05.2024 року, кримінальне провадження №12024100080001713. Як вбачається з Витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 27.08.2024 року про результати службового розслідування, 16.05.2024 року о 14:45 до 17:15 противник здійснив спробу штурмових дій за підтримки артилерії та ударних БПЛА по позиціям [INFO] . В результаті чого зник безвісті військовослужбовець, що перебував на позиції, а саме - номер обслуги 1 відділення охорони 2 взводу охорони 5 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] старший солдат [PERSON] перебував у засобах індивідуального захисту, а саме: бронежителі та шоломі кевларовому. Зникнення безвісті номера обслуги 1 відділення охорони 2 взводу охорони 5 роти охрони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] старшого солдата [PERSON] відбулося 16.05.2024 року, під час виконання бойового завдання на позиціях підрозділу в ОТУ « [INFO] » (населений пункт [ADDRESS]) під час здійснення ним заходів із захисту Батьківщини. Відповідно до сповіщення №148 від 18.05.2024 року старший солдат [PERSON] , [INFO] , який призваний на військову службу [INFO] 24.02.2022 року, зник безвісти 16.05.2024 року поблизу н.п. Стариця, Чугуївського району, Харківської області, внаслідок бойвих дій під час виконання бойового завдання. Згідно акта службового розслідування від 18.07.2024 року №609/8722, зникнення безвісти номера обслуги 1 відділення охорони 2 взводу охорони 5 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] старшого солдата [PERSON] відбулося 16.05.2024 року, під час виконання бойового завдання на позиціях підрозділу в ОТУ « [INFO] » (населений пункт [ADDRESS] ) під час здійснення ним заходів із захисту Батьківщини. Також як вбачається із вказаного акту, 16.05.2024 року в проміжок часу між 13:28 та 13:50 група військовослужбовців 5 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] у складі: старший лейтенант [PERSON] , старший солдат [PERSON] , солдат [PERSON] , солдат [PERSON] , переміщуючись між будинками в населеному пункті Стариця Харківської області в межах РОП «Ібіс» з метою рекогносцировки місцевості для покращення тактичного положення, натрапила на засідку противника. Відбувся стрілецький бій, в результаті чого номер обслуги 1 відділення охорони 2 взводу охорони 5 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] старший солдат [PERSON] отримавпоранення, несумісні з життям. В цей час в будинку, біля якого здійснювали рекогносцировку місцевості військовослужбовці 5 роти охорони, почалася детонація боєприпасів, ймовірно, розрив гранати, і почалася пожежа. Також в цей час було поранено командира 2 взводу охорони 5 роти охорони [NUMBER] батальйону охорони військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] . В період, поки надавали первинну медичну допомогу старшому лейтенату [PERSON] , обвалився дах будівлі, і евакуювати тіло старшого солдата [PERSON] було неможливо без ризику для життя інших військовослужбовців. Про це засобами радіозв`язку капітану [PERSON] повідомив солдат [PERSON] .. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Згідно з ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» та п.11.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 №296/5 при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заявник повинен надати свідоцтво про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану П. 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 1 Об/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пп.2.2 п.2). При цьому забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого прижитті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті. Патологоанатом, як правило, видається лікарське свідоцтво про смерть на підставі розтину трупів (пп.2.4 п.2). Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі фельдшерської довідки про смерть (форма № 1 Об/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545, фельдшерська довідка про смерть видається лише на підставі медичної документації, яка відображає стан хворого до його смерті, якщо немає підозри на насильницьку смерть і причина смерті може бути встановлена точно (п.2.4). Для заявника встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті її сина [PERSON] , є необхідним для державної реєстрації смерті в органах РАЦСу, оскільки від цього залежить виникнення її особистих, сімейних, цивільних, соціально правових та майнових прав, зокрема, щодо спадкування, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, та інше. У зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть сина, заявник не має можливості скористатись своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, пов`язаними із смертю сина, зокрема: спадкування, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, та ін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. 09.03.2022 року затверджено Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я, Офісу Генерального прокурора за № 177/450/46 про Порядок взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції України, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини під час воєнного стану на території України. Даним порядком передбачено, що за умов явних ознак вогнепальної, вибухової, опікової, хімічної, радіаційної або іншої травми, як результату бойових дій, незалежно від того, чи є постраждалий військовим або цивільним, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем судово-медичним експертом на підставі зовнішнього огляду. Умовою для використання подібного алгоритму є обов`язкове фотографування трупа із достатнім цифровим документуванням, обов`язковий відбір матеріалу для судово-імунологічного та можливого молекулярно-генетичного дослідження (за необхідності), а також за можливості збереження елементів, що стали причиною травмування. Огляд трупа на місці його виявлення проводиться слідчим із залученням судово-медичного експерта або лікаря. У разі неможливості огляду трупа на місці його виявлення (обстріли, проведення бойових дій тощо) огляд трупа здійснюється слідчим в бюро судово-медичної експертизи або іншому спеціально визначеному та облаштованому безпечному місці, із залученням судово-медичного експерта або лікаря з можливим подальшим направленням трупа для проведення судово-медичної експертизи (розтину) трупа. Оскільки тіло [PERSON] не було евакуйоване з місцевості населеного пункту Стариця Харківської області, видача лікарського свідоцтва чи фельдшерської довідки про його смерть неможлива, що у свою чергу унеможливлює державну реєстрацію його смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану та видачу свідоцтва про його смерть. У відповідності до правового висновку викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 в справі №490/6057/19-ц - встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення (факту смерті) підлягає задоволенню. Відповідно до п. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Враховуючи те, що військова агресія рф проти України розпочалася 24.02.2022 року, наразі чинним законодавством України не встановлений порядок набрання рішенням у справах про встановлення факту смерті на території, на якій ведуться бойові дії законної сили, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України визначити, що рішення про встановлення факту смерті особи на території, де ведуться бойові дії, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. 49 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved