Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс (далі ТОВ\~Діджи Фінанс) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України, у розмірі 1475,20 доларів США, яка на момент підрахунку штрафних санкцій у грн. становить 57970 грн. 34 коп. В обґрунтування вимог зазначало, що 30 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №\~014/04-02/392, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000 доларів США. 30 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] було укладено договір поруки №\~б/н до кредитного договору від 30 травня 2007 року. 10 червня 2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі №\~361/8852/15 за позовом Відкритого акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~014/04-02/392 від 30 травня 2007 року в розмірі 8618 доларів США 85 центів. 07 грудня 2022 року між Акціонерним товариством Райффайзен Банк та Акціонерним товариством Оксі Банк було укладено договір про відступлення прав вимоги №\~114/2-54, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №\~014/04-02/392 від 30.05.2007 року відступлено до АТ\~Оксі Банк. 07 грудня 2022 року між Акціонерним товариством Оксі Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс було укладено договір про відступлення прав вимоги №\~014/2-54-1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №\~014/04-02/392 від 30.05.2007 року відступлено ТОВ\~Цикл Фінанс. 08 грудня 2022 року між ТОВ\~Цикл Фінанс і ТОВ\~Діджи Фінанс було укладено договір про відступлення прав вимоги №\~014/2-54-1, за умовами якого прав грошової вимоги за кредитним договором №\~014/04-02/392 від 30.05.2007 року відступлено ТОВ\~Діджи Фінанс. 30 березня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області замінено стягувача Акціонерне товариство Райффайзен Банк на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс у виконавчому провадженні за виконавчими листами №\~361/8852/15, виданими на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач, посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України зазначав, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 3\~% річних, що складає 1475,20 доларів США, провівши розрахунок за формулою: сума санкцій=Сх3хД:365:100, де С-сума заборгованості, Д-кількість днів прострочення. Вказуючи на те, що основна сума боргу з 11.06.2016 року по 23.02.2022 року склала 8618,84 доларів США. На момент підрахунку штрафних санкцій за курсом 1 долар = 39,2966 грн., а загалом штрафні санкції в грн. становлять 57970 грн. 34 коп. 13 червня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки остання померла до пред`явлення позову, відкрито провадження у справі до [PERSON] в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду по суті. Представник ТОВ\~Діджи Фінанс Заєць О.В. у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подавав, причини неявки суду невідомі. Провівши розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 30 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль та відповідачем [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №\~014/04-02/392, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000 доларів США, із сплатою 14,5\~% річних та одноразової комісії 0,99\~%, строком на 84 місяці та з погашенням відповідно до графіків погашення (Додаток 1 до цього договору), що є невід`ємною частиною цього договору. 30 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] укладено договір поруки №\~б/н до вказаного вище кредитного договору від 30 травня 2007 року. 10 червня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі №\~361/8852/15 позов Відкритого акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~014/04-02/392 від 30.05.2007 року в розмірі 8618 доларів США 85 центів задоволено. 07 грудня 2022 року між Акціонерним товариством Райффайзен Банк та Акціонерним товариством Оксі Банк було укладено договір про відступлення прав вимоги №\~114/2-54, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №\~014/04-02/392 від 30.05.2007 року відступлено АТ\~Оксі Банк. 07 грудня 2022 року між Акціонерним товариством Оксі Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс було укладено договір про відступлення прав вимоги №\~014/2-54-1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №\~014/04-02/392 від 30.05.2007 року відступлено ТОВ\~Цикл Фінанс. 08 грудня 2022 року між ТОВ\~Цикл Фінанс і ТОВ\~Діджи Фінанс укладено договір про відступлення прав вимоги №\~014/2-54-1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №\~014/04-02/392 від 30.05.2007 року відступлено ТОВ\~Діджи Фінанс. 30 березня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області замінено стягувача Акціонерне товариство Райффайзен Банк на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс у виконавчому провадженні за виконавчими листами №\~361/8852/15, виданими на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Судом встановлено, що у провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль заборгованість за кредитним договором у розмірі 8618 доларів США 85 центів, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 204884 грн. 25 коп. Стягнуто із [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі по 1536 грн. 63\~коп. із кожного. Також суд встановив, що 29 липня 2016 року на підставі вищевказаного рішення та заяви представника АТ\~Райффайзен Банк Аваль Косович І.А., Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчі листи. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року видано дублікат виконавчого листа №\~361/8852/15-ц, щодо боржника [PERSON] , виданого на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та поновлено Акціонерному товариству Райффайзен Банк Аваль строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №\~361/8852/15-ц, який виданий Броварським міськрайонним судом Київської області щодо стягнення заборгованості із [PERSON] у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. У ч 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №\~342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №\~444/9519/12 від 28 березня 2018 року, у справі №\~310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №\~300/438/18. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3\~% річних не є неустойкою в розумінні положень ст. 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3\~% річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №\~444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №\~310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №\~202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі №\~310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №\~916/190/18. Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада2019 року у справі №\~127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 76, ст. 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи .Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими, речовими і електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили. Перевіряючи обґрунтованість поданого 29 травня 2024 року ТОВ\~Діджи Фінанс до суду позову та письмових доказів, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки матеріали справи не містять достовірних та переконливих доказів наявної суми заборгованості в розмірі 8618,84 доларів США станом на дату звернення із вказаним вище позовом до суду, на яку позивачем нараховані 3\~% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, саме лише посилання на наявне судове рішення про стягнення боргу та заміну сторони стягувача, без належного підтвердження наявної (непогашеної, частково сплаченої частини) суми боргу із нарахуванням 3\~% річних за період з 11.06.2020 року до 23.02.2022 року не є належним підтвердженням заявлених позовних вимог. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову ТОВ\~Діджи Фінанс у задоволенні позову у повному обсязі, розмір судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed