Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

У лютому 2025 року представник заявника [PERSON] адвокат Жогіна Олена Олександрівна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися визначену відстань у 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; -заборонити [PERSON] \~особисто і\~через третіх\~осіб розшукувати\~ [PERSON] ,\~якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Встановити строк обмежувального припису шість місяців. Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника. В обґрунтування заяви, представник заявника посилається на те, що [PERSON] потерпає від насильства з боку свого чоловіка [PERSON] , з яким вони перебувають на стадії розлучення. [PERSON] дзвонить заявниці, звинувачує у вигаданій подружній зраді, погрожує, принижує, говорить про те, що ніколи її не залишить у спокої. [PERSON] раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Так,\~28\~травня 2024\~року постановою\~Яремчанського міського\~суду Івано-Франківської області №\~354/765/24 [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із вчиненням домашнього насильства по відношенню до [PERSON] за наступних обставин: 04 квітня 2024 року приблизно о 21-00 в с. Поляниця умисно погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою по відношенню до своєї дружини, чим спричинив психологічне насильство. Постановою від 18 листопада 2024 року у справі №\~369/16725/24 Києво-Святошинський районний суд Київської області звільнив [PERSON] від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол серії ВАД №\~244741 від 24.09.2024 року) на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито. Судом було встановлено, що 24 вересня 2024 року близько 22 години [PERSON] за місцем проживання влаштував сварку з дружиною, в якій висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] визнав факт домашнього насильства, пояснив, що психологічну кризу, наразі, проробляє з психологом. Суд вважав, що дії [PERSON] відповідають складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, проте, зважаючи, що кривдник визнав свою поведінкою протиправною та працює з психологом задля недопущення подібної неконтрольованої поведінки, зробив висновок про можливість закриття провадження за малозначністю ст. 22 КУпАП. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення є пояснення заявниці від 24 вересня 2024 року з яких вбачається, що [PERSON] вчинив фізичне насильство: душив її. Як зазначає представник заявника, насильницькі дії [PERSON] не припинив. Переслідування, погрози продовжуються. [PERSON] переслідує заявника, незважаючи на фактичне припинення шлюбних відносин: дзвонить, пише смс, супроводжуючи все нецензурною лайкою, образами та погрозами, вчиняє насильницькі дії, морально принижує. [PERSON] \~неодноразово зверталася\~до працівників\~поліції.\~Так,\~черговий раз\~31\~січня 2025\~року приблизно\~об 11\~год.\~45\~хв.\~ [PERSON] \~зателефонував заявнику,\~звинувачував у\~подружній зраді,\~вимагав пояснень,\~говорив,\~що не\~залишить її\~у спокої,\~буде «мучати»,\~дзвонити,\~приїздити,\~«буде спамити\~його,\~буде гірше».\~З цього\~приводу заявник\~звернулася до\~Відділення поліції\~№ 5\~ГУ НП\~в Київській\~області з\~приводу притягнення\~до відповідальності\~ [PERSON] \~(заява\~зареєстрована за\~№ 11/52).\~Заявнику повідомили,\~що відповідь\~вона отримає\~протягом 30\~днів. Також представник заявника вважає необхідним зазначити, що переслідування [PERSON] не обмежуються телефонними дзвінками та смс повідомленнями. Він здійснює грошові перекази (на мізерні суми) на банківську картку заявника, які супроводжує коментарями з погрозами та образами. Також, за період з грудня 2024 року по лютий 2025 року [PERSON] надіслав на адресу заявника чисельні смс-повідомлення у Viber, WhatsApp, Телеграм з номеру телефону [NUMBER] , які супроводжувалися не тільки нецензурною лексикою, але й прямими погрозами в переслідуванні, контролі, помсті, розповсюдженні недостовірної інформації за місцем роботи заявника. У зв`язку із викладеним, з метою забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів [PERSON] , представник заявника звертається до суду, просить задовольнити подану заяву та встановити відносно [PERSON] обмежувальний припис строком на шість місяців. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження із призначенням судового засідання. У судовому засіданні заявник та представник заявника подану заяву підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Заявник зазначила, що заінтересована особа [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння розбив пляшку, підійшов до неї та почав погрожувати. У зв`язку із чим, зважаючи на постійні погрози з боку заінтересованої особи, заявник вважає, що колишній чоловік несе загрозу для неї, а тому заява підлягає задоволенню. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису. У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , що є сусідкою та подругою заявника, а також раніше спілкувалась із заінтересованою особою [PERSON] . Так, свідок повідомила суду, що ввечері 24 вересня 2024 року заявник написала їй повідомлення про необхідність викликати поліцію. В подальшому, [PERSON] здійснила спробу зателефонувати сусідці, однак остання на дзвінок не відповідала. Коли приїхала поліція, до свідка прийшла [PERSON] , в якої на обличчі були сліди крові. Так, заявник повідомила свідку, що [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння побив її. В подальшому свідок із заявником пішли до неї в квартиру для дачі пояснень працівникам поліції. В цю ніч [PERSON] у квартирі не ночував. Крім того, свідок вказала, що особисто чула як [PERSON] кричав на заявника нецензурною лайкою. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про видачу обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 вересня 2023 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] та [PERSON] з 09 вересня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 2025 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 21 лютого 2025 року складено відповідний актовий запис №\~24. Після розірвання шлюбу сторони прізвища не змінювали. Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року у справі №\~354/765/24, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із вчиненням домашнього насильства по відношенню до [PERSON] . Постановою встановлено, що 04 квітня 2024 року приблизно о 21-00 в с. Поляниця [PERSON] умисно погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою по відношенню до своєї дружини, чим спричинив психологічне насильство. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2024 року у справі №\~369/16725/24 [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол серії ВАД № 244741 від 24.09.2024 року) на підставі ст. 22 КУпАП та обмежившись усним зауваженням, провадження у справі було закрито. Постановою встановлено, що 24 вересня 2024 року близько 22 години [PERSON] за місцем проживання влаштував сварку з дружиною [PERSON] , в якій висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] визнав факт домашнього насильства, пояснив, що психологічну кризу, наразі, проробляє з психологом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з такого. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, зокрема рідні брати. Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №\~475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України. Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилалась заявник, суд приймає до уваги її аргументи, які посилаючись на докази, підтверджують факти неодноразових конфліктів між сторонами, звернення з приводу неправомірних дій заінтересованої особи до правоохоронних органів, застосування психологічного насильства до заявника, підтверджене судовими рішеннями, а тому оцінивши наявні ризики, суд з метою запобігання продовження вчинення насильства щодо заявника вважає доцільним застосувати до [PERSON] обмежувальний припис строком на 6 місяців, з обмеженнями запропонованими заявником. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved