Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] , через свого представника, адвоката Іванову Н. С. звернулась до суду з позовною заявою про відшкодування завданої шкоди. Стороною позивача до суду подано уточнену позовну заяву, яка прийнята судом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.06.2023 в квартирі [ADDRESS] , власниками якої є відповідачі, сталась пожежа, внаслідок якої було ушкоджено майно квартири [ADDRESS] , яка знаходиться поверхом вище. Актом про пожежу від 28.06.2023 зафіксовано, що джерело розповсюдження пожежі знаходиться в квартирі [ADDRESS] . У наслідок пожежі знищено особисті та побутові речі, кондиціонер, квартира має пошкодження у вигляді закопчених стін та стелі. Також в Акті про пожежу зафіксовано, що внаслідок пожежі пошкоджено облицювання балкону квартири [ADDRESS] , побутові та особисті речі, закопчена стіна та стеля. Знищення й пошкодження майна, належного позивачу, сталось внаслідок незабезпечення відповідачами пожежної безпеки у власному житлі. Згідно із висновком експерта, за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, розмір матеріальної шкоди внаслідок пожежі, яка відбулась 28.06.2023 для квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 144809,50грн. На підставі наведеного позивачка просить стягнути з відповідачів заподіяну майнову шкоду з кожного по 79904,75грн, моральну шкоду в розмірі 7500,00грн з кожного та судові витрати по 34457,49грн з кожного із відповідачів. 06.10.2023 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної для подання відзиву на позовну заяву. 07.12.2023 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що відповідно до листа Деснянського РУ ГУ ДСНС України в м.Києві від 07.07.2023, ймовірною причиною виникнення пожежі в квартирі відповідача є потрапляння малокалорійного джерела запалювання на горючі метали. Відповідно до Акту про пожежу від 28.06.2023, пожежу виявлено 28.06.2023 о 16год 53хв, а о 16год 54хв до ДСНС надійшло повідомлення про пожежу. Тобто відповідач вжив всіх можливих заходів щодо ліквідації пожежі та мінімізації його наслідків. Будь-які документи, які вказують на протиправну поведінку відповідача, що спричинило пожежу - відсутні. Не встановлено порушення відповідачем чинних правил пожежної безпеки. Також вказує, що розмір матеріальної шкоди внаслідок пожежі, відповідно до висновку експерта, значно завищена. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 13.12.2023 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, витребувано у РУ ГУ ДСНС України в м. Києві, витяг з журналу обліку пожеж з інформацією про пожежу, яка виникла 28.06.2023 в квартирі № 66 з розповсюдженням на балкон квартири [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] , та фотографії місця пожежі, які робились під час складання Акту. 09.04.2024 до суду від Деснянського РУ ГУ ДСНС України в м. Києві, на виконання ухвали суду, надійшов Звіт про причину виникнення пожежі з фото таблицею та витяг з журналу обліку пожеж з інформацією про пожежу, яка виникла 28.06.2023. 16.04.2024 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у зв`язку із смертю відповідача [PERSON] , провадження в цивільній справі № 754/13507/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування завданої шкоди - зупинено до встановлення та залучення у справі правонаступника. 25.09.2024 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Витребувано у 15 Київської державної нотаріальної контори інформацію щодо кола спадкоємців та чи відкривалась спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 25.10.2024 до суду від 15 Київської державної нотаріальної контори, на виконання ухвали суду, надійшов лист, відповідно до якого зазначено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після померлого [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заводилась. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Іванова Н. С. в судових засіданнях позов підтримували та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Тарасенко І. В. в судових засіданнях заперечував проти позову. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`являлась. Про дачу, час та місце розгляд справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. У судому засіданні 30.01.2025 суд заслухав свідків: [PERSON] та [PERSON] . Свідки надавали однакові свідчення та зазначали, що вони є сусідами по будинку. Вказували, що пожежа розпочалась саме з квартири відповідачів, а полум`я від пожежі підіймалось на балкон позивачки [PERSON] . Додали, що зовнішній блок кондиціонера позивачки згорів. А її квартира була пошкоджена, все було закопчено. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши учасників судового розгляду та взявши до уваги свідчення свідків, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. Згідно із свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1994, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Відповідно до Свідоцтва на спадщину за законом, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Згідно із листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за даними реєстрових книг, об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть. Як убачаються з листа 15 Київської державної нотаріальної контори, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після померлого [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заводилась. Відповідно до Акту про пожежу, складеною комісією у складі інспектора відділу ЗНС та ЗЦЗ Деснянського РУ ГУ ДСНС України в м. Києві, капітана служби цивільного захисту Мозоля А. С., громадян [PERSON] , [PERSON] , про те що 28.06.2023 о 16год 52хв в 9 поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , виникла пожежа (2 під`їзд, 8 поверх) балкон. Пожежу виявлено 28.06.2023 о 16год 53хв. Повідомлення про пожежу надійшло 28.06.2023 о 16год 54хв від невідомої особи. Пожежу ліквідовано 28.06.2023 о 17год 30хв. Пожежею знищено облікований балкон квартири № 66 , побутові та особисті речі. Пожежею пошкоджено особисті та побутові речі квартири № 66 , кондиціонер, вікна квартири № 66 , закопчено стіни та стелю квартири № 66 , обліцований балкон квартири № 70 , особисті та побутові речі квартири № 70 , закопчено стіни та стелю квартири № 70 . Позивачка [PERSON] 28.06.2023 звернулась до Деснянського УП ГУ НП із заявою про те, що 28.06.2023 о 17год 10хв за адресою: [ADDRESS] , внаслідок пожежі, що виникла у квартирі поверхом нижче, було оплавлено віконні пластикові рами, потріскалось скло вікон та покрито копоттю стелю і меблі в кімнаті. Це й факт підтверджується Протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, або таке що готується. Згідно із Звіту Деснянського РУ ГУ ДСНС України в м. Києві про причину виникнення пожежі від 30.06.2023 зазначено, що причиною пожежі, яка сталась 28.06.2023, на балконі квартири № 66 житлового будинку - є потрапляння (занесення) малокалорійного джерела запалювання (жару тліючої сигарети, полум`я запальнички, сірника чи інш.) на горючі матеріали у житловій кімнаті. Відповідно до Витягу із журналу реєстрації про пожежу та обліку пожеж, справа № 29-53 т. 2,: 1. № з/п 303. 2. Дата та час надходження інформації про пожежу: 28.06.2023, 1654, ОДП (13-ДПРЧ), р/т Семененко. 3. Стислий зміст заяви: [ADDRESS] , з квартири іде дим. 4. Коли та кому доручено розгляд інформації, підпис про ознайомлення: [PERSON] , [PERSON] , до виконання; ознайомлений [PERSON] , 28.06.2023. 5. № пожежі, що підлягає обліку: 209. 6. Дата виникнення пожежі, найменування об`єкта його повна адреса, належність: 28.06.2023, житловий будинок, балкон кв. [ADDRESS] . 7. Причина пожежі (ймовірна, остаточна): потрапляння малокалорійного джерела запалювання. 8. Матеріальні збитки (прямі, побічні), загиблі та травмовані люди , загиблі тварини: пр.- 0, поб - 1570293 . 9. Вжиті заходи за інформацією: направлено до органів досудового розслідування: Матеріали направлено до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві № 712901-518/712901 від 30.06.2023, ЄО26804. 10. Результати звірок: 11.07.2023 № 1 т.278/72. Судовим експертом ТОВ «Експертно-дослідницька служба України» Комашком Р. В. 28.08.2023 зроблено Висновок № 1016/08/2023 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи. Відповідно до якого дійсний розмір матеріальної шкоди внаслідок пожежі (що відбулась 28.06.2023) у квартирі [ADDRESS] , станом на дату проведення експертизи становить 144809,50грн. Відповідно до Рахунку-фактури № 102/07 від 26.07.2023 та квитанції № 36 від 29.07.2023 вартість будівельно-технічної експертизи становила 18000,00грн. Згідно із Актом технічного стану обладнання № 1108001 від 11.08.2023, виготовленого ТОВ «Клімат Центр», за результатами проведення обстеження технічного стану системи кондиціювання кондиціонеру LG S09LHP, який встановлений за адресою: [ADDRESS] - кондиціонер відновленню не підлягає. Необхідна заміна кондиціонера на новий зовнішній та внутрішній блок, так як є домішки в холодильному контурі у вигляді окалин, необхідна заміна фреонової магістралі на нову. Заміна фреонової магістралі та внутрішнього блоку необхідна тому що цей кондиціонер працював на старому холодоагенті R22, на якому вже обладнання не випускають, це обладнання та фреонова магістраль несумісне з новим. Необхідний демонтаж існуючого кондиціонера та фреонової траси. Відповідно до Рахунку-фактури № 100801 від 10.08.2023 та квитанції № 239 від 10.08.2023 вартість діагностики кондиціонера становила 880,00грн. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом статей 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 4, 5 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України). Нормами статей 151, 156, 177 ЖК України визначено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержуватись чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. За приписами ч. 3 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України, забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання, а щодо фізичних осіб-підприємців - особисто. Частиною шостою статті 55 Кодексу цивільного захисту населення передбачено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Саме власник несе повну відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.06.2019 у справі № 902/435/18). Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди,саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27.12.2019 у справі № 686/11256/16-ц). Пожежа - це неконтрольоване горіння вогню, що поширюється в просторі та створює загрозу життю і здоров`ю людей, спричиняє значні матеріальні втрати. Причиною загоряння часто стають пошкодження комунікацій чи злочинна недбалість. Визначення розміру матеріальної шкоди внаслідок пожежі потрібна для встановлення величини шкоди, яку було завдано нерухомості та майну, що в ній знаходиться. Джерелом компенсації отриманої шкоди може бути винуватець пожежі (фізична чи юридична особа), або страхова компанія. Отже під час розгляду справи беззаперечно встановлено, що 28.06.2023 в квартирі [ADDRESS] , виникла пожежа. Унаслідок пожежі було пошкоджено зокрема майно квартири [ADDRESS] , а саме обліцований балкон квартири, особисті та побутові речі квартири, закопчено стіни та стелю квартири № 70 . Причиною пожежі, згідно Звіту Деснянського РУ ГУ ДСНС України в м. Києві, яка сталась 28.06.2023, на балконі квартири № 66 житлового будинку - є потрапляння (занесення) малокалорійного джерела запалювання (жару тліючої сигарети, полум`я запальнички, сірника чи ін.) на горючі матеріали у житловій кімнаті. Звіт Деснянського РУ ГУ ДСНС України в м. Києві про причину виникнення пожежі від 30.06.2023 учасниками справи не оспорювався та не визнався у встановленому порядку недійним. Крім того, суд бере до уваги свідчення свідків, яка вказували, що пожежа розпочалась саме з квартири відповідачів, а полум`я від пожежі підіймалось на балкон позивачки, що призвело до пошкоджень її балкона та квартири. Таким чином, суд вважає, що пожежа сталася саме з вини відповідачів, оскільки вони не дотримувались вимог пожежної безпеки при використанні джерел запалювання (жару тліючої сигарети, полум`я запальнички, сірника чи інше), що вказує на причинний зв`язок між збитками позивача та діями відповідачів. Згідно із Висновку експерта, за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, розмір матеріальної шкоди внаслідок пожежі, яка відбулась 28.06.2023 для квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 144809,50грн. Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Зі змісту ст. 72 ЦПК України вбачається, що експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Стаття 7 Закону України «Про судову експертизу" передбачає, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Згідно із ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу" вбачається, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу" Судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Стаття 2 Закону України «Про пожежну безпеку» передбачає, що забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників, а в жилих будинках приватного житлового фонду та інших спорудах, на дачах і садових ділянках - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19.10.2004 № 126, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.11.2004 за № 410/10009, були затверджені Правила пожежної безпеки в Україні (далі - Правила). Згідно із п. 2 Правил, забезпечення пожежної безпеки в житлових будинках державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на власників цих будинків або на повноважені ними органи, а в житлових приміщеннях (квартирах) - також і на квартиронаймачів (членів ЖБК). Взаємні зобов`язання власника і квартиронаймача щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором житлового-найму, а членів ЖБК - статутом. Забезпечення пожежної безпеки в житлових будинках (квартирах) приватного житлового фонду та інших приватних, окремо розташованих господарських спорудах гаражах, на територіях, а також у дачних будинках, на садових ділянках покладається на їх власників чи наймачів, якщо інше не обумовлено договором найму. Стаття 36 Закону України «Про пожежну безпеку» регламентує, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані у зв`язку з порушенням ними протипожежних вимог, відповідно до чинного законодавства. Виходячи з аналізу зазначених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні випадку пов`язаного з пожежею повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (висновком) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про судову експертизу" та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 N53/5 (з відповідним змінами). Разом з тим, суд критично ставиться до тверджень сторони відповідача про те, що у Висновку експерта сума матеріальної шкоди в розмірі 144809,50грн була значно завищена. Оскільки Висновок був зроблений відповідно до чинного законодавства та Методичних вказівок, на підставі поданих позивачкою документів, зокрема Акту про пожежу від 28.06.2023. При цьому експерт здійснював обстеження об`єкту особисто, про що зазначено у Висновку. Клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи у разі не згоди із зазначеним Висновком експерта, відповідачем та його представником заявлено не було. При тому що в судовому засіданні було встановлено, що квартира після пожежі ще не відремонтована. А тому твердження сторони відповідача щодо неправильності проведення вказаного експертних досліджень та судової експертизи зводяться лише до не згоди із їхніми результатами. Отже суд бере до уваги в якості належного та допустимого доказу Висновок експерта № 1016/08/2023 за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди внаслідок пожежі, яка відбулась 28.06.2023 для квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 144809,50грн, оскільки відповідає вимогам Закону України "Про судову експертизу" та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 N53/5 (з відповідним змінами). Відповідно до частини 1 та 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку щодо застосування норм права викладеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/7281/15 від 23.01.2018 відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Аналізуючи положення процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. У процесі розгляду справи стороною відповідача не спростовано, що квартира позивачки зазнала пошкоджень в наслідок пожежі, яка розпочалась з квартири відповідачів. Також не спростовано, що причиною пошкодження квартири сталось в наслідок потрапляння (занесення) малокалорійного джерела запалювання (жару тліючої сигарети, полум`я запальнички, сірника чи ін.) на горючі матеріали у житловій кімнаті. Отже суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі, відповідно до Висновку експерта становить 144809,50грн, вартість витрат за проведення будівельно-технічної експертизи становить 18000,00грн а вартість діагностики кондиціонера пошкодженого в пожежі становить 880,00грн, що разом складають суму в розмірі 163689,50грн = (144809,50грн + 18000,00грн + 880,00грн) яка підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та доведеною. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже в судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачці були спричинені моральні страждання відповідачами, які призвели до душевних переживань, при тому що позивачка є інвалідом ІІ групи, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивачка, суд вважає, що сума у розмірі 15000,00грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме солідарне стягнення з відповідачів на користь позивачки підлягає відшкодування матеріальної шкоди в загальному розмірі 163689,50грн та моральної шкоди в розмірі 15000,00грн, але по 7500,00грн з кожного відповідача окремо. Так як відповідачі повинні відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, як особи які завдали шкоди майну позивачки. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов до такого. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки [PERSON] здійснював адвокат Іванова Н. С. на підставі Договору про надання правової допомоги від 21.07.2023; Додатку до Договору про надання правової допомоги від 21.07.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1181496; Свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності Серії КВ № 000127. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд вважає, що надані стороною позивача документи є належними та допустимими в розумінні статей 137-138 ЦПК України. Однак витрати в розмірі 68914,98грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт наданий представником позивача з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Суд врахувавши обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру. Виходячи з конкретних обставин справи, взявши до уваги, що позов задоволено частково, та заперечення сторони відповідача, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до розмір 20000,00грн витрат на професійну правничу допомогу, яка відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Отже відповідно до вимог статей 133 та 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00грн, але з кожного окремо по 10000,00грн. До того ж на користь держави з відповідачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20грн, а саме з кожного по 605,60грн, оскільки позивачка, як інвалід ІІ групи, звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial