Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зняття арешту, якою просила зняти арешт з нерухомого майна будинку 8 та земельної ділянки, загальна площа 0,0987 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , накладені на підставі ухвали Нарсуду Ленінського району б/н від 10.12.1992 року на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , відносно власника [PERSON] , [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 4784099, 4784121, 4862730, 4862748, 4862766, зареєстровано 24.04.2007 року, реєстратор: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 03.06.1994 року [PERSON] , будучи власником земельної ділянки та незавершеного будівництва (будинку), які розташовані за адресою: [ADDRESS] , надав довіреність, посвідчену державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, запис в реєстрі №2-3734, на ім`я позивача [PERSON] на розпорядження земельною ділянкою і недобудованим будинком, продати їх по ціні і на умовах, визначених на її власний розсуд. Після, будинок було добудовано [PERSON] та її чоловіком [PERSON] та введено в експлуатацію, та останні відповідно до свідоцтв про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виданих 28.10.1997 року виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 20.09.1996 року №206/10 стали власниками вказаного будинку по 1/2 частині кожний. Маючи намір розпорядитись будинком на власний розсуд, позивач дізналась, що на будинок та земельну ділянку накладено арешт на підставі ухвали Нарсуду Ленінського району б/н від 10.12.1992 року на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , відносно власника [PERSON] , [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 4784099, 4784121, 4862730, 4862748, 4862766, зареєстровано 24.04.2007 року, реєстратор: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області. Наявність обтяження на нерухоме майно порушує їх права власності, а тому, позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного\~суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження; ухвалено проводити розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, не скористався, а тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. Від третьої особи на адресу суду будь-яких пояснень або заперечень не надходило. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.06.1994 року [PERSON] , надав довіреність, посвідчену державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, запис в реєстрі №2-3734, на ім`я [PERSON] на розпорядження земельною ділянкою та продаж за ціну та на умовах на її розсуд, належний йому незакінченим будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно свідоцтва про право власності, [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] на праві приватної власності та складається з одного жилого будинку. Свідоцтво видане 28.10.1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 20.09.1996 року №206/10 (а.с.11). [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, належить 1/2 частина житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] на праві приватної власності та складається з одного жилого будинку. Свідоцтво видане 28.10.1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 20.09.1996 року №206/10 (а.с.12). З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 жовтня 2016 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Адресною карткою за адресою: [ADDRESS] підтверджена реєстрація позивача [PERSON] з 05.02.1998 року, [PERSON] з 09.02.1998 року, а також наявна реєстрація [PERSON] , [INFO] з 20.07.2010 року та [PERSON] , [INFO] з 12.05.2000 року та зняття з реєстрації останнього 20.04.2017 (а.с.17). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається обтяження 4784099 у вигляді арешту, яке зареєстровано 11.04.2007 за №4784099 реєстратором: Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали б/н Нарсуд Ленінський район; об`єктом обтяження є будинок за адресою: [ADDRESS] ; власники [PERSON] , [PERSON] , та обтяження 4784121 у вигляді арешту яке зареєстровано 11.04.2007 за №4784121 реєстратором: Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали б/н Нарсуд Ленінський район; об`єктом обтяження є земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] ; власники [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до листа вих. №01-22/374/2024 від 13.12.2024, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, відсутні відомості щодо ухвали суду від 10.12.1992 про арешт будинку [ADDRESS] , у зв`язку зі знищенням цивільних справ за закінченням терміну зберігання (а.с.25). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У частині 1 статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах. Щодо заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Разом з тим відповідачами у такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. У даній справі предметом спору є вимога [PERSON] про скасування арешту з нерухомого майна будинку 8 та земельної ділянки, загальна площа 0,0987 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , накладені на підставі ухвали Нарсуду Ленінського району б/н від 10.12.1992 року на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , відносно власника [PERSON] , [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 4784099, 4784121, 4862730, 4862748, 4862766, зареєстровано 24.04.2007 року, реєстратор: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області. Проте, відповідачем у справі є лише [PERSON] , при цьому, позивачем помилково зазначено в резолютивній частині позовної заяви власника [PERSON] , оскільки будь-які відомості щодо останнього відсутні. Не зважаючи на це, позивачка не залучила у якості співвідповідача особу [PERSON] , який зазначений як власник разом із іншим власником [PERSON] . Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 362/1294/23 (провадження № 61?15628св23). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року в справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19) вказано, що «відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.» У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». З огляду на викладене вище, відсутність всіх належних відповідачів є підставою для відмови в задоволенні позову. Розглядаючи дану справу, суд звертає увагу на належність суб`єктного складу при вирішенні такого спору. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Так, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.\~Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Вирішуючи даний спір, судом враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), відповідно до якої відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, може бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. В матеріалах справи наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається обтяження 4784099 у вигляді арешту яке зареєстровано 11.04.2007 за №4784099 реєстратором: Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали б/н Нарсуд Ленінський район; об`єктом обтяження є будинок за адресою: [ADDRESS] ; власники [PERSON] , [PERSON] , та обтяження 4784121 у вигляді арешту яке зареєстровано 11.04.2007 за №4784121 реєстратором: Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали б/н Нарсуд Ленінський район; об`єктом обтяження є земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] ; власники [PERSON] , [PERSON] . Проте, власника [PERSON] позивачем не було залучено до участі у справі. Посилання позивача на ухвалу суду Ленінського району м.Дніпропетровська від 23.07.1993 року, якою закрито провадження у справі, суд не приймає до уваги, оскільки обтяження 4784099 у вигляді арешту, яке зареєстровано 11.04.2007 за №4784099 реєстратором: Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали б/н Нарсуд Ленінський район не містить дати постановлення ухвали суду; об`єктом обтяження є будинок за адресою: [ADDRESS] ; власники [PERSON] , [PERSON] , та обтяження 4784121 у вигляді арешту, яке зареєстровано 11.04.2007 за №4784121 реєстратором: Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали б/н Нарсуд Ленінський район також не містить дати постановлення ухвали суду; об`єктом обтяження є земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] ; власники [PERSON] , [PERSON] . Що стосується інших обтяжень за № 4862730 від 24.04.2007, № 4862748 від 24.04.2007, № 4862766 від 24.04.2007 підставами обтяження зазначено ухвала б/н 10.12.1992 Нарсуд Ленінський район. Відповідно до ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з приписами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене вище, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд відносить судові витрати на рахунок позивача. На підставі\~викладеного,

Outcome: dismissed