Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У липні 2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому позивач просить суд про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач наголосив, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народилася донька [PERSON] . Проте, за доводами позивача, з початку спільного проживання у шлюбі подружнє життя у сторін не склалось, тому через два роки позивач був змушений подати позов про розлучення до Малиновського районного суду міста Одеси. 26.09.2019 року Малиновським районним судом міста Одеси було винесене рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. За твердженнями позивача після розірвання шлюбу дитина почергово залишалась проживати то у позивача, то у відповідача, проте згодом відповідачка взагалі перестала забирати дитину до себе та цікавитись нею. Як зазначив позивач, він проживав з донькою в селі Нова Іванівка Болградського району Одеської області, за період окремого відповідачки проживання, він з донькою не змінювали своє місце проживання та свій контактний номер телефону, відповідачці достеменно відомо в якому будинку в селі проживала донька до закінчення дитячого садочку та переїзду з батьком у місто. Як зазначено позивачем відповідачка не проявляла жодної зацікавленості у спілкуванні з дитиною, добровільно дитину не забезпечувала, тому позивач був змушений поставити питання про стягнення аліментів на дитину в судовому порядку та 11.10.2021 року Арцизьким районним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з матері дитини аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Звертаючись до суду із даним позовом позивач зауважив, що станом на дату подання цього позову до суду, заборгованість відповідачки зі сплати аліментів склала 38 497 грн. 31 коп. Також за доводами позивача, відповідачка була притягнута до кримінальної відповідальності згідно вироку Приморського районного суду міста Одеси від 07.10.2021 року по справі 522/424/21 і її було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України. Відтак, на переконання позивача, спосіб життя відповідачки та фінансові проблеми становлять потенційну загрозу для їх спільної дитини, а своєю негативною та протиправною поведінкою відповідачка шкодить інтересам доньки, створює для неї негативний приклад для наслідування. Окрім наведеного позивач зазначив, що відповідачка не виявляє бажання бути присутньою в житті своєї доньки навіть з початку повномасштабного вторгнення сусідньої держави на територію України, не цікавиться станом безпеки дитини. В той же час, за доводами батька, він не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною, про що може свідчити той факт, що відповідач не зверталася до суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, не зверталась з відповідними заявами до органу опіки та піклування, що підтверджує її абсолютну незацікавленість бути поряд з дитиною. Як вказано позивачем, відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси у справі 521/18129/21 від 13.04.2022 року, місце проживання доньки було визначено разом з батьком, при цьому, судом було встановлено, що батько має постійне місце проживання, нормальний стан здоров`я, регулярно працює, позитивно характеризується за місцем проживання, виховує, матеріально утримує, забезпечує, у випадку необхідності, лікування дитини, батьком створені всі умови для проживання та розвитку дитини, в квартирі наявні всі зручні умови для проживання. На переконання позивача, зазначене можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. При цьому, позивач зауважив, що ухилення від виконання юридичного обов`язку це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а тому позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 29.07.2024 року у справі №521/ 11843/24 було відкрито провадження, вирішено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні, клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . 19.02.2025 року на виконання вказаної ухвали до Малиновського районного суду від Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] ». Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 19.02.2025 року у справі №521/11843/24 було закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Відзиву від відповідачки до суду не надійшло, що не є перешкодою для розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами. Від представника Третьої особи - Органу опіки та піклування до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, а також про врахування найкращих інтересів дитини під час вирішення справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з мотивів, викладених письмово у позовній заяві, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та Третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач про причини неявки до суду не повідомила, будь-яких заяв або клопотань суду не заявила. Від представника Третьої особи - Органу опіки та піклування до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, яка розглянута судом та задоволена. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі та призначення до судового розгляду по суті позовних вимог розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Малиновського районного суду міста Одеси, тобто ухвали суду є доступними для ознайомлення та загальновідомими. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та представника Третьої особи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, враховуючи таке. Малиновським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. З копії паспорта позивача вбачається, що він народився [INFO] в селі Нова Іванівка Арцизького району Одеської області. Також з копії паспорта вбачається, що 08.05.2013 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. З витягу з Реєстру територіальної громади Арцизької міської ради Одеської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в Арцизькому районі Одеської області, село Нова Іванівка. З наявної у матеріалах справи копії паспорту відповідачки вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . З Витягу з реєстру територіальної громади Арцизької міської ради Одеської області вбачається, що [PERSON] , яка народилася [INFO] проживає: [ADDRESS] . Зі свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 17.08.2021 року, наявного матеріалах цивільної справи, вбачається що [PERSON] народилася [INFO] від батьків: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.09.2019 року у справі №521/11585/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки КП «Благо 10/3» [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 11.10.2021 року у справі №492/95/21 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 28.08.2021 року і до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Також з матеріалів справи судом вбачається, що вказаний вище судовий наказ про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів перебуває на виконанні у Малиновському відділі державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Зокрема, відповідачка була внесена до Єдиного реєстру боржників 19.10.2023 року як така, що не сплачує аліменти. Постановою про арешт коштів боржника від 19.10.2023 року державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного регіонального управління міністерства юстиції було накладено арешт на грошові кошти боржниці, постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 23.10.2023 року державним виконавцем було встановлено таке тимчасове обмеження [PERSON] , постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23.10.2023 року було встановлено державним виконавцем таке тимчасове обмеження [PERSON] , [INFO] . З довідки про неотримання аліментів від 11.06.2024 року №1202/89 виданій старшим державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі вбачається, що відповідно розрахунку заборгованості від 11.06.2024 року, заборгованість по сплаті аліментів у відповідачки перед позивачем складає 38497 грн. 31 коп. станом на 01.06.2024 року. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 13.04.2022 року у справі №521/18129/21 було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] . Також в матеріалах справи наявний вирок Приморського районного суду міста Одеси від 07.10.2021 року у справі №522/12424/21 відносно відповідачки. З довідки Новоіванівського закладу дошкільної освіти ясла - садка «Сонечко» Арцизької міської ради, яка видана [PERSON] вбачається, що [PERSON] 2018 року народження з серпня 2020 року і до липня 2024 року відвідувала Новоіванівський заклад дошкільної освіти ясла- садок «Сонечко» Арцизької міської ради. У вказаній довідці зазначено, що мати контакту з закладом освіти де виховується дитина не підтримувала жодного разу, не зв`язувалася з адміністрацією садочку, не виявляла зацікавленість справами доньки, дитину до садочку приводили і забирали батько, бабуся, дідусь. З довідки, виданої [PERSON] 18.05.2018 року Новоіванівським ліцеєм з початковою школою та гімназією Арцизької міської ради Одеської області вбачається те, що дитина дійсно зарахована до першого класу Новоіванівського ліцею. З довідки виданої [PERSON] «КНП ЦПМСД» Арцизької міської ради 05.07.2024 року вбачається, що дитина [PERSON] , 2018 року народження з серпня 2020 року перебуває на медичному обліку в Новоіванівській СЛА під наглядом сімейного лікаря, батько постійно консультується з приводу стану здоров`я та фізичного розвитку доньки, відповідально виконує рекомендації лікаря, дитина вакцинована. Вказане також підтверджується наявною в матеріалах справи декларацією з сімейним лікарем [PERSON] . З довідки від 08.07.2024 року виданої [PERSON] ТОВ «ТК Генерація» вбачається, що він працює у вказаному товаристві з 17.01.2022 року менеджером в оптовій торгівлі з окладом 12 500 грн. З довідки виданої [PERSON] ТОВ «ТК Генерація» вбачається, що за період з січня 2024 року по червень 2024 року останній отримав заробітної плати у розмірі 60375 грн. З характеристики [PERSON] , наданої ТОВ «ТК Генерація» від 08.07.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , працює в ТОВ «ТК Генерація» менеджером в оптовій торгівлі з 17.01.2022 року на посаді менеджера, користується авторитетом серед колег, є людиною високої моралі, неконфліктний, не має шкідливих звичок, не порушує трудову дисципліну, самостійно виховує доньку дошкільного віку. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.06.2024 року №383826099 вбачається, що позивач володіє квартирою, загальною площею 52,3 квадратних метри, розташованою в [ADDRESS] . З характеристики наданої Новоіванівським ліцеєм з початковою школою та гімназією Арцизької міської ради від 14.01.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] є ученицею першого класу вказаного ліцею, працьовита, сумлінно ставиться до вивчення всіх предметів, читає, відповідає на питання за змістом, бере активну участь у класних та шкільних заходах, батько, бабуся і дідусь систематично цікавляться успіхами дівчинки. За актом обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS] від 12.09.2024 року, складеного комісією у складі відповідальних осіб Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, судом встановлено, що за вказаною адресою тобто адресою місця проживання відповідачки двері ніхто не відчинив, з`ясувалося, що мешкає за даною адресою [PERSON] , [INFO] та з`ясувати її думку не вдалося. З акту обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS] від 28.10.2024 року, який складено комісію у складі головних спеціалістів відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, вбачається, що дитина живе в одній кімнаті з батьком, одне ліжко, в другій кімнаті є все для навчання, комп`ютер, планшет, засоби особистої гігієни, одяг. 28.10.2024 року з [PERSON] в присутності батька було проведено бесіду, за результатами якої встановлено, що останній раз маму дитина бачила на останній день народження [INFO] , дівчинка повідомила, що іноді спілкується з мамою по телефону, проте з якою періодичністю відповісти не змогла, зі слів дитини вона проживає з бабусею та дідусем в селі Нова Іванівка, до батька приїжджає в гості. 18.02.2025 року Київською районною адміністрацію Одеської міської ради за №2195/01-11 було видано висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] », у якому встановлено, що враховуючи, що мати дитини громадянка [PERSON] , [INFO] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток малолітньої, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку матері та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. На підставі зазначеного, Київська районна адміністрація Одеської міської ради як діючий в інтересах дитини Орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] . Окрім зазначеного, із вказаного вище висновку судом встановлено, що виснуючи про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, Орган опіки та піклування встановив, що [PERSON] жодного разу на запрошення Органу опіки та піклування не з`являлася, а тому, враховуючи зібрані Органом матеріали свідчать про те, що позбавлення відповідачки материнських прав відносно малолітньої доньки буде відповідати інтересами дитини. Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої доньки. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час відхилення аргументів позивача, викладених ним у позовній заяві. В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ч. 1, 2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку. У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, оскільки більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Разом із тим, спір виникає у надчутливих правовідносин, де в центрі повинні стояти інтереси дитини, а тому суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі, з урахуванням того, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, а поведінку батьків (матері/батька) змінити неможливо. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Також, за висновками Верховного Суду, за положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Водночас, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. За цієї обставини, законодавцем встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). У даному разі, за встановлених судом під час розгляду справи обставин, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт непроживання матері разом з дитиною, незацікавленість відповідачки взагалі у житті дитини, як шкільному так і повсякденному, її навчанні, невиконання судового наказу про стягнення аліментів, відсутність будь-яких заходів у лікуванні донечки. Як зазначено у висновку Органу опіки та піклування мати дитини не тільки не з`являлася на численні запрошення на засідання комісії, а і будь-яким чином не приймає участь у житті дитини вже після того, як позивач звернувся до Органу опіки та піклування з відповідною заявою про ініціювання батьком позбавлення відповідачки батьківських прав. З урахуванням наявного у матеріалах справи висновку Органу опіки та піклування, вжиття численних заходів судом щодо повідомлення матері про розгляд справи судом, засідання у яких неодноразово відкладалися, суд виснує, що подані позивачем докази в достатній мірі свідчать про ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, остання без поважних причин залишила доньку без материнської уваги та турботи фактично з досягненням дитини одного року, не спілкується з дитиною в достатньому рівні, участі у її вихованні, розвитку не приймає. При цьому, судом також встановлено, що у відповідачки відсутні перешкоди у спілкуванні з дитиною та позивачем, поведінка відповідачки відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до п. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, наявність між сторонами спірних правовідносин в частині невиконання відповідачкою батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому потребують задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved