Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] , яка діє від себе та від свого неповнолітнього сина [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просив постановити рішення суду, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким , що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач , зазначив, що вказана кімната згідно ордеру №177 серія №00125 від 22.09.2008 року була видана [PERSON] , як відповідальному квартиронаймачу, та який теж там був прописаний. Згодом у сторін народився син, [PERSON] , який за вказаною адресою був зареєстрований 03.06.2024 року. Подружнє життя у сторін не склалося, на початку 2017 року відповідач, зі своїми речами, виїхав з кімнати у інше житло та почав жити окремо. На підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.03.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Відповідач з 2017 року не проживає в даній кімнаті, не оплачує комунальних послуг , не бере участі в утриманні кімнати. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.12.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. На адресу суду від [PERSON] , яка діє від себе та від свого неповнолітнього сина [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить суд провести судове засідання та ухвалити рішення у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. У зв`язку з неявкою позивача, відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивач, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. До матеріалів справи додано копію паспорта [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається ,що місцем проживання зазначено : [ADDRESS] . До матеріалів справи додано копію паспорта [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається ,що місцем проживання зазначено : [ADDRESS] . До матеріалів справи додано свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] , З доданого до матеріалів справи витягу з реєстру територіальної громади , вбачається , що 03.0.2024 року неповнолітній [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.03.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Актом від 26.11.2024 року, який склала комісія ТОВ Перша Миколаївська управляюча компанія у складі: мешканців гуртожитку-сусідів сторін підтверджено , що з 2017 року [PERSON] не мешкає за адресою : [ADDRESS] . Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст.9ЖК\~УкраїнськоїРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.16ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною 4 ст.9\~ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71\~ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Аналіз норм ст.ст.71,72\~ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Згідно зі ст.72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71\~ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі більше 7 років, тобто понад строки встановлені у ст.71 ЖК України. Доказів наявності поважних причин такого не проживання суду не надано. При цьому сусіди по гуртожитку підтвердили відсутність проживання [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . починаючи з 2017 року по теперішній час. Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач остаточно втратив інтерес до спірного житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Outcome: approved