Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє представник позивача адвокат Книш Р.МВ. звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову посилається на те, що рішенням Копичинської міської ради від 23 грудня 2024року за №320 визначено місце його проживання з батьком [PERSON] за: адресою [ADDRESS] . З цього часу мама [PERSON] , перестала ним цікавитися, жодного разу не провідувала його, не приймала участі у вихованні і не приймає, не допомагала матеріально і не допомагає по сьогоднішній день, не сплачує аліменти, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, така її поведінка негативно впливає на нього. На мою думку відповідач зриклася мене, як сина, а тому заслуговує і позбавлення батьківських прав. [PERSON] його вихованням не займається, фактично ці обов`язки виконує батько [PERSON] , який матеріально його забезпечує і піклується про нього. Ухвалою судді від 15.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання про що повідомлено учасників справи. Згідно ухвали суду від 28.02.2025, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 березня 2025 року о 11 годині 30 хвилин, про що повідомлено сторони в справі. В судовому засіданні законний представник позивача [PERSON] , представник позивача адвокат Книш Р.В. підтримали позовні вимоги, посилаючись на обгрунтованість позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Представник відповідача адвокат Квятковський Д.В. позову не визнав, посилаючись на те, що у даній справі жодних доказів, які б свідчили про існування протиправної поведінки відповідачки, надано не було. Натомість, на підтвердження протилежного, до справи долучено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Копичинецької міської ради від 17.12.2024 № 332, в якому вказано на недоцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] з огляду на обставини справи та поведінку обох батьків. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце проведення підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] подав заяву про неучасть в справі позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Копичинецької міської ради Сирник І. долучила висновок органу опіки та піклування та подала клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши докази, подані сторонами та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету Копичинецької міської рад від 21.12.2023 року № 320 визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . (а.с.10). Згідно акту обстеження умов проживання від 15.10.2024, родина мешкає в [ADDRESS] у власному будинку, який складається з чотирьох кімнат, укомплектованих необхідною побутовою технікою, меблями, опалення-дровами. (а.с.11). Як слідує із довідки №268 від 16.10.2024, виданої Котівським старостинським округом, [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS] , з ним зареєстрований та проживає син [PERSON] . [PERSON] за даною адресою не зареєстрована і не проживає. (а.с.9). [PERSON] за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Працює, веде здоровий спосіб життя. (а.с.43, 45). Як слідує із довідки лікаря та акта про надані медичні послуги від 01.11.2024, [PERSON] оплачував вартість наданих медичних послуг пацієнту [PERSON] (а.с.55,56). У відповідності до ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Копичинецької міської ради, як Органу опіки та піклування №332 від 17 грудня 2024 року, Орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Копичинецької міської ради від 16.12.2024 року, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жительки с. Котівка Чортківського району відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З описової та мотивувальної частини висновку слідує, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Копичинецької міської ради заслухано думку неповнолітнього [PERSON] щодо поданого ним позову про позбавлення батьківських прав матері, який пояснив, що не хоче спілкуватися з матір`ю через образу, так як вона у вересні 2024 року покинула його та створила іншу сім`ю. Однак розповів, що мати купляла влітку 2024 року йому одяг, взуття, також придбала електровелосипед, оплатила проведення операції в серпні цього року, а такой надала кошти в сумі 20 000 грн. на лікування зубів. В телефонному режим [PERSON] спілкувався з матір`ю у жовтні місяці та на початку листопада цього року. Заслухавши батька дитини, [PERSON] , з`ясовано, що він підтримує наміри сина у його бажанні позбавити матір [PERSON] батьківських прав, так як вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , більше трьох місяців вона залишила родину, створила іншу сім`ю, сина по місцю проживання не відвідує, а більше місяця навіть не телефонує. Батько виховує сина одноосібно. [PERSON] не заперечував щодо участі матері [PERSON] у лікуванні сина. На даний час [PERSON] навчається в Ліцеї № 2 м.Копичинці Копичинецької міської ради. Освітній процес проводиться в класах форми здобуття освіти з використанням дистанційних технологій. Батьки не цікавляться навчанням, сина, не виходить на контакт із педагогами. Матір дитини [PERSON] також було заслухано на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Копичинецької міської ради. [PERSON] проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , готова сплачувати аліменти, які будуть призначені судом, надавати матеріальну підтримку та буде докладати зусилля для того, щоб налагодити стосунки з сином та брати участь у його вихованні. На даний час не спілкується з сином через конфлікти з його батьком, вже більше місяця контакт матері у телефоні дитини заблоковано. [PERSON] на даний час не працює, проживає без реєстрації в с. Котівка Чортківського району Тернопільської області, з боку Котівського старостинського округу характеризується з позитивної сторони, відповідно до довідки КНП «Копичинецька комунальна лікарня» від 13.12.2024 року на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Відповідно до довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Гусятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гусятинської селищної ради від 12.12.2024 року №51 [PERSON] зверталась АЗПСМ с. Котівка протягом 2024 року чотири рази ( 01.04.2024, 28.05.2024, 08.08.2024, 22.08.2024) за наданням медичної допомоги її сину [PERSON] . (а.с.69, 70-71). Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до вимог частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п. 100). В оцінці обставин справи, суд, виходить з того, що першочергове значення мають якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено, на підтвердження обставин, якими сторона позивача обґрунтовує позовні вимоги, зокрема, надано також письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 07.01.2025, справжність підписів яких засвідчено 07.01.2025 старостою Копичинецької міської ради Дитиняк С.В. (а.с.46-47, 48-49,50-51). На переконання суду, письмові пояснення свідків не можуть бути доказами в розумінні приписів ст.76-80 ЦПК України, оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Так, у статтях 90-93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. Відповідно до частин 2, 3 ст. 67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.43 ЦПК учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 20 травня 2020 року у справі №200/17947/16-ц. Позивач [PERSON] звертаючись до суду із вказаним позовом, посилався на те, що відповідачка [PERSON] не бере участі у його вихованні, не цікавиться ним, не допомагає матеріально, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав та відповідатиме його інтересам. Водночас, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та достатніми доказами. Як встановлено, підтверджується висновком органу опіки та піклування, відповідачка [PERSON] заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , готова сплачувати аліменти, які будуть призначені судом, надавати матеріальну підтримку та буде докладати зусилля для того, щоб налагодити стосунки з сином та брати участь у його вихованні. На даний час не спілкується з сином через конфлікти з його батьком, вже більше місяця контакт матері у телефоні дитини заблоковано. Також, [PERSON] матеріально допомагає сину, що визнається і самим позивачем [PERSON] , який на засіданні комісії розповів, що мати купляла влітку 2024 року йому одяг, взуття, також придбала електровелосипед, оплатила проведення операції в серпні цього року, а також надала кошти в сумі 20 000 грн. на лікування зубів. В телефонному режим [PERSON] спілкувався з матір`ю у жовтні місяці та на початку листопада 2024 року. (а.с.69-71). Як вже зазначалось судом, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки [PERSON] відносно сина [PERSON] в матеріалах справи відсутні. З огляду на вказане, суд вважає, що позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин саме цієї справи не доведено. З урахуванням встановлених обставин суд вважає позовні вимоги безпідставними, а тому позов слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed