Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до 1. [PERSON] , 2. [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в розмірі 32 900,14 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 823,74 грн та 3% річних у розмірі 1 117,14 грн. Позовну заяву обґрунтував тим, що ТОВ «Євро-реконструкція» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для споживачів встановленої зони теплопостачання Дніпровського та Дарницького районів міста Києва. ТОВ «Євро-реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] , зокрема до квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, є споживачами послуг із постачання теплової енергії та гарячої води. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачі своєчасно з квітня 2018 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з лютого 2022 року за послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 31.05.2024 утворилась заборгованість у розмірі 32 900,14 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості нараховані 3% у розмірі 1 117,14 грн, інфляційні втрати становлять 3 823,74 грн. За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 29.10.2024 суд залишив позов без руху з огляду на те, позовна заява не відповідає вимогам п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України; надав позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня вручення ухвали. На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу слід надати позов у новій редакції та обґрунтований розрахунок заборгованості, в якому зазначити, яким чином позивач визначав розмір щомісячної плати за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води відповідачам (діючий тариф; кількість спожитої гарячої води; площа житлового приміщення; кількість зареєстрованих у квартирі осіб, тощо) з їх копіями відповідно для всіх учасників справи. 11.11.2024 позивач засобами поштового зв`язку подав заяву про усунення недоліків позовної заяви (надійшла до суду 13.11.2024, зареєстрована за вх. № 79065/24). Ухвалою від 15.11.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 29.11.2024 відповідач-2 подав клопотання про відкладення судового засідання для мирного врегулювання спору. 29.11.2024 суд задовольнив клопотання відповідача-2 та відклав розгляд справи на 10 год. 35 хв. 17.12.2024. 17.12.2024 відповідач-2 подав клопотання про відкладення судового засідання для мирного врегулювання спору. 17.12.2024 суд задовольнив клопотання відповідача-2 та відклав розгляд справи на 13 год. 50 хв. 12.02.2025. 07.02.2025 відповідач-2 подав клопотання про приєднання доказів. 12.02.2025 позивач подав письмові пояснення у справі, в яких зазначив таке. 07.02.2025 року до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» надійшло клопотання відповідача [PERSON] про долучення доказів по справі. Після подання позивачем позовної заяви до суду, споживачами було здійснено оплату заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 25 750,46 грн за період з 01.04.2018 по 31.05.2024, за послугу з постачання гарячої води у розмірі 7 149,68 грн за період з 01.02.2022 по 31.05.2024 року, а також оплати поточних послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання за період поза судовим розглядом з 01.06.2024 по 11.02.2025 З урахуванням оплат споживачів, залишок заборгованості відповідачів по судовій справі № 753/15664/24 становить: - за послугу з постачання теплової енергії - 0 грн.; - за послугу з постачання гарячої води/гарячого водопостачання - 0 грн; - інфляційна складова боргу у розмірі - 3 823,74 грн.; - 3 % річних у розмірі - 1 117,14 грн.; - судовий збір за подачу позову - 3 028,00 грн. Таким чином, станом на 11.02.2025 підлягає стягненню 4 940,88 грн. (ціна позову), а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачі, після подачі позову та відкриття провадження по справі, сплатили на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» частину заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та за послуги з постачання гарячої води, та за абонентське обслуговування в повному обсязі . Таким чином, вказані дії Відповідачів є фактичним визнанням позову, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, вказана обставина жодним чином не впливає на нараховані до заборгованості за послугу з постачання теплової енергії відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційну складову, оскільки: - відповідачами свідомо і безвідповідально був накопичений борг, вони знаючи про його існування не здійснили жодних заходів з урегулювання спору, через що Позивач був вимушений звернутися до суду; - оплата заборгованості за послугу з постачання теплової енергії відбулась вже після подання позову до суду та відкриття провадження по справі; - вказані нарахування є нерозривною складовою грошового зобов`язання зі сплати комунальних послуг, які станом на сьогоднішній день залишаються непогашеними Відповідачами та продовжують бути предметом розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року по справі № 905/600/18 була зазначена правова позиція, відповідно до якої, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12 та від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11 було зроблено правовий висновок, відповідно до якого нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц, з огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. У постанові Київського апеляційного суду від 11.01.2024 по справі №755/3072/23 було викладено наступний правовий висновок: «При цьому, посилання суду на те, що відповідачами була погашена заборгованість по наданим їм послугам з централізованого опалення на суму 26 659,57 грн., що виключає можливість стягнення з них нарахованих на цю суму позивачем індексу інфляції та трьох процентів річних, є помилковими, оскільки вищевказана заборгованість була погашена відповідачами вже після звернення позивача до суду з даним позовом (у квітні, травні та липні 2023 року), а інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, відтак, ці кошти підлягають до стягнення з відповідачів, зважаючи на доведеність факту порушення ними обов`язку по сплаті позивачу коштів за надані ним житлово-комунальні послуги, що по своїй суті є порушенням грошового зобов`язання, наслідком чого виступає можливість застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання». Відповідно до пп. 4 п. 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Поняття неустойки міститься в ст. 549 ЦК України та включає в себе штраф та пеню. Поняття штрафних санкцій міститься в ст. 230 ГК України та включає в себе неустойку, штраф, пеню. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування 3% річних та інфляційної складової до простроченого виконання грошового зобов`язання здійснюється на підставі ст. 625 ЦК України, відповідно до якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу положень законодавства України та усталеної практики Верховного Суду, можна дійти до висновку, що інфляційні нарахування та 3% річних, які нараховані на заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України та входять до позовних вимог по справі, не є неустойкою (штрафом, пенею) за своєю правовою сутністю, відповідно заборони їх нарахування в період карантинних обмежень передбачено не було. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі №127/15672/16-ц викладено наступний правовий висновок: «Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові». У постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі №918/329/16 викладено наступний правовий висновок: «Формулювання ст.625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК» У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 року по справі № 905/600/18 була зазначена правова позиція, відповідно до якої, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція є сталою, тотожні висновки містяться в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 по справі 646/14523/15-ц, Верховного Суду від 03.02.2021 по справі № 910/14761/19, від 12.04.2017 по справі №906/1072/15, Верховного Суду України від 17.10.2011 по справі №6-42цс11, від 06.06.2012 по справі №6-49цс12, від 24.10.2011 по справі №6-38цс11 та в інших. У постанові Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц викладений наступний правовий висновок: «Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України». Слід звернути увагу, що згідно доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості, нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснюється лише на ту заборгованість, яка виникла до введення на території України правового режиму воєнного стану. Таким чином, нарахування до заборгованості за комунальні послуги та стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу, що передбачено ст. 625 ЦК України, в період карантинних обмежень є правомірним та законним, виходячи з того, що 3% річних та інфляційні втрати не є неустойкою (штрафом, пенею), а входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Документ сформований в системі «Електронний суд» 12.02.2025, зареєстрований судом за вх. № 10551/25. 12.02.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 12.02.2025 позивач засобами поштового зв`язку подав письмові пояснення у справі, ідентичні за змістом поясненням, які сформовані в системі «Електронний суд» 12.02.2025. Пояснення з додатками надійшли до суду 14.02.2025, зареєстровані судом за вх. № 11473/25. Представник позивача подав заяву про проведення судового засідання 19.03.2025 без його участі, позов просить задовольнити. Відповідач-1 у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач-2 подав заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки нарахування таких показників порушує Закон України від 17.03.2021 № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його скасування забороняється, зокрема нарахування та стягнення неустойки за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Карантин діяв з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Нарахування інфляційної складової та 3% річних не може бути складовою боргу, оскільки вони не відображені в бухгалтерських довідках, виданих йому позивачем. Суд розглянув справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає таке. У письмових поясненнях представник позивача просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути солідарно з відповідачів: - інфляційні втрати в розмірі 3 823,74 грн; - 3% річних у розмірі 1 117,14 грн. Враховуючи, що згідно з принципом диспозитивності у цивільному судочинстві особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, підстав для її неприйняття суд не вбачає. Подальший розгляд справи суд здійснюватиме з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] здійснюється на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 23.07.2014 в газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивач розмістив повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділу теплопостачальної організації із зазначення відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано на офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)). Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не укладали з позивачем договір, однак відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Внаслідок неналежного виконання обов`язку щодо сплати наданих позивачем послуг у відповідачів утворилась заборгованість: - за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.04.2018 по 31.05.2024 у розмірі 25 750,46 грн; - за послуги з постачання гарячої води за період з 01.02.2022 по 31.05.2024 у розмірі 7 149,68 грн. Після звернення з цим позовом до суду відповідач сплатила позивачу заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води та теплової енергії. Оскільки відповідачі сплатили заборгованість за житлово-комунальні послуги у спірний період, позивач просить стягнути з них солідарно 3% річних та інфляційні втрати у такому розмірі: - 3% річних нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.04.2018 по 23.02.2022 у розмірі 1 116,68 грн; - інфляційні втрати нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.04.2018 по 23.02.2022 у розмірі 3 817,52 грн; - 3% річних нараховані на заборгованість з постачання гарячої води за період з 01.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 0,46 грн; - інфляційні втрати нараховані на заборгованість з постачання гарячої води за період з 01.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 6,22 грн. Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач-2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у цій частині зазначив таке: - нарахування 3% річних та інфляційних втрат порушує Закон України від 17.03.2021 № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»; - в бухгалтерських довідках, які надані позивачем відповідачу, відсутні відомості щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Суд вважає такі твердження необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до пп. 4 п. 3 розділу ІІ (Прикінцеві положення) ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни заборонялось нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Поняття неустойки, порядок її нарахування, підстави виникнення права на неустойку врегульовано ст. 549, 550 ЦК України. Нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється на підставі ст. 625 ЦК України. Суд роз`яснює відповідачу-2 таке. Інфляційні втрати та 3% річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є неустойкою в розумінні ст. 549 ЦК України, їх нарахування на розмір заборгованості у спірний період не суперечить пп. 4 п. 3 розділу ІІ (Прикінцеві положення) ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, відповідач-2 отримав особисто 29.11.2024 копії позовної заяви з додатками, копію заяви про усунення недоліків позовної заяви та розрахунки заборгованості, в яких наявна інформація щодо розміру, періоду нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. Отже, відповідач-2 був ознайомлений з розміром нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на заборгованість з постачання теплової енергії та гарячої води у спірний період. У зв`язку з простроченням відповідачами оплати за спожиті послуги, вони зобов`язані сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати в розмірі, згідно з наданим позивачем розрахунком. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 514,00 грн з кожного.

Outcome: approved