Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

В грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Хмельницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в три місяці, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що є єдиною спадкоємицею майна, яке належало померлому на момент смерті. Однак, [PERSON] є громадянкою Республіки Білорусь та постійно проживає в цій країні. У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та закриття пунктів пропуску через державний кордон, позивачка була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини у встановлені законодавством строки. Лише 28.09.2023 року позивачка подала приватному нотаріусу Довгань Т.М. заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак отримала письмову відповідь про відмову в оформленні спадщини у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Позивачка вважає, що строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин, адже у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану остання як громадянка Білорусі була позбавлена можливості безперешкодного в`їзду в Україну, пересилання документів поштою, що ускладнило процес оформлення документів щодо прийняття спадщини. Враховуючи наведене, з метою оформлення спадкових прав на вказане майно, позивачка просить суд визнати поважними причини пропуску строку на прийняття спадщини та визначити додатковий строк для прийняття спадщини в три місяці для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.01.2025 року справу було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14.01.2025 року до суду від Хмельницької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 20.01.2025 року надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка спростовує доводи, викладені у відзиві. Ухвалою суду від 23.01.2025 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, у відзиві на позов вказав про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.12.2022 року. [INFO] померлий [PERSON] склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за №3-1418, на [PERSON] , [INFO] , яким заповів їй все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, в тому числі належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . Також, у зазначеному заповіті останній висловив свою волю про позбавлення права спадкування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , проживає у Республіці Білорусь та є громадянкою цієї країни, що підтверджується наступними документами: копією паспорта [NUMBER] , свідоцтва про народження [NUMBER] , довідкою щодо запису про укладення шлюбу від 01.08.2023 р. №1241, рішення суду від 23.08.2021 року. 28.09.2023 року позивачка подала приватному нотаріусу Довгань Т.М. заяву про прийняття спадщини за заповітом. Однак, згідно листа приватного нотаріуса ХМНО Довгань Т.М. №183/01-16 від 16.11.2023 року [PERSON] було повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] в органах нотаріату не заводилась, та пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини і рекомендовано звернутися до суду. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ст. ст. 15,16 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до Закону України\~«Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних,сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних,сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від\~1 грудня 2022 року № 2783-IX\~зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР\~та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР\~та постановлено вийти\~з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. На підставі зазначеного 9 грудня 2023 року для України припинила дію Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протокол до неї 1997 року. Оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] було видане 27.12.2022 року, тобто до припинення для України дії Конвенції, суд, враховуючи вимоги процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, вважає, що [PERSON] має право на звернення до суду України за захистом та належним оформленням своїх спадкових прав. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини згідно вимог ч.1 ст.1270 ЦК України. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як зазначено в постанові від 26 жовтня 2022 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 522/17925/16, провадження № 61-1122св22 «Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно ураховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини (при умові не заведення спадкової справи після смерті спадкодавця та не здійснені повідомлення та виклику спадкоємця за заповітом нотаріусом). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2023 року у справі № 345/4153/22, провадження № 61-9356св23, зазначено, що лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною. 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія його триває по даний час у зв`язку із його продовженням. Враховуючи викладене, а також те, що позивачка є громадянкою Республіки Білорусь та постійно там проживає, остання була позбавлена можливості вчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом. Суд вважає, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку із тим, що остання постійно знаходилася за кордоном, була позбавлена можливості безперешкодного в`їзду на територію України у зв`язку із введенням воєнного стану, пересилання документів поштою та належного оформлення документів щодо прийняття спадщини. Суд приходить до висновку, що передбачений ст.1272 ЦК України шестимісячний строк подання заяви про прийняття спадщини позивачка пропустила з поважних причин, в тому числі через велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна, а тому позов є обґрунтованим та слід визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Дунаївці, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, терміном у три місяці. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved