Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач за первісним позовом») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (надалі «Відповідач за первісним позовом»), в якому просить зобов`язати ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за квартирою по [ADDRESS] заборгованість попереднього власника квартири за період з 01.04.1999 року по 08.05.2024 року в сумі 51 498,61 грн. Позовні вимоги мотивовував порушенням Відповідачем прав Позивача, як споживача послуг, шляхом накладення на нього тягаря комунальної заборгованості, за наявність якої він не несе відповідальності, і яка повинна була бути стягнута із попереднього власника майна. Як зазначено в позовній заяві, отримавши квартиру [ADDRESS] у власність в порядку спадкування, з метою впорядкування документації, в тому числі, щодо можливості проведення комунальних платежів та зміни власника квартири у відповідній базі даних комунальних та інших підприємств, що надають житлово-комунальні послуги в м. Івано-Франківську, Позивач, як добросовісний споживач комунальних послуг, звернувся до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» із заявою про надання інформації щодо особового рахунку, що відкритий на зазначену адресу квартири, зміни власника квартири на нового, та чи існує заборгованість за попереднім власником. У відповідь на звернення Позивачем отримано листа, в якому повідомлено про внесення змін про власника до особового рахунку, номер особового рахунку та про заборгованість за оплату послуг (квартплата) в сумі понад 51 тисячу гривень. Не погодившись з такими розрахунками, Позивач повторно звернувся до Відповідача стосовно можливості списання заборгованості за періоди, коли він не був власником майна, враховуючи дату відкриття спадщини, дату отримання права власності на майно, його відсутність в області тривалий час, не користування послугами компанії, строки позовної давності тощо, у чому йому було відмовлено, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду. Як зазначено у позовній заяві, законодавством України не передбачено, що при переході права власності на житло від однієї особи до іншої борги колишнього власника по сплаті за комунальні послуги переходять до нового власника. Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представником Відповідача ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», на адресу суду подано відзив на позов, у якому вона заперечила проти позовних вимог та просила в їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень на позов представник Відповідача у відзиві покликається на те, що оскільки Позивач є спадкоємцем колишнього власника квартири [ADDRESS] , відповідно до вимог статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України у нього наявний обов`язок по сплаті заборгованості спадкодавця за надані Відповідачем комунальні послуги. Крім того, у відзиві на позов представник Відповідача посилається на те, що чинним законодавством України не передбачено можливості звільнення співвласника житлового приміщення у багатоквартирному будинку від сплати житлових послуг в залежності від факту проживання чи не проживання в такому приміщенні. Представником Відповідача на адресу суду подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій він просив в задоволенні позову відмовити. Позивач та представник Відповідача також скористалися правом на подання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив відповідно. ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (надалі «Позивач за зустрічним позовом») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач за зустрічним позовом»), в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги теплопостачання в сумі 81 165,02 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання до квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . На сьогодні Відповідачу послуги надаються, однак всупереч вимогам чинного законодавства України він, як і попередній власник квартири, не виконав належним чином зобов`язання по оплаті наданих йому послуг, внаслідок чого заборгував Позивачу станом на час звернення до суду 51 493,61 грн. На думку представника Позивача, оскільки Позивач є спадкоємцем колишнього власника квартири [ADDRESS] , відповідно до вимог статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України у нього наявний обов`язок по сплаті заборгованості спадкодавця за надані Відповідачем комунальні послуги. Крім того, як зазначено у зустрічній позовній заяві, чинним законодавством України не передбачено можливості звільнення співвласника житлового приміщення у багатоквартирному будинку від сплати житлових послуг в залежності від факту проживання чи не проживання в такому приміщенні. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідачем [PERSON] , на адресу суду подано відзив на позов, у якому він заперечив проти позовних вимог та просив в їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень на позов Відповідач у відзиві покликається на те, що чинним законодавством України не передбачено, що при переході права власності на житло від однієї особи до іншої борги колишнього власника по сплаті за комунальні послуги переходять до нового власника, у зв`язку з чим, на думку Відповідача за зустрічним позовом, у нього відсутній обов`язок сплачувати заборгованість за теплопостачання колишнього власника квартири. Крім того, у відзиві на зустрічний позов [PERSON] , посилається на пропуск Державним міським підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго», як кредитором, строку звернення до нього, як спадкоємця боржника, з претензією про оплату боргу спадкодавця, який поновленню не підлягає згідно закону. Відповідачем за зустрічним позовом на адресу суду подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник Позивача за зустрічним позовом також скористалася правом на подання відповіді на відзив на зустрічний позов. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2024 року об`єднано зустрічний позов в одне провадження із первісним позовом. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. З метою дотримання принципу доцільності та процесуальної ефективності Суд даватиме оцінку вимогам первісного позову [PERSON] до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії та зустрічного позову ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання одночасно. Спір між сторонами за первісним позовом, враховуючи його характер, виник щодо питання: правомірності включення до розрахунку заборгованості за комунальні послуги на вимогу нового власника квартири (спадкоємця) суми заборгованості попереднього власника квартири (спадкодавця) (з чого випливає питання навності чи відсутності у спадкоємця попереднього власника квартири обов`язку оплачувати заборгованість за комунальні послуги, нараховані та не погашені за життя спадкодавця), \~ наявності чи відсутності у власника квартири обов`язку оплачувати комунальні послуги за період його відсутності у квартирі. Предметом позову [PERSON] є зобов`язання Відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за квартирою по [ADDRESS] заборгованість попереднього власника квартири за період з 01.04.1999 року по 08.05.2024 року в сумі 51 498,61 грн. Так, як встановлено Судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.14). Вказану квартиру успадковано ним на підставі заповіту громадянина [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчуком Р.О. від 19.04.2021 року (Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.04.2024 року, видане приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. (а.с.12). 02.05.2024 року представник Позивача за довіреністю звернулася до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» з інформаційним запитом, за змістом якого надала копію свідоцтва про смерть попереднього власника квартири [PERSON] , [INFO] , копію витягу з ДРРП від 03.04.2024 року про нового власника квартири, копію будинкової книги, довідки про склад сім`ї; просила внести зміни до інформаційних даних споживача послуг теплопостачання по [ADDRESS] ; надати письмову інформацію щодо номера особового рахунку, який присвоєно за вищевказаною адресою та згідно якої слід оплачувати послуги теплопостачання; надати інформацію щодо того, чи існує заборгованість за надані ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» послуги, який її розмір, зокрема станом на 09.01.2023 року та станом на 03.04.2024 року (а.с.20). Листом №03.2/542 від 13 травня 2024 року (а.с.21) ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» повідомило представника [PERSON] про проведення переоформлення власника згідно поданих документів; повідомлено про суму заборгованості станом на 09.01.2023 року у розмірі 36 383,57 грн., суму заборгованості станом на 03.04.2024 року у розмірі 51 140,98 грн. Заявою від 14.06.2024 року (а.с.22) представник Позивача за довіреністю звернулася до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», в якому зазначила про незгоду [PERSON] із зазначеним залишком заборгованості та прохання його перерахувати. Зокрема, просила здійснити відповідний перерахунок заборгованості за послуги ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» у розрахунках, що наведені у даній заяві, з врахуванням строків позовної давності, не проживаючих та незареєстрованих за адресою осіб тощо. Крім того, просила не проводити нарахування за послуги, оскільки тимчасово проживати за вищевказаною адресою протягом шести місяців поточного року [PERSON] не буде. \~ Листом №П/275 від 04 липня 2024 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» повідомило представника Позивача про відсутність правових підстав для задоволення вимог, зазначених у її зверненні. Не погоджуючись із зазначеною позицією Відповідача, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про зобов`язання Відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за квартирою по [ADDRESS] заборгованість попереднього власника квартири за період з 01.04.1999 року по 08.05.2024 року в сумі 51 498,61 грн. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20). З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога [PERSON] про зобов`язання Відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за квартирою по [ADDRESS] заборгованість попереднього власника квартири за період з 01.04.1999 року по 08.05.2024 року в сумі 51 498,61 грн., відповідає критерію ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги, у разі її обґрунтованості, призведе до відновлення можливо порушеного (в разі встановлення цього судом) права Позивача та встановить між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні наявності чи відсутності заборгованості Позивача, як нового власника, перед Відповідачем до моменту набуття ним квартири у власність, а також заборгованості за відповідний період перебування квартири у власності Позивача, протягом якого він в даній квартирі не проживав. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі №201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21), від 15 березня 2023 року у справі №176/552/22 (провадження № 61-12657 св 22). Крім того, Судом враховується і та обставина, що у поданому на адресу суду відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив представник Відповідача, заперечуючи проти позову, стверджує про обов`язок Позивача оплатити відповідну суму заборгованості, з приводу якої виник даний цивільно-правовий спір. Щодо суті спору між сторонами первісного позову. Як вже було зазначено, предмет та підстави позову [PERSON] стосуються вирішення питання правомірності включення до розрахунку заборгованості за комунальні послуги на вимогу нового власника квартири (спадкоємця) суми заборгованості попереднього власника квартири (спадкодавця) (з чого випливає питання навності чи відсутності у спадкоємця попереднього власника квартири обов`язку оплачувати заборгованість за комунальні послуги, нараховані та не погашені за життя спадкодавця); наявності чи відсутності у власника квартири обов`язку оплачувати комунальні послуги за період його відсутності (не проживання) у квартирі. Так, відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені терміни, які вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; власник приміщення це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами. Вимоги п.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо. Положення п.6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Докази на підтвердження того, що у період з 1999 року по травень 2024 року щодо квартири [ADDRESS] послуги ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (чи Станіславською Теплоенергетичною компанією) не надавалися, або надавалися неналежно, а також наявності відповідних претензій щодо якості надання таких послуг у попереднього власника квартири [PERSON] , який помер [INFO] , як і у нового власника [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Отже, як встановлено Судом, попередній власник вищевказаної квартири помер [INFO] (а.с.12). На випадок своєї смерті ним було здійснено розпорядження щодо даної квартири шляхом складення заповіту на користь Позивача [PERSON] , який реалізував свої спадкові права та успадкував за заповітом цю квартиру, отримавши 03.04.2024 року Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.12). Статтею 1216 ЦК України надано визначення поняття спадкування, а саме: спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частини 3 даної статті право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частин 1,2,3 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (частина 2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частина 3). Відповідно до положень ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина1). Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина 2). У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (частина 3). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Так, відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Таким чином, зобов`язання з повернення заборгованості за комунальними-платежами включається до складу спадщини. Строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Вказані норми ЦК України встановлюють застережливий строк для пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а саме: шість місяців від дня настання строку вимоги. При цьому, суд зауважує, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, стаття 1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, з пропуском якого кредитор повністю втрачає право вимоги до спадкоємця за боргами спадкодавця. Стосовно ж правової природи особового рахунку, Суд зауважує, що такий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. В зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням, переоформлення відбувається лише за прізвищем, ім`ям, по-батькові власника або квартиронаймача. В ході розгляду справи Позивачем не доведено законних підстав для виключення з особового рахунку № [NUMBER] суми заборгованості попереднього власника, що виникла до отримання квартири у спадок, а саме за період з 1999 року до [INFO] (час відкриття спадщини). При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на особовому рахунку квартири за послуги попередніх власників. Тому списати, не нараховувати або виключити заборгованість попереднього власника у Відповідача немає жодних правових підстав. Крім того, Суд зауважує, що чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.\~ Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і\~ технології обробки технології\~ облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного звернення. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік фінансову звітність в Україні» відкриття особового рахунку, проведення нарахувань та облік заборгованості за надані послуги, її списання є питанням внутрішнього бухгалтерського обліку підприємства. При цьому, Судом встановлено, що облік такої заборгованості на існуючому особовому рахунку не впливає на отримання позивачем [PERSON] послуг, які надаються Відповідачем, та на реалізацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, підстав для виключення з особового рахунку на квартиру заборгованості переднього власника за період з 1999 року по 09.01.2023 року немає. Діями Відповідача не порушені права Позивача, як споживача, адже сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості попереднього власника не тягне для Позивача негативних наслідків. Сам факт рахування за певною квартирою суми боргу, не свідчить про порушення прав, у даному випадку, Позивача. Крім того, саме по собі питання про виникнення заборгованості внаслідок невиконання попереднім власником умов договору, правомірність такого нарахування, правильність арифметичного обчислення та факт переходу заборгованості від спадкодавця до спадкоємця, правомірність та дотримання строку пред`явлення такої вимоги про сплату боргу спадкоємцям, дотримання строку позовної давності щодо окремих вимог має бути предметом доказування у разі пред`явлення до Позивача вимог про стягнення боргу за надані Відповідачем комунальні послуги, які в даній справі пред`явлено у вигляді зустрічного позову. Наявність конкретних правових підстав для стягнення з [PERSON] всієї суми заборгованості за комунальні послуги є предметом саме судового спору в межах зустрічного позову. Суд також звертає увагу на те, що посилання Позивача в позовній заяві на відповідну практику Верховного Суду у справах №686/6276/19, №201/1807/21, 312/44/20, №176/552/22 є необґрунтованим, оскільки зазначені у цих справах висновки не є релевантними до даного спору, так як вони стосуються правовідносин щодо купівлі-продажу майна, а не спадкування майна, як у даній цивільній справі. Суд зауважує, що на правовідносини переходу заборгованості за комунальні послуги попереднього власника до нового у спірних правовідносинах поширюються норми про спадкування, а не норми зобов`язального права про договір купівлі-продажу, які поширюються на права та обов`язки покупців за такими договорами. Необґрунтованими є також посилання Позивача в первісній позовній заяві на ту обставину, що підставою для виключення з обліку по його особовому рахунку заборгованості попереднього власника квартири є та обставина, що Відповідач не звертався з відповідними позовами про стягнення цієї заборгованості з попереднього власника за його життя, оскільки звернення до суду з позовом є правом особи, яке реалізовується нею на власний розсуд. В частині позовних вимог про виключення з особового рахунку заборгованості за період з 10.01.2023 року (час, з якого квартира належить Позивачу відповідно до частини 5 ст. 1268 ЦК України) по 08.05.2024 року, тобто заборгованості, яка виникла вже безпосередньо щодо Позивача, як власника квартири, Суд звертає увагу на те, що в обгрунтування даної позовної вимоги Позивач посилається на те, що у вказаний період часу він не проживав у даній квартирі, оскільки проходив військову службу в ЗСУ (а.с.18-19). Відповідно до частини першої статті 1297, статті 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, прийнявши спадщину, Позивач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав Позивач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому. Згідно частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власність зобов`язує (частина 4 статті 319 ЦК України). Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Незалежно від факту тимчасового не проживання у квартирі, щодо якої надаються комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком і прибудинковою територією, власник такої квартири несе тягар утримання майна та зобов`язаний оплачувати ці комунальні послуги, які надаються щодо його квартири в багатоквартирному будинку, оскільки одностороння відмова від зобов`язання не допускається. За таких обставин позовна вимога про зобов`язання Відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за квартирою по [ADDRESS] заборгованість попереднього власника квартири за період з 01.04.1999 року по 08.05.2024 року в сумі 51 498,61 грн. не підлягає задоволенню у зв`язку з її безпідставністю та недоведеністю. За зустрічним позовом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги теплопостачання в сумі 81 165,02 грн. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Пунктом 1 частиною 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається і скріплюється підписами споживача і представника виконавця, подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та пункт 5 частини другої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постанові від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зауважує, що як по тексту зустрічної позовної заяви, так і у відповіді на відзив на зустрічний позов представник Позивача ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» посилається на наявність у [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачанні в сумі 51 493,61 грн. (і саме таку суму заборгованості за послуги теплопостачання просить стягнути в прохальній частині відповіді на відзив на зустрічний позов). Тому саме сума заборгованості у 51 493,61 грн. приймається судом до уваги, як ціна зустрічного позову. Як вже зазначалося Судом вище, обов`язок [PERSON] погасити борги спадкодавця за послги теплопостачання, як і обов`язок, як власника квартири, оплачувати ці послуги за час не проживання у квартирі, ґрунтується на вимогах закону, а його доводи про відсутність такого обов`язку є безпідставними. Щодо розміру заборгованості, яку повинен оплатити [PERSON] . Так, за зустрічним позовом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» пред`явлено вимогу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачанн в розмірі 51 493,61 грн., яка охоплює період з 1999 року по 2024 рік. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] посилається на сплив строку позовної давності за зустрічним позовом, а також на сплив строку звернення кредитора до спадкоємця боржника, що передбачений статтею 1281 ЦК України. Так, згідно з частинами 1,2,3 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (частина 2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частина 3). В первісній позовній заяві та у відзиві на зустрічний позов [PERSON] самостійно покликається на те, що про смерть попереднього власника квартири він повідомив ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 07.05.2024 року. Відтак, саме 07.05.2024 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» дізналося про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, а тому шестимісячний строк для нього обчислюється з 07.05.2024 року та спливає 07.11.2024 року. Розрахунки [PERSON] , який обислює цей строк з дня отримання свідоцтва про право на спадщину 03.04.2024 року, є неправильними. З даним зустрічним цивільним позовом до [PERSON] ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося 25 жовтня 2024 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першійй сторінці зустрічного позову (а.с.103), тобто в межах встановленого статтею 1281 ЦК України шестимісячного строку. Щодо дотримання строку звернення до суду із зустрічним позовом. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (частина перша статті 261 ЦК України). Оскільки обов`язок щодо сплати за комунальні послуги\~ виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо. Згідно статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності 02 квітня 2020 року. Таким чином, Позивач за зустрічним позовом в межах строку позовної давності має право на стягнення заборгованості за комунальні послуги\~ з 02 квітня 2017 року. Вимоги про стягненні заборгованості за послуги теплопостачання за період з 1999 року по 01.04.2017 року задоволенню не пілягають у зв`язку з пропуском строку звернення до судду в цій частині позовних виог за зустрічним позовом. Поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом в цій частині сторною Позивача не наведено. Щодо розрахунку заборгованості з 02.04.2017 року. Так, разом із відповіддю на відзив на зустрічний позов представником Позивача надано суду копії довідок про нарахування за 1999-2024 роки (а.с.150-160). Зі змісту даних довідок вбачається, що станом на 01.01.2017 року щодо квартири [PERSON] обліковувалася заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 12 174,13 грн. За 2017 рік заборгованість за послуги теплопостачання не нараховувалася. Отже, вказана сума 12 174,13 грн. заявлена поза межами строку позовної давності. Разом з тим сума заборгованості в розмірі 39 313,48 грн. (51 493,61 грн. 12 174,13 грн. = 39 313,48 грн.) є такою, що заявлена в межах позовної давності і в цій частині зустрічний позов підлягає задоволенню. Суд також зауважує, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що зазначена сума заборгованості у 39 313,48 грн. перевищує розмір отриманого ним у спадщину майна (квартири по [ADDRESS] ). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги за первісним позовом є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню; позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору за первісним позовом покладаються на Позивача, оскільки у позові відмовлено. Витрати за зустрічним позовом покладаються на [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних виог за зустрічним позовом. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 15, 316, 319, 322, 509, 526, 901, 903, 1216-1219, 1223, 1268, 1281, 1282, Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 7, 16, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial