Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позиція позивача. Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради, в особі представника, звернулось до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на користь прийомних батьків, батьків - вихователів, опікунів/піклувальників, в залежності від подальшої форми влаштування дитини, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] не меншн 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Позов обгрунтований тим, що [PERSON] , [INFO] , має 4 дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , [INFO] на даний час проживає у сім`ї патронатного вихователя [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за заявою матері. [PERSON] , 30 жовтня 2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище після державної реєстрації шлюбу змінила на « [PERSON] ». Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 20 грудня 2022 року № 00037891298 відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] записано зі слів матері. Відповідно наказу Служби у справах дітей Кегичівської селищної ради Харківської області від 11 листопада 2024 року № 56 [PERSON] , поставлено на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Відповідно рішення Виконавчого комітету Кегичівської селищної ради від 19 листопада 2024 року № 1572 [PERSON] , за заявою матері від 13 листопада 2024 року, було влаштовано на виховання в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . [PERSON] звернулася з заявою від 13 листопада 2024 року з проханням позбавити її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що вони не можуть найти спільну мову та порозуміння, постійно виникають сварки та бійки. [PERSON] проявляє агресію відносно інших дітей та оточуючих членів родини. Відповідно інформації Кегичівського районного суду [PERSON] визначена винною у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме: відповідно постанови Кегичівського районного суду від 13 квітня 2023 року справа № 624/275/23, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. відповідно постанови Кегичівського районного суду від 10 жовтня 2024 року справа № 624/942/24, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. відповідно постанови Кегичівського районного суду від 22 листопада 2024 року справа № 624/1035/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2, ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 170 грн. Відповідно повідомлення сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Красноградського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області № Б-16 від 23 грудня 2024 року [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності, а саме: -01 жовтня 2024 року за ч.3 ст. 184 КУпАП (Невиконання батьками обов`язків, щодо виховання дітей) у вигляді штрафу 850 грн. -07 листопада 2024 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування) у вигляді штрафу 170 грн. -07 листопада 2024 року за ч.1 ст. 184 КУпАП (Невиконання батьками обов`язків, щодо виховання дітей). Відповідно інформації Красноградського РВП ГУНП в Харківській області від 29 жовтня 2024 року з серпня 2024 року по теперішній час в родині виникають конфліктні ситуації з сином [PERSON] мати пояснює це тим, що немає ніякого впливу на сина, син проявляє агресію до неї та оточуючих, в цей час син пояснює свою поведінку тим, що мати приділяє багато часу своєму особистому життю, а на нього не звертає увагу. 24 жовтня 2024 року в родині знову сталася конфліктна ситуація, в ході якої [PERSON] були нанесені тілесні ушкодження, а саме: забій лівої повіки та лівої нижньої кінцівки. [PERSON] на період осінніх канікул забрав до себе дядько [PERSON] мешканець [ADDRESS] . Відповідно інформації Красноградського РВП ГУНП в Харківській області від 11 листопада 2024 року, 07 листопада 2024 року до них звернувся [PERSON] з проханням прийняти міри до [PERSON] , яка не виконує батьківські обов`язки по виховання сина [PERSON] , який з 26 жовтня 2024 року по даний час проживає в нього, мати за цей час з дитиною не спілкується, не цікавиться його життям, та не має наміру забрати його додому. Також [PERSON] повідомила поліції, що має намір відмовитися від сина [PERSON] , оскільки не бажає більше займатися його вихованням. [PERSON] навчається в 9-Б класі Комунального Закладу «Слобожанський ліцей» Кегичівської селищної ради, відповідно інформації навчального закладу від 26 грудня 2024 року [PERSON] має хороший фізичний розвиток, навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю. На уроках не завжди уважний, немає мотивації до навчання, має довільну пам`ять, важко дається запам`ятовувати навчальний матеріал. Мати не цікавиться навчанням сина, не підтримує зв`язок з класним керівником та заступником директора з виховної роботи. Відповідно характеристики наданою старостою Кегичівської селищної ради Слобожанського старостинського округу від 17 грудня 2024 року [PERSON] не працює, має середню освіту. Заміжня - чоловік [PERSON] . Має чотирьох неповнолітніх дітей. Сім`я проживає у власному будинку, мають задовільні умови проживання. [PERSON] здійснює догляд за молодшими дітьми, але не займається вихованням старшого сина [PERSON] . Мати не має авторитету у сина, не спілкується з ним, не проявляє уваги до його підліткових проблем, в результаті цього між ними виникають постійні конфлікти. Дитина має психо-емоційні зміни у поведінці, прояви агресії, траплялися випадки втечі з дому. На ці проблеми з вихованням сина, мати [PERSON] не звертає належної уваги, не намагається налагодити відносини, вихованням дитини не займається. [PERSON] за характером імпульсивна та емоційна. Скарг від сусідів та односельчан не надходило. Комісіями не розглядалася. Відповідно інформації Комунального закладу «Центр Соціальних служб» Кегичівської селищної ради сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом через складні життєві обставини, відповідно до рішення відділу соціального захисту населення від 11 листопада 2024 року № 1409. З моменту надання соціального супроводу провідним фахівцем із соціальної роботи, даній родині, надаються послуги різного спрямування серед яких - інформаційного, консультативного, психологічного, соціального характеру, які спрямовуються на мінімізацію складних життєвих обставин і знаходяться на постійному контролі у провідного фахівця. З даною сім`єю основним напрямком є спрямування в напрямку внутрішньо сімейних відносин, неефективності батьківського зі сторони матері ставлення до дитини, вікові кризи в дитини, особистісні відмінності матері і дітей. Працюючи з родиною можна відмітити, що сімейні конфлікти постійно виникають у зв`язку з протиборством між членами сім`ї на основі зіткнення протилежно спрямованих мотивів, нечесності, емоційних маніпуляцій, поглядів та інтересів між матір`ю та старшим неповнолітнім сином [PERSON] . В результаті цього в сім`ї об`єктивно чи суб`єктивно складаються несприятливі умови для виховання дітей зокрема [PERSON] , бо коли хтось з її членів не хоче, а хтось не може жити по іншому і виникла криза в стосунках між [PERSON] та її неповнолітнім сином [PERSON] , де присутня майже постійно критика один одного та конфлікти через несуттєві причини відсутності бажання проводити час разом, відсутності бажання порозумітися, піти на поступки. Однак, попри надані послуги та підтримки провідним ФСР і незважаючи на зустрічі в Центрі з психологом, та індивідуальні бесіди зі сторони матері залишаються несприятливі характерні риси, а саме: холодність, вимогливість, надмірний раціоналізм, недостатність ніжності по відношенню до неповнолітнього, підвищена тривожність. Серед особистісних особливостей [PERSON] залишається низька успішність, порушення правил поведінки, ігнорування рекомендацій матері, непослух, упертість, егоцентризм, самовпевненість, лінь. На даний час неповнолітній [PERSON] влаштований до сім`ї патронатного вихователя, а мати [PERSON] не цікавиться сином зовсім, не відвідує його і не спілкується, а кожна миттєва зустріч супроводжується конфліктом, образами і гнівом. [PERSON] фактично самоусунулася від виховання сина, на сьогодні не цікавиться здоров`ям, навчанням та вихованням дитини, а також не підтримує рівень комунікації. Вона свідомо не звертає уваги на розвиток дитини в фізичних та духовних аспектах. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування можна надати в разі позбавлення матері батьківських прав, що підтверджується рішенням суду, відповідно до пункту 24 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 886 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Службою у справах дітей Кегичівської селищної ради з даною родиною проводилась профілактична робота, з метою налагодження міжособистісних відносин між членами родини, вміння знаходити спільну мову та уникання конфліктних ситуацій. Слід зазначити, що матері неодноразово був наданий шанс довести свою любов до дитини, але вона ним не скористалася. Дитина копіює у першу чергу своїх батьків, тому що імітація - це показник здатності до навчання та гри, за допомогою якої дитина засвоює норми поведінки у різних обставинах. Дитина копіює те, як батьки справляються зі своїм життям, тому поведінка відповідача є не допустимою для дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 04 лютого 2025 року позивач в особі представника звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом. Ухвалою суду від 07 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 28 лютого 2025 року. Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19 березня 2025 року. Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість усі надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того: представник позивача: - про підтримання позовних вимог; відповідач: - про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матірю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №33 (а.с.14). Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, підтверджується витягом № 00037891298 (копія, а.с.18). Відповідно постанови Кегичівського районного суду від 13 квітня 2023 року справа № 624/275/23, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження (копія, а.с.19). Згідно постанови Кегичівського районного суду від 10 жовтня 2024 року справа № 624/942/24, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (копія, а.с.20-21). Відповідно постанови Кегичівського районного суду від 22 листопада 2024 року справа № 624/1035/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2, ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 170 грн (копія, а.с.22-23). Згідно Характеристики [PERSON] виданої директором класним керівником Слобожанського ліцею від 26 грудня 2024 року [PERSON] навчається в 9-Б класі Комунального Закладу «Слобожанський ліцей» Кегичівської селищної ради, відповідно інформації навчального закладу від 26 грудня 2024 року [PERSON] має хороший фізичний розвиток, навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю. На уроках не завжди уважний, немає мотивації до навчання, має довільну пам`ять, важко дається запам`ятовувати навчальний матеріал. Мати не цікавиться навчанням сина, не підтримує зв`язок з класним керівником та заступником директора з виховної роботи (копія, а.с.24). Відповідно характеристики наданою старостою Кегичівської селищної ради Слобожанського старостинського округу від 17 грудня 2024 року [PERSON] не працює, має середню освіту. Заміжня - чоловік [PERSON] . Має чотирьох неповнолітніх дітей. Сім`я проживає у власному будинку, мають задовільні умови проживання. [PERSON] здійснює догляд за молодшими дітьми, але не займається вихованням старшого сина [PERSON] . Мати не має авторитету у сина, не спілкується з ним, не проявляє уваги до його підліткових проблем, в результаті цього між ними виникають постійні конфлікти. Дитина має психо-емоційні зміни у поведінці, прояви агресії, траплялися випадки втечі з дому. На ці проблеми з вихованням сина, мати [PERSON] не звертає належної уваги, не намагається налагодити відносини, вихованням дитини не займається. [PERSON] за характером імпульсивна та емоційна. Скарг від сусідів та односельчан не надходило. Комісіями не розглядалася (копія, а.с.25). [PERSON] як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах поставлено на облік служби у справах дітей Кегичівської селищної ради, що підтверджується протоколом № 01 від 08 листопада 2024 року та наказом № 56 від 11 листопада 2024 року (копія, а.с.26-27, 33-36). Згідно наказу служби у справах дітей Кегичівської селищної раді № 57 від 13 листпада 2024 року влаштовано неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] з 13 листопада 2024 року по 13 лютого 2025 року до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] (копія, а.с.28-29,30-31). Відповідно до заяви [PERSON] на ім`я начальника служби у справах дітей, остання просить влаштувати її дитину [PERSON] в патронатну родину, у зв`язку із складними сімейними обставинами, також завою [PERSON] від 13 листопада 2024 року просить її позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] (копія, а.с.46-47). [PERSON] не заперечував проти влаштування в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , що підтверджується його заявою від 03 листопада 2024 року (копія, а.с.51). Відповідно інформації Комунального закладу «Центр Соціальних служб» Кегичівської селищної ради від 20 грудня 2024 року № 01-17/671, сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом через складні життєві обставини, відповідно до рішення відділу соціального захисту населення від 11 листопада 2024 року № 1409. З моменту надання соціального супроводу провідним фахівцем із соціальної роботи, даній родині, надаються послуги різного спрямування серед яких - інформаційного, консультативного, психологічного, соціального характеру, які спрямовуються на мінімізацію складних життєвих обставин і знаходяться на постійному контролі у провідного фахівця. З даною сім`єю основним напрямком є спрямування в напрямку внутрішньо сімейних відносин, неефективності батьківського зі сторони матері ставлення до дитини, вікові кризи в дитини, особистісні відмінності матері і дітей. Працюючи з родиною можна відмітити, що сімейні конфлікти постійно виникають у зв`язку з протиборством між членами сім`ї на основі зіткнення протилежно спрямованих мотивів, нечесності, емоційних маніпуляцій, поглядів та інтересів між матір`ю та старшим неповнолітнім сином [PERSON] . В результаті цього в сім`ї об`єктивно чи суб`єктивно складаються несприятливі умови для виховання дітей зокрема [PERSON] , бо коли хтось з її членів не хоче, а хтось не може жити по іншому і виникла криза в стосунках між [PERSON] та її неповнолітнім сином [PERSON] , де присутня майже постійно критика один одного та конфлікти через несуттєві причини відсутності бажання проводити час разом, відсутності бажання порозумітися, піти на поступки. Однак, попри надані послуги та підтримки провідним ФСР і незважаючи на зустрічі в Центрі з психологом, та індивідуальні бесіди зі сторони матері залишаються несприятливі характерні риси, а саме: холодність, вимогливість, надмірний раціоналізм, недостатність ніжності по відношенню до неповнолітнього, підвищена тривожність. Серед особистісних особливостей [PERSON] залишається низька успішність, порушення правил поведінки, ігнорування рекомендацій матері, непослух, упертість, егоцентризм, самовпевненість, лінь. На даний час неповнолітній [PERSON] влаштований до сім`ї патронатного вихователя, а мати [PERSON] не цікавиться сином зовсім, не відвідує його і не спілкується, а кожна миттєва зустріч супроводжується конфліктом, образами і гнівом (копія, а.с.53). Згідно акту обстеження умв проживання від 07 листопада 2024 року в ході бесіди не дійшли спільної згоди, щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] , хлопчик на сьогодні перебуває в родині дядька [PERSON] , щодо тілесних пошкоджень нанесених [PERSON] мати повідомила, що це вона його ударила в результаті конфліктних ситуацій, яка в них виникла (а.с.53). Відповідно інформації Красноградського РВП ГУНП в Харківській області від 29 жовтня 2024 року з серпня 2024 року по теперішній час в родині виникають конфліктні ситуації з сином [PERSON] мати пояснює це тим, що немає ніякого впливу на сина, син проявляє агресію до неї та оточуючих, в цей час син пояснює свою поведінку тим, що мати приділяє багато часу своєму особистому життю, а на нього не звертає увагу. 24 жовтня 2024 року в родині знову сталася конфліктна ситуація, в ході якої [PERSON] були нанесені тілесні ушкодження, а саме: забій лівої повіки та лівої нижньої кінцівки. [PERSON] на період осінніх канікул забрав до себе дядько [PERSON] мешканець [ADDRESS] (копія. а.с.54). Відповідно інформації Красноградського РВП ГУНП в Харківській області від 11 листопада 2024 року, 07 листопада 2024 року до них звернувся [PERSON] з проханням прийняти міри до [PERSON] , яка не виконує батьківські обов`язки по виховання сина [PERSON] , який з 26 жовтня 2024 року по даний час проживає в нього, мати за цей час з дитиною не спілкується, не цікавиться його життям, та не має наміру забрати його додому. Також [PERSON] повідомила поліції, що має намір відмовитися від сина [PERSON] , оскільки не бажає більше займатися його вихованням (копія, а.с.55). Відповідно до висновку Кегичівської ЦРЛ від 13 листопада 2024 року [PERSON] є фізично здоровим (копія, а.с.16). Згідно висновку Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради від 20 січня 2025 року №04-30/205 вважається за доцільне позбавити батькіських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] (а.с.62-65). Правові норми законодавства застосовані судом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачів відбувається втручання в їх право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною, не сприяює засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини [PERSON] що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей. Представни позивача просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. При вищевикладених обставинах, судом враховується, що відповідачка є особою працездатного віку, законодавчо на останню покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню аліменти на дитину [PERSON] у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття, що є законодавчо визначеним мінімумом аліментів на дитину Одночасно судом враховується, що статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подання про призначення піклувальника неповнолітній дитині до суду не надано. За таких обставин суд позбавлений можливості вирішити питання щодо призначення дитині піклувальника та передає дитину органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради для подальшого її влаштування. Доказів про наявність у відповідача власного житла суду не надано, ці питання підлягають вирішенню у порядку ст. 249 СК, ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства». Судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Так, враховуючи вимоги ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 2422,40 грн за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved