Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

13 грудня 2024 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 17\~лютого 2020 року між ТОВ\~«МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~1743457. Договір було укладено шляхом подання [PERSON] заявки на отримання кредиту у власному кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН». Товариство відправило [PERSON] електронне повідомлення (SMS) з одноразовим ідентифікатором. Ввівши вказаний ідентифікатор, [PERSON] підтвердив прийняття умов договору. За умовами договору [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 6\~000,00 грн строком на 30 днів, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, проте грубо порушив умови договору та не повернув кошти. 01\~квітня 2020 року ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором №\~1743457 від 17\~лютого 2020 року на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на підставі договору факторингу №\~01/04. Надалі, 13\~грудня 2021 року, між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу №\~1/4, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №\~1743457 перейшло до ТОВ\~«ФК «ПІНГ-ПОНГ. Згідно з додатком до договору факторингу №\~1/4 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №\~1743457 від 17\~лютого 2020 року становить 15\~018,00 грн, з яких: 6\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9\~018,00 грн заборгованість за відсотками. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором №\~1743457 від 17\~лютого 2020 року в сумі 15\~018,00 грн, судовий збір в сумі 2\~422,40 грн, а також 6\~000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 02\~січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 03\~лютого 2025 року. Розгляд справи відкладався до 03 березня 2025 року за клопотанням відповідача. 10 лютого 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.\~77-81) та заява про застосування строків позовної давності (а.с.\~82-83). У відзиві вказує, що строк позовної давності за договором позики сплинув 18 березня 2023 року. Крім того, проценти за договором нараховані поза межами строку кредитування, що суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №\~910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, відповідно до якої нарахування процентів після закінчення строку кредитування є нелегітимним. Також висловив свої заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки сума в 6\~000,00 грн є завищеною та неспівмірною зі складністю справи. Просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 18 лютого 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.\~93-101), де наголошують, що відповідно до п. 2.2.3. кредитного договору, якщо позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після закінчення строку кредитування, то позикодавець має право нараховувати проценти за договором протягом ще 60 днів. При цьому вважається, що це відсотки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, і нараховуються вони в розмірі стандартної (базової) ставки, передбаченої п.\~1.6 договору (2,5% на день). Розмір гонорару за надання правничої допомоги вважають обґрунтованим. Строк позовної давності не пропущено, враховуючи п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві вказав, що просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 3-9), а також подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.\~64). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 119). Звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.\~123). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 17\~лютого 2020 року між ТОВ «МІЛОАН» (Позикодавець, Товариство) та [PERSON] (Позичальник) в електронній формі укладено договір №\~1743457 про надання фінансового кредиту (а.с.\~16-19). Договір було укладено шляхом подання [PERSON] 15 лютого 2020 року Анкети-заяви на кредит №\~1743457 у власному кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН» (а.с.\~51). Відповідно до п. 6.1 договору він укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Анкетою-заявою на кредит №\~1743457 від 15 лютого 2020 року (а.с.\~51) та Кредитним договором №\~1743457 від 17 лютого 2020 року (індивідуальна частина) (а.с.\~16-19) передбачено, що сума кредиту: 6\~000,00 грн, строк кредиту: 30 днів, дата повернення кредиту, сплати процентів: 18\~березня 2020 року; проценти за користування кредитом: 18,00 грн за 30 днів, тобто по 0,60 грн за день (0,01% за кожен день строку користування кредитом) (п.\~1.5.2. договору); стандартна (базова) процента ставка 2,5% за кожен день користування кредитом (п. 1.6. договору). Платіжним дорученням №\~15383218 від 17\~лютого 2020 року та випискою по рахунку підтверджується переказ ТОВ «МІЛОАН» коштів у сумі 6\~000,00 грн на рахунок [PERSON] згідно з кредитним договором №\~1743457 (а.с.\~32, 121). \~ \~ \~ \~Згідно з п. 2.2.3. договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена в п. 1.6. цього договору (2,5% на день), яка є незмінною протягом всього строку користування кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій чи спеціальних пропозицій процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою. Якщо визначена в 1.5.2. відсоткова ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня, наступного за днем, визначеним в пункті 1.4., продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно з пунктом 1.6. договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено товариством в односторонньому порядку. \~ \~ \~ \~Незважаючи на інші умови договору сторони домовилися, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.\~1.6. договору в період прострочення позичальника нараховується за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених статтею 625 ЦПК ЦК України. У випадку нарахування процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6. договору. Відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору №\~1743457 від 17\~лютого 2020 року (індивідуальна частина) Позичальник, за наявності відповідної пропозиції Позикодавця, має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів, доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частину заборгованості по кредиту. Розділ 6 передбачає порядок укладення договору в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідно до договору факторингу №\~01/04 від 01 квітня 2020 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (Фактор), Клієнт відступив Фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги (а.с.\~20-23). Згідно з п. 4.1 договору факторингу права вимоги переходять до нового кредитора (Фактора ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») в день підписання цього договору. Розмір фінансування за отримання прав вимоги передбачений у розділі 3 Договору. Здійснення відповідного фінансування підтверджується платіжними інструкціями (а.с.\~35-39). Витягом з Додатка до Договору факторингу №\~01/04 від 01 квітня 2020 року підтверджується передання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №\~1743457 від 17\~лютого 2020 року, загальна сума заборгованості 15\~018,00 грн, з яких: 6\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9\~018,00 грн заборгованість за відсотками (а.с.\~54). Відповідно до договору факторингу №\~1/4 від 13 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» (Фактор), Клієнт відступив Фактору права вимоги, зазначені в Реєстрах прав вимоги (а.с.\~27-29). Згідно з п. 1.3 договору факторингу права вимоги вважаються відступленими Фактору (ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ») в день підписання відповідного реєстру. Здійснення фінансування за отримання прав вимоги підтверджується довідкою правонаступника ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.\~40). Витягом з Додатка № 1 до Договору факторингу №\~1/4 від 13 грудня 2021 року підтверджується передання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №\~1743457 від 17\~лютого 2020 року, загальна сума заборгованості 15\~018,00 грн, з яких: 6\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9\~018,00 грн заборгованість за відсотками (а.с.\~53). 02 вересня 2024 року позивач направив [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.\~33), проте заборгованість так і залишилася несплаченою. Відповідно до п.\~1 ч.\~2 ст.\~11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг» та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.\~8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином судом установлено, що посилання на обставини укладення [PERSON] кредитного договору в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки договір підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, як це передбачено умовами договору. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як убачається зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою у випадку, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №\~444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після впливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 05\~квітня 2023 року по справі №\~910/4518/16, Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. В разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав». Строк позики узгоджений сторонами у договорі та становить 30 днів. Додаткових угод про пролонгацію договору позики позивач не укладав ні з первісним кредитором, ні з його правонаступниками. За таких обставин суд констатує, що під процентами за понадстрокове користування позикою позивач має на увазі проценти як міру відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування, тобто проценти, передбачені ч.\~2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведені правові висновки, обставини справи, суд доходить висновку, що передбачені кредитним договором проценти слід нараховувати і стягувати з відповідача [PERSON] в межах строку кредитування, тобто за 30 днів, з 17\~лютого 2020 року до 18\~березня 2020 року, використовуючи проценту ставку у розмірі 0,01 % за кожен день користування кредитом, яка передбачена пунктом 1.5.2. договору. Надалі, у період з 19\~березня 2020 року до 17\~травня 2020 року (60 днів), слід нараховувати відповідачу проценти на прострочену позику, які передбачені пунктом 1.6. договору у розмірі 2,5 % за кожен день з моменту прострочення, оскільки суд тлумачить положення пункту п. 2.2.3. договору як встановлення розміру процентів, передбачених ч.\~2 ст.\~625 ЦК України. Згідно з наданою позивачем відомістю про щоденні нарахування та погашення за договором №\~1743457, виданою первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН», непогашена заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №\~1743457 становить 15\~018,00 грн, з яких: 6\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9\~018,00 грн заборгованість за відсотками (а.с.\~11). З вказаної відомості вбачається, що за період з 17\~лютого 2020 року до 18\~березня 2020 року (30 днів) нараховані проценти за договором по 0,60 грн за день (0,01% від суми кредиту) на загальну суму 18,00 грн, а потім - за період з 19\~березня 2020 року до 17\~травня 2020 року (60 днів) нараховані проценти за договором по 150,00 грн за день (2,5% від суми кредиту) на загальну суму 9\~000,00 грн. Такі нарахування\~відповідають положенням\~пунктів 1.5.2.,\~1.6\~та 2.2.3.\~кредитного договору. Згідно з наданою позивачем відомістю про щоденні нарахування та погашення за договором №\~1743457 [PERSON] не здійснював жодного платежу за договором (а.с.\~11). Твердження відповідача про сплив строку позовної давності за договором є неспроможним, оскільки відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №\~2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, власних розрахунків заборгованості за кредитом, а також доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками, то позовні вимоги підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 2\~422,40 грн (а.с.\~1, 2), який відповідно до ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України покладається на відповідача. Крім того, позивач ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн, на підтвердження яких подав: копію свідоцтва адвоката Білецького\~Б.М. про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.\~41); копію договору №\~43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року, укладеного позивачем з адвокатом Білецьким\~Б.М. (а.с.\~13-15), у пункті\~4.8 якого погоджена тарифікація наданих послуг та гонорар у сумі 6\~000,00 грн за позитивне рішення суду; копію додаткової угоди від 11 листопада 2024 року до договору №\~43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року, яка передбачає надання правової допомоги саме щодо стягнення кредитної заборгованості Клижки І.С. (а.с.\~30); детальний опис робіт та акт про отримання правової допомоги (а.с.\~12), в яких перелічено види наданих юридичних послуг та їх вартість: правовий аналіз обставин та надання правових рекомендацій (2\~250,00 грн за 1,5 години), складання позовної заяви (3000,00 грн за 3 години), формування додатків до позовної заяви (750,00 грн за 1 годину).\~ Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до п. 1 ч. 2 т. 137 ЦПК України розподілу підлягають витрати на\~правничу допомогу\~адвоката,\~які визначаються\~згідно з\~умовами договору\~про надання\~правничої допомоги\~та на\~підставі відповідних\~доказів щодо\~обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц. Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо (додаткова постанова КГС ВС від 30\~серпня 2023 року № 911/3586/21). Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, співмірність судових витрат із ціною позову та складністю справи, урахувавши надані стороною відповідача заперечення щодо суми витрат позивача на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що критерію розумності відповідає сума витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4\~000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial