Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. Позов мотивувала тим, що між сторонами 15.04.1975 року було зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі, 06.03.2024 року позивачці було встановлено інвалідність ІІ групи безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісією № 683937 від 06.03.2024 року. Одразу після визнання позивачки особою з інвалідністю, відповідачем було ініційовано питання про розірвання шлюбу та 27.06.2024 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27.06.2024 року. Позивач потребує піклування та утримання від чоловіка, оскільки отримує пенсію в сумі 4307,47 грн., якої ледве вистачає на щомісячну оплату комунальних послуг, окрім яких несе постійні витрати на придбання медичних препаратів та придбання певних харчів. Просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь непрацездатної дружини [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново, в розмірі 1500,00 грн., щомісячно з 23.12.2024 року і протягом всього строку інвалідності. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу [PERSON] 05.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] у якому вказано, що право на утримання аліменти має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімум (Вказаний висновок викладений у постановах ВС України від 13.04.2016 року у справі № 6-3066 цс15 від 16.08.2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11.10.2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Позивачка не надає жодного документу, який би підтверджував розмір витрат необхідних їй на проживання та лікування та/або витрат вже понесених нею на лікування, що в свою чергу унеможливлює встановлення дійсності потреби [PERSON] у матеріальній допомозі. Позивачка є інвалідом ІІ групи та відповідно користується рядом, наданих державою, пільг, в тому числі пільгами у сфері медицини. Крім того, на сьогоднішній день [PERSON] є непрацездатним, оскільки з 2014 року перебуває на пенсії за віком. Згідно довідки про доходи № 0227 5129 2495 9203 від 29.01.2025 року розмір пенсії становить 3670,00 грн., що на 700,00 грн. менше ніж пенсія, яку отримує позивачка. Тобто, доходи є меншими ніж у позивачки, а тому відсутня можливість здійснювати її утримання. Також, зазначив, що від спільного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який є працездатним та отримує стабільну заробітну плату, яка в рази перевищує пенсію сторін. Просив суд, відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 15.04.1975 року було зареєстровано шлюб (а.с.3). Під час перебування у шлюбі, 06.03.2024 року позивачці було встановлено інвалідність ІІ групи безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісією № 683937 від 06.03.2024 року (а.с.4). 27.06.2024 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27.06.2024 року (а.с.5). Відповідно до довідки № 6041 0107 5434 2086, [PERSON] отримує пенсію в розмірі 4307,47 грн. (а.с.6). Відповідно до довідки № 0227 5129 2495 9203, [PERSON] отримує пенсію в розмірі 3670,00 грн. (а.с.23). Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Згідно положень ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліменти зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня2017року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що дружина є непрацездатною, наприклад, у зв`язку із відсутністю пенсій (або низького розміру) чи інших джерел існування. Потребою в матеріальній допомозі (нужденністю) є забезпеченість особі коштами в розмірі нижче прожиткового мінімуму. Визначення потреби матеріальної допомоги непрацездатного члена подружжя здійснюється судом у кожному конкретною випадку за допомогою зіставлення доходів такого члена і прожиткового рівня. Саме за таких обставин законодавець зобов`язує одного з подружжя утримувати іншого непрацездатного члена подружжя, тобто надавати йому необхідну матеріальну допомогу. Обидва ці фактори підлягають доведенню в судовому процесі. До уваги приймається отримання непрацездатним членом подружжя пенсії, державній пільг, субсидій, наявність у нього майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності одного з подружжя не зумовлює виникнення у другого з подружжя обов`язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потреб матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] отримує пенсію 4307,47 грн. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025рік» передбачено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2025 року 2361,00 гривня. Отже, позивач отримує пенсію за віком у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України та ч. 2 ст. 76 СК України. Враховуючи встановлені обставини у справі, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову в суд, суд відносить судовий збір за рахунок держави. На підставі викладеного, згідно ст. 75, 76 СК України,

Outcome: dismissed