Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що відповідач в електронній формі укладав кредитні договори №102101732 02.11.2021 з ТОВ «Міолан», №58678 21.11.2021 з ТОВ «ФК «Авіра Груп», №2650500 02.12.2021 з ТОВ «Лінеура Україна». У подальшому, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримав права вимоги до відповідача на підставі договорів факторингу. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 98277,66 грн. Ухвалою від 10.02.2025р. позов було залишено без руху, у зв`язку із невідповідністю п.п. 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, та позивачу рекомендовано зазначити та надати докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема: отримання відповідачем кредитів (у тому числі на відкритий банківський рахунок) та використання відповідачем кредитних коштів, а також, що вказаний у матеріалах справи банківський (картковий) рахунок, на який пересилались гроші, належить відповідачу. Також, позивачу у даній ухвалі роз`яснено, що У разі виникнення складнощів у отриманні доказів, у тому числі й тих, що містять банківську таємницю, позивач не позбавлений права подати до суду мотивоване клопотання про витребування таких доказів. На виконання даної ухвали 17.02.2025р. представник позивача надав заяву про усунення недоліків, де вказав, що не володіє та не може надати оригінали первинних документів, оскільки не є первісним кредитором. Кошти за усіма кредитними договорами були надані у безготівковій формі на банківську карту, вказану позичальником. ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до первісних кредиторів з запитами, щодо детальних розрахунків заборгованості. Після отримання відповіді усі документи будуть надані суду. ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало до суду усі наявні у нього документи. Ухвалою від 19 лютого 2025р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Представником позивача зазначено у позовній заяві, а також у заяві про усунення недоліків про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Крім того, у позовній заяві зазначено, що у випадку неявки в судове засідання відповідача, представник позивача просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач відзиву на позов або клопотань до суду не подав. До цього часу до суду з поштового відділення не надійшло відомостей про отримання або неотримання відповідачем копії ухвали та позову з додатками, хоча сплинув значний проміжок часу. Відповідно до довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» про виклик у судове засідання на 20.03.2025 р. на 10.00 год., одержувачу [PERSON] на номер телефону: [NUMBER] , доставлено 19.02.2025 р. Позивачем клопотань про витребування доказів не заявлялось. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №102101732, який підписано сторонами у електронному вигляді. Додатками №1 та №2 до даного кредитного договору є графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Сума кредиту за п.1.2 договору складає 20000,00 грн, строк видачі кредиту за пунктом 1.3 погоджено на 30 днів з 02.11.2021 з терміном повернення (за пунктом 1.4) 02.12.2021. У пункті 1.5.2 погоджено проценти за користування кредитом 60 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен денгь строку користування кредитом. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом за пунктом 1.6 погоджена у 5 відсотківвід фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У пункті 2.2.3 визначено, що процентна ставка за пунктом 1.5.2 застосовується за акціями, умовами лояльності, спеціальними пропозиціями. ТОВ «Мілоан» 02.11.2021 сформувало платіжне доручення 34622136 про перерахування 20000 грн коштів за договором 102101732 [PERSON] на картку [NUMBER] . ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Мілоан» 16 липня 2024 року уклали договір факторингу №16072024, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й до боржника [PERSON] за кредитним договором №102101732 на загальну заборгованість 77607,76 грн, що складається з 19400 грн суми основної заборгованості та 58207,76 грн заборгованості за відсотками. 21.11.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір №58678, який підписано сторонами у електронному вигляді. Додатком №1 до даного кредитного договору є графік платежів. Сума кредиту за п.1.1 договору складає 4000,00 грн, строк видачі кредиту за пунктом 1.2 погоджено на 21 день до 11.12.2021. У пункті 1.3 погоджено проценти за користування кредитом 1277,5% річних від суми кредиту в розрахунку 3,5 % на добу. Пунктом 1.5 встановлено комісію 15% від суми кредиту за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту. ТОВ «Платежі онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг через платіжний сервіс "Platon" провело транзакцію з видачі 4000,00 грн з сайту торговця AVIRACREDIT.COM.UA як видачу кредиту #58678 наи платіжну картку [NUMBER] . ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» 05 січня 2024 року уклали договір факторингу №05012024, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й до боржника [PERSON] за кредитним договором №58678 на загальну заборгованість 15240,00 грн, що складається з 4000 грн суми основної заборгованості та 10640 грн заборгованості за відсотками, 600 грн заборгованості за комісією. 02.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2650500, який підписано сторонами у електронному вигляді. Додатком №1 до даного кредитного договору є таблиця обчислення загальної вартості. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту. Сума кредиту за п.1.2 договору складає 1000,00 грн, строк видачі кредиту за пунктом 1.3 погоджено на 360 днів з періодичністю платежів кожні 30 днів. Процентна ставка за пунктом 1.4 становить 1,99% в день. Пунктом 2.1. визначено, що кредит надається у безготівковій формі на пліт жну карту [NUMBER] . ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, провело транзакцію з зарахування 1000,00 грн 02.12.2021 на платіжну карту [NUMBER] . ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Лінеура Україна» 05 травня 2023 року уклали договір факторингу №05052023, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й до боржника [PERSON] за кредитним договором №2650500 на загальну заборгованість 5429,90 грн, що складається з 1000 грн суми основної заборгованості та 4429,90 грн заборгованості за відсотками. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитні договори між первісними кредиторами та [PERSON] укладалися в електронній формі. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме [PERSON] , а не інша особа, підписував за допомогою одноразового ідентифікатора у електронному вигляді кредитні договори та позивачем не надано доказів щодо отримання кредитних коштів саме [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів, що платіжна картка [NUMBER] належить відповідачу [PERSON] . Позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківської установи відомостей щодо отримання кредитних коштів [PERSON] та належності йому вказаної платіжної картки [NUMBER] . Після залишення позову без руху, позивачем зазначено, що інших доказів він не має, тому звернувся до первісних кредиторів з відповідними запитами про надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів за укладеним кредитним договором, а також зазначив, що після отримання інформації від первісного кредитора, вона буде невідкладно долучена до матеріалів справи окремим клопотанням. Станом на 20.03.2025 р. позивачем не надано жодних додаткових доказів по справі. Клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату або витребування доказів від позивача також не надходило. Таким чином, жодних відомостей щодо проведення транзакцій ТОВ «Мілон», ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «Лінеура Україна» для перерахування кредитних коштів на банківський рахунок, який належить саме [PERSON] матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачу [PERSON] належить номер мобільного телефону « [NUMBER] », на який надсилався одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Позивач посилається у якості доказів наявності заборгованості на витяг з реєстру боржників, отриманий під час відступлення права вимоги та розрахунок боргу. Однак такі реєстри та розрахунки, самі собою, не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містять даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено цей витяг. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій. Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. З поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Отже, надані позивачем витяг з реєстру боржників та розрахунок боргу не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним кредитним договором. Хоча судом і було роз`яснено право витребувати докази, позивач цим правом не скористувався. З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed