Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання втратившими право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є фактичними власником та основним квартиронаймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований в зазначеній квартирі з 09.07.2001 р. по цей день, про що має відповідний запис в паспорті громадянина України. На позивача за вказаною адресою також оформлено всі договори з комунальними службами. 10.08.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного шлюбу у них народилась донька, відповідач [PERSON] , [INFO] . Після шлюбу та народження доньки, позивач зареєстрував їх місце проживання в зазначеній вище спірній квартирі. Відповідно до довідки про зареєстрованих в квартирі осіб від 04.10.2023 року, в спірній квартирі наразі зареєстровані три особи: [PERSON] , [INFO] основний квартиронаймач; [PERSON] , [INFO] колишня дружина; [PERSON] , [INFO] донька. Шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року. Після розірвання шлюбу їх донька та [PERSON] залишилась проживати в спірній квартирі, так як у них на той час не було іншого житла, позивач проживав окремо. За час їхнього проживання в квартирі накопились борги по комунальним послугам, які [PERSON] не сплачувала та які наявні по цей день. Наразі [PERSON] має прізвище [PERSON] , замість [PERSON] . Так як після розірвання шлюбу з позивачем, а саме 11.08.2022 року, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . Позивач в свою чергу 05.04.2019 року також уклав шлюб з [PERSON] та має з нею спільну доньку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2022 року [PERSON] з донькою переїхали проживати за іншою адресою та у спірній квартирі не проживають уже більше ніж півтора року. З квартири їх позивач не виганяв, в проживанні в квартирі не перешкоджав. Їх речей в квартирі не має. Борги по комунальним послугам за відповідачем залишились не сплаченими. Знятись з реєстрації місця поживання у спірній квартирі добровільно [PERSON] відмовляється, хоча має інше житло для проживання де може зареєструватись. Тобто, починаючи з квітня 2022 року по це день відповідачі не мешкають у спірній квартирі, що підтверджується актом про не проживання від 08.11.2023 року. [PERSON] не являється членом сім`ї позивача, так як шлюб між ними було розірвано ще 16.10.2018 року, а отже [PERSON] втратила право на користування квартирою. Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи складається з: 1073,60 грн. судовий збір за вимогу немайнового характеру, 8000 грн. витрати на професійну допомогу адвоката, 129 грн. - витрати на надсилання позову з додатками відповідачам та третім особам, 43 грн. - надсилання адвокатського запиту. Просить визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (законний представник якої її мати - [PERSON] ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття осіб з реєстрації місця проживання, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.01.2024 р. прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у даній справі. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника адвоката Дрожак Ю.М. Представник позивача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила його задовольнити. Крім того, зазначила, що відповідачка [PERSON] проживає з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що дитина також втратила право користування житловим приміщенням. При ухваленні рішення, також просила врахувати, що сторона відповідача не цікавиться даною справою, хоча про розгляд справи повідомлена. Крім того, просить врахувати, що відповідачі в спірній квартирі не проживають досить великий період часу, що вони самі прийняли рішення виїхати та проживати за іншою адресою. Їх ніхто не виганяв з квартири та не перешкоджав їх проживанню в ній. Квартирою відповідачі не цікавляться, її не утримують, комунальні послуги не сплачують, мають чисельні борги по квартирі, їх прописка формальна. Своїми діями вони порушують право власності та право користування позивача на квартиру. Позивач має договір найму квартири та ордер, в якому він записаний, відповідачі не зазначені. Тим більше місце проживання дитини визначається за місцем проживання її батьків. Відповідач з дитиною ще у 2022 р. вирішила свідомо змінити своє місце проживання та місце проживання доньки, тому є всі підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, як [PERSON] так і [PERSON] . Відповідачка [PERSON] повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. У відповідності до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої\~статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явився. Представник третьої особи Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування діє в інтересах дітей, тому не підтримує позовну заяву, вважає, що вона є безпідставною в цій частині. Просить відмовити в частині визнання малолітньої дитини, такою що втратила користування житловим приміщенням. Висновок вони не надають, так як не змогли належним чином з`ясувати і обстежити житлово - побутові умови дитини де вона мешкала за адресою: [ADDRESS] . Ніхто з батьків до органу піклування не звертався і на дзвінки батьки не відповідали. Проти позову заперечує у повному обсязі. Просить розглянути справу на підставі доказів та враховуючи інтереси дитини. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, згідно форми «А», основним квартиронаймачем є квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). 27.03.2008 р. ДП «Житлово-експлуатаційне управління» ВАТ транспортного будівництва «Дніпротрансбуд» видано ордер №3 [PERSON] підприємцю, родина якого складається з 2 людей на право зайняття 2 кімнат №80 площею 49,9 кв.м. в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення адміністрації ДП ЖЕУ. Склад родини: [PERSON] основний квартиронаймач, [PERSON] - тітка (а.с.82). Згідно договору найму житла в будинках житлового фонду ДП ЖЕУ ВАТ «Дніпротрансбуд» від 27.03.2008 р., укладеного між ДП ЖЕУ ВАТ «Дніпротрансбуд» та [PERSON] наймачем наймодавець надає наймачу та членам його сім`ї [PERSON] у безстрокове користування житло за адресою: [ADDRESS] , житлове приміщення загальною площею 77,2 кв.м., що складається з 2 кімнат житловою площею 45,9 кв.м. (а.с.83-84). Згідно свідоцтва про народження серія № [NUMBER] , виданого 10.07.2013 р. Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №901, [PERSON] народилася [INFO] . Батьки: [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.17). Згідно органу самоорганізації населення Будинковий комітет «Караваєва-1» від 04.10.2025 р. №22, за адресою [ADDRESS] (загальна площа 77,2 м.кв.) зареєстровані три особи: [PERSON] , [INFO] , з 09.07.2001 р. основний квартиронаймач, [PERSON] , [INFO] донька, [PERSON] , [INFO] колишня дружина (а.с.18). Згідно рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2018 р. №205/6662/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу залишено без змін (а.с.19-20). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.08.2022 р. Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №1247, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Прізвища після державної реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 21). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.04.2019 р. Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №242, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Прізвища після державної реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 22). Згідно свідоцтва про народження серія № [NUMBER] , виданого 18.10.2019 р. Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1136, [PERSON] народилася [INFO] . Батьки: [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.23). Згідно квитанції ЄРЦ КП «Теплоенерго» заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії та абонобслуговування становить 31618,13 грн. (а.с.24). Згідно договору реструктуризації заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення від 19.09.2023 р., укладеного між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] підприємство надає боржникам в розстрочку солідарно з усіма повнолітніми особами, зареєстрованими у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , на щомісячне рівномірне погашення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, згідно графіку внесення щомісячних платежів, утворилась станом на 01.09.2023 р. у розмірі 15506,68 грн. по особовому рахунку № [NUMBER] , згідно з наступним графіком: з 01.09.2023 р. до 31.08.2026 р. щомісяця 430,74 грн. до 10 числа (а.с. 25-27). Згідно акту від 08.11.2023 р. [PERSON] з червня 2018 р. та до теперішнього часу не проживав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] не проживають з квітня 2022 р. та до теперішнього часу за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Згідно відомостей з Єдиного демографічного реєстру №391155, №3911131 від 03.01.2024 р., [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] (а.с.47, 49). Статтею 47\~Конституції України\~встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №569/4373/16-ц (провадження №14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою. Відповідно до частини четвертої\~статті 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно із статтями\~71,\~72 ЖК України\~наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору судом. При цьому ч.3\~ст.71 ЖК України\~передбачені випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, а саме у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК України\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей\~71,\~72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №201/10924/13-ц). Разом з тим, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №464/7923/16-ц). Оскільки [PERSON] не проживає у квартирі\~\~ [ADDRESS] \~\~більш, ніж шість місяців без поважних причин, вона втратила право користування нею, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В частині визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до висновку Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 22.11.2024 р. №3/29-187, враховуючи відсутність інформації про наявність житла у малолітньої [PERSON] , [INFO] , неможливість здійснити вихід за адресою: [ADDRESS] , та скласти акт обстеження умов проживання дитини, а також з`ясувати іншу важливу інформацію з даного питання, надати висновок щодо доцільності/недоцільності визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не виявляється можливим. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 СК України\~дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. За змістом частини другої\~статті 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Крім того, оскільки неповнолітня дитина обмежена в можливості самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 у справі № 206/4028/18. Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009). Враховуючи викладене, в частині визнання малолітнього відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги не підлягають задоволенню, як зазначено вище. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3\~\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з вимогами ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1329556 від 16.11.2024р., договір №1611 від 16.11.2024 р. про надання правової допомоги, додаток № 1 до договору №1611 від 16.11.2024 р. про надання правової допомоги. Згідно відмітки у додатку № 1 до договору №1611 від 16.11.2024 р. про надання правової допомоги адвокат Дрожак Ю.М. отримала від клієнта [PERSON] 1700,00 грн. Таким чином документально підтвердженими є витрати на правничу допомогу адвоката Дрожак Ю.М. у розмірі 1700,00 грн. та підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позову до суду в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial