Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

15.10.2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , яким просить: - розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 23 серпня 2018 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №584; - стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дітьми трирічного віку, в розмірі 1/6 частини усіх його доходів, а саме до 18.09.2026 року; - стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що спільне життя позивача з відповідачем останній час не склалися, вони втратили почуття поваги та розуміння, відповідач фактично створив нову сім`ю, тому будь-яких можливостей відновити сімейні відносини не має, і подальше збереження шлюбу є недоцільним та не відповідає інтересам обох сторін. В період шлюбу [INFO] у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Сім`я має статус тимчасово переміщених осіб, знаходиться в складному матеріальному становище, і вона як матір яка здійснює догляд за малолітніми дітьми також потребує утримання, яке відповідач добровільно не здійснює. Ухвалою судді від 21.10.2024 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. 12.11.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, яким з позовом не погодився, посилаючись на те, що саме позивачка є ініціатором розпаду сімейних відносин, крім цього поїхавши до своїх батьків народжувати дітей забрала з собою усі сімейні фінансові заощадження. Крім цього не погоджується з тим, що позивачка зазначає, що відповідач не надає добровільної фінансової допомоги на її утримання, та утримання дітей. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей, але лише в розмірі 1/10 частини доходу щомісячно, оскільки має інші витрати, пов`язані з проходженням служби, утримання батьків та сплати комунальних послуг. Представник позивача - адвокат Дімов Д.П. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача - адвокат Суходольська А.А. в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечували щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, а щодо стягнення аліментів підтримала позицію викладену у запереченні на позов, а саме щодо стягнення аліментів Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Щодо вимог про розірвання шлюбу: Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2018 року, який зареєстровано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №584 (а.с.12). В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.10.2023 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.10.2023 року. Судом встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають, сумісного господарства не ведуть, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між подружжям зникло почуття взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, спільне життя подружжя не склалося у зв`язку з різними цінностями та поглядами на сімейне життя, тому подальше сумісне проживання між сторонами стало неможливим. Згідно зі статтею 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України, передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст. 110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, на розірванні шлюбу наполягає. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, та згода на розірвання шлюбу зі сторони відповідача, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дітей: Як вже встановлено судом, в період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.10.2023 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.10.2023 року. В обох зазначених свідоцтвах про народження, батьком дітей вказаний відповідач [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається\~зі змісту\~ч.3\~ст.\~181\~СК України,\~зарішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимогам ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину, ні за яких обставин не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому при визначенні розміру аліментів, враховуючи коли аліменти стягуються на двох і більше дітей суд визнає частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, крім того судом враховується стан здоров`я і матеріальний стан дитини, також стан і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, які мають істотне значення. Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що домовленості про утримання дітей між сторонами не досягнуто, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, що стало причиною звернення позивачки із зазначеним позовом. Відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі та отримує щомісячну заробітну платню, яка в своїй сукупності за період з серпня 2023 року до серпня 2024 року складає 975443 грн., що підтверджено довідкою за № 162/фс від 23.09.2024 року (а.с. 17). Таким чином, враховуючи, що відповідач, являючись батьком дітей зобов`язаний їх утримувати до досягнення ними повноліття, проте домовленості про утримання дітей між сторонами не досягнуто, а діти знаходяться на утриманні позивачки [PERSON] , що підтверджено довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 5118-5002987745, № 5118-5002993883, № 5118-5002987917 від 16.10.2023 року (а.с.18-20), тому суд вважає необхідним стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно вимогам ст. 191 СК України аліменти стягуються з дня пред`явлення позову, тобто з 15.10.2024 року. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки: Відповідно до вимог ч. 2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають, [INFO] у сторін народилися двоє дітей, [PERSON] та [PERSON] , які проживають з матір`ю, окремо від батька, що в судовому засіданні не заперечувалося сторонами. Крім цього, судом встановлена здатність відповідача надавати матеріальну допомогу матері дітей, з якою проживають діти, оскільки відповідач офіційно працевлаштований має постійний дохід. Таким чином, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення трирічного віку дітей, суд виходить з того, що позивачка проживає окремо від відповідача, самостійно займається вихованням двох малолітніх дітей, а відповідач має можливість її утримувати, вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини усіх його доходів щомісячно, до досягнення дітьми трирічного віку, а саме до [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 15.10.2024 року. При розподілі витрат по справі суд керується загальними правилами ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 1211,20 грн за позовні вимоги про розірвання шлюбу, та судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20 грн. за позовні вимоги щодо стягнення аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved