Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Представник позивача АТ АКБ «Львів» - Вертас М.М. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №15885/112/2022 від 11 січня 2022 року у розмірі 83987,41, а також судові витрати у розмірі 2684 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 січня 2022 року між АТ АКБ «Львів» та відповідачем було укладено кредитний договір №15885/112/2022, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 70000 грн, з процентною ставкою 37,8 % річних за користування кредитом та умовою повернення в термін до 10 січня 2026 року. Факт перерахування позичальнику кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від 11 січня 2022 року №332650, проте зобов`язання відповідачем належним чином не виконуються, своєчасно кредит не погашає. У зв`язку із систематичним не виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позивач набув право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів за кредитним договором. Станом на 23.01.2023 заборгованість по кредитному договору №15885/112/2022 від 11 січня 2022 року становить 83987,41 грн, з яких: 68703,50 - заборгованості за кредитом, 15283,91 грн. - заборгованості за процентами. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклик) сторін, відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу також копію позовної заяви з додатками відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, тобто за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0311331796307, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідачу було повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатками. Однак відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0610237108798 лист повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Оскільки у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 11 січня 2022 між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15885/112/2022, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 70000 грн, з процентною ставкою 37,8 % річних за користування кредитом та умовою повернення в термін до 10 січня 2026 року. Факт перерахування позичальнику кредитних коштів на суму 70000 грн підтверджується меморіальним ордером від 11 січня 2022 року №332650. З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором кредиту станом на 23 січня 2023 року заборгованість по кредитному договору №15885/112/2022 від 11 січня 2022 року становить 83987,41 грн, з яких: 68703,50 грн - заборгованості за кредитом, 15283,19 грн - заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Суд встановив, та що не оспорюється сторонами в справі, що між позивачем АТ АКБ «Львів» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №15885/112/2022 від 11 січня 2022 року, згідно з яким відповідачу надано одноразово, безготівково на його поточний рахунок 70000 грн, з умовою повернення в термін до 10 січня 2026 року. Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір №15885/112/2022 від 11 січня 2022 містить анкетні дані відповідача [PERSON] , підписаний ним, що свідчить про те, що відповідач ознайомлений з текстом Договору, його умовами, тарифами, погодився на всі умови Договору, зокрема щодо встановлених сум грошових коштів в розмірі 70000 грн, процентної ставки, яка складає 37, 8% річних за користування кредитними коштами. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору №15885/112/2022 від 11 січня 2022 року Банк зобов`язується надати у власність Позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом. Згідно п.3.2. договору за користування Кредитом Позичальник сплачує Банку фіксовану процентну ставку у розмірі 37,8 % річних. Відповідно до п.3.4 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно у році 360 днів) з дати видачі кредиту по дату повернення Кредиту Позичальником, періодами з першого по останнє число місяця. Пунктом 3.6. Договору встановлено, що Позичальник сплачує проценти щомісяця до дня повернення Кредиту, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Згідно п.5.1., 5.2. договору позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені Договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтентною схемою згідно Додатку 1 (платіжного календаря), що є невід`ємною частиною Договору. Згідно п.5.8. Кредитного договору Банк вправі вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Договором, у випадках обумовлених цим договором і чинним законодавством. Суд встановив, що відповідач отримав кредитні кошти згідно з меморіальним ордером від 11 січня 2022 року №332650, а отже позивач виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, щомісячні платежі не сплачував, у зв`язку з чим позивач набув право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів за кредитним договором. Як вбачається з листа-вимоги АТ АКБ «Львів» від 20 вересня 2022 року, який адресований відповідачу [PERSON] , банк звернувся до відповідача з вимогою виконати порушене зобов`язання та погасити повністю заборгованість за кредитним договором, однак на цей час вимоги банку не виконані та в добровільному порядку грошові кошти АТ АКБ «Львів» не повернуті Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між позивачем АТ АКБ «Львів» та відповідачем кредитного договору, встановлено факт отримання та користування відповідачем коштами за цим договором та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази протилежного у суду відсутні. З урахуванням викладеного суд вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №15885/112/2022 від 11 січня 2022 року у розмірі 83987,41 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн.

Outcome: approved