Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд визнати недійсними договори дарування земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822583009:07:001:0190, площею 0,2 га; 1822583009:07:001:0191, площею 0,2 га; 1822583009:07:001:0192, площею 0,2 га, які укладені між\~ [PERSON] та [PERSON] , та посвідчені приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецькою Світланою Леонідівною 06 вересня 2024 року за №5016,5017, 5018. В обгрунтування позову вказує, що в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №935/1609/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 1\~435\~600 грн. Втім після його звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики відповідач почав вживати заходи щодо реалізації належного йому на праві власності нерухомого майна. Так, 06.09.2024 року та після звернення до суду із заявою про забезпечення позову у справі №935/1609/24, відповідач відчужив (безоплатно передав) на користь своєї дружини [PERSON] , таке майно: земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0190; земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер 1822583009:07:001:0191; земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер 1822583009:07:001:0192. Тому позивач вважає, що відповідач [PERSON] , достовірно знаючи, що він має непогашене грошове зобов?язання, відносно нього відкрито провадження за позовом про стягнення заборгованості, а також знаючи про те, що позивачем було подано заяву про забезпечення позову здійснив відчуження належного йому майна, що може бути потенційно предметом стягнення на виконання рішення суду. На думку позивача укладення оспорюваних договорів дарування за обставин наявності реального ризику накладення обтяження на це майно, а також його реалізації в рахунок погашення боргу дозволяє стверджувати про можливість визнати договори недійсними, як фраудаторні. У зв`язку з цим вважає, що укладені між відповідачами, як подружжям, договорів дарування нерухомого майна спрямовані саме на уникнення виконання зобов`язання з повернення отриманих відповідачем [PERSON] від позивача коштів у позику. Представник позивача адвокат Кушніренко А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка працівника пошти у рекомендованому повідомленні № 06\~102\~366\~478 65 про вручення повістки відповідачу, направленої за місцем його проживання. Причина неявки до суду невідома. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило, тому суд розглянув справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надіслана судом повістка за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулася до суду з відміткою працівника пошти у рекомендованному відправленні №06\~102\~366\~499 06 «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення поштового відправлення. Відзиву та будь-яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до суду не надходило, тому суд розглянув справи без її участі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06 вересня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено три договори дарування земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822583009:07:001:0190, площею 0,2 га; 1822583009:07:001:0191, площею 0,2 га; 1822583009:07:001:0192, площею 0,2 га, які посвідчені приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецькою Світланою Леонідівною та зареєстровані у реєстрі під № 5016, 5017, 5018, що підтверджується до інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2024 року та наданимиприватним нотаріусом копіями оспорюваних\~договорів дарування. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 травня 2024 року відкрито провадження у справі №935/1609/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи здійснюється у загальному позовному провадженні з викликом учасників справи. 06 вересня 2024 року ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області заяву представника позивача [PERSON] адвоката Кушніренка А.В. про забезпечення позову у цивільній справі 935/1609/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1\~435\~600 грн., - повернуто заявнику. Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України, \~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно з вимогами ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином з матеріалів даної справи вбачається, що 06.09.2024 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено три договори дарування земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822583009:07:001:0190, площею 0,2 га; 1822583009:07:001:0191, площею 0,2 га; 1822583009:07:001:0192, площею 0,2 га. Досліджуючи питання недійсності вказаного договору дарування, суд враховує, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] наявний спір щодо стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1\~435\~600 грн., про що було відомо відповідачу [PERSON] на час безоплатної передачі земельних ділянок на користь дружини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03\~липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження №\~14-260цс19) зроблено висновок,\~\~що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення\~\~на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму,\~\~ що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути\~як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а тому така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем\~\~\~з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення\~\~\~ на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета\~\~є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин\~\~є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним». Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладеного у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 644/5819/20, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, та його діти (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Оскільки укладають договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК). Таким чином між відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям, укладено оспорювані договори дарування земельних ділянок 06.09.2024 року в період наявного судового спору щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у значному розмірі. Вказані обставини, дають підстави вважати, що оспорювані договори дарування від 06.09.2024 року спрямовані на уникнення відповідальності у разі примусового виконання рішення суду. Вчинені дії відповідача [PERSON] зокрема щодо безоплатної передачі на користь своєї дружини [PERSON] належних йому земельних ділянок в день звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову з метою накладення арешту на все нерухоме майно відповідача через наяний спір, вказують на те, що дарування трьох земельних ділянок на користь близької особи мало на меті збереження такого нерухомого майна від примусового відчуження в порядку виконання можливого судового рішення та те, що відповідачі діяли недобросовісно. У зв`язку з чим оспорювані договори дарування від 06.09.2024 року, з огляду на вказані вище обставини, а також наявні родинні зв`язки, вчинено між відповідачами у справі без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи висновок суду про задоволення у повному обсязі трьох позовних вимог немайнового характеру, а також те, що позивач [PERSON] був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі у розмірі 4 239,20 грн., в рівних частках, тобто по 2 119 грн. 60 коп. з кожного. Враховуючи викладене вище на підставі ст. 13, 203, 215,234 ЦК України та

Outcome: approved