Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання квартири спільною власністю подружжя та поділ майна шляхом сплати їй відповідачем вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що становить 267250 грн. Зазначає, що з 23.08.2013 по 07.08.2023 перебувала в шлюбі з [PERSON] та в період шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS] , вартість якої згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна становить 534500 грн. Посилаючись на те, що майно, набуте чоловіком і жінкою під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними, зазначаючи про те, що вона з колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, просить суд визнати зазначену квартиру спільною сумісною власністю подружжя, припинити їх право спільної сумісної власності на квартиру та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за 1/2 частку квартири в розмірі 267250 грн. Відповідач позов визнав в частині визнання спірного майна спільною сумісною власність подружжя. В іншій частині в позові просить відмовити. Ухвалою суду від 07.08.2024 було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Ухвалою від 15.10.2024 за клопотанням відповідача судом по даній справі було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те, яка ринкова вартість квартири [ADDRESS] . Провадження у справі у зв`язку з призначенням експертизи було зупинено та в подальшому поновлено ухвалою суду 09.01.2025. Ухвалою суду від 09.01.2025 скасовано ухвалу від 15.10.2024 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у зв`язку з неоплатою відповідачем проведення даної експертизи. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала з підстав та доводів, наведених у позовній заяві. Додатково пояснила, що позивачка та спільні діти сторін у справі зареєстровані за місцем проживання у зазначеній квартирі, іншого житла позивачка на праві власності не має і на даний час з дітьми перебуває за межами України та бажає розділити майно, яке є їх спільною сумісною власністю і отримати від відповідача грошову компенсацію за частину зазначеної квартири, яка становить 267250 грн. Зазначила, що між сторонами у справі немає домовленості з приводу користування квартирою, квартиру на двох співвласників в натурі розділити неможливо, оскільки неможливо влаштувати дві кухні і два санвузла та облаштувати окремий вхід і вона не є фахівцем з питання визначення вартості нерухомого майна чи його поділу. Відповідач позов визнач частково та пояснив, що з початком війни вивіз дружину та дітей за кордон та на даний час йому не відомо в якій саме країні вони перебувають. Зазначив, що іншого житла в нього немає і на даний час коштів на сплату половини вартості квартири немає, оскільки сплачує 1/3 частину доходу в якості аліментів, але згідний через декілька років, коли отримає право на пенсію, сплатити позивачці половину вартості квартири. Зазначив, що працює в ДСНС та вважає, що на даний час ринкова вартість квартири становить 12000-13000 доларів США, а з вартістю квартири, яку визначила позивачка, він не погоджується. Окрім того, вважає, що зазначену квартиру можна розділити, виділивши у власність кожної зі сторін по одній кімнаті. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що по даній квартирі є можливість встановити порядок користування нею, не проводячи її поділу, з урахуванням і того, що позивачка не надала суду доказів того, що зазначена квартира є неподільною річчю. Просить також врахувати, що визначення вартості квартири проведено позивачкою не шляхом проведення товарознавчої експертизи і наданий нею звіт про оцінку призначений не для цілей проведення поділу майна та на даний час не є чинним, оскільки був дійсний протягом 6 місяців з моменту його складання. Правовою підставою свого позову позивач зазначає ст.60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки подружжя. За рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 07.08.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З зазначеного рішення вбачається, що цей шлюб було укладено 23.08.2013 та зареєстровано виконавчим комітетом Сатиївської сільської ради Дубенського району Рівненської області. Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки учасниками справи не подано суду свідоцтво про шлюб, однак ними визнається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, то при вирішення справи суд, відповідно до ч.1 ст.82 СК України, виходить з того, що шлюб між ними було укладено 23.08.2013. З договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Бернацькою І.М. вбачається, що за цим договором 18.06.2020 [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . При цьому, договір було укладено за згодою чоловіка покупця [PERSON] (п.14 договору). За цим договором вартість квартири становила 278660 грн. Відповідно до технічного паспорта на зазначену квартиру (виготовлений КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» реєстровий номер 4-174-174, станом на 22.04.1994 і містить дані про співвласника [PERSON] , який не був стороною договору купівлі-продажу від 18.06.2020), [PERSON] придбала квартиру, яка складається з коридору площею 5,6 кв.м., вбиральні площею 2,7 кв.м., кухні площею 6,4 кв., кімнати площею 17,2 кв., кімнати площею 11,1 кв.м. та вбудованої шафи, площею 1,9 кв.м., а також обладнаної балконом площею 3,1 кв.м. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст.77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наведених положень ЦПК України слідує, що процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В той же час стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналіз зазначених норм, вказує на те, що придбане майно особами під час їх шлюбу презюмується\~\~його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст.57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю. При вирішенні спору, суд бере до уваги, що саме в період шлюбу позивачки та відповідача вони набули зазначену квартиру і при вирішенні справи виходить з того, що ніхто зі сторін у справі не заперечує того, що вказана квартира набута як спільна сумісна власність. Статтею 60\~СК України,\~ч.3\~ст.368\~ЦК України\~визначено,\~що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності.\~Таким чином,\~в судовому\~засіданні встановлено,\~що квартира\~ [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки в судовому засіданні не встановлено наявності договору між позивачкою та відповідачем або інших домовленостей щодо об`єкта права спільної сумісної власності, то частки майна щодо даного спору є рівними, а отже кожному з них має належати по 1/2 частині зазначеної квартири. Таким чином, позовна вимога позивачки про визнання спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Водночас, при вирішенні справи в іншій частині, суд виходить з наступного. Частиною третьою ст.370 ЦК України визначено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Частиною першою зазначеної статті визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ\~у натурі\~частки із\~спільного майна\~не допускається\~згідно із\~законом або\~є неможливим\~(ч.2\~ст.183\~ЦК України),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація\~співвласникові може\~бути надана\~лише за\~його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Таким чином, для вирішення цього позову в межах позовних вимог [PERSON] , вона повинна довести, що виділ у натурі частки зі спільної квартири не допускається згідно із законом або є неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.2, 4, 5 ст.71 СК України). Право особи\~на частку\~у спільному\~майні може\~бути припинене\~за рішенням\~суду на\~підставі позову\~інших співвласників,\~якщо: 1)\~частка є\~незначною і\~не може\~бути виділена\~в натурі; 2)\~річ є\~неподільною; 3)\~спільне володіння\~і користування\~майном є\~неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК України). Отже, оскільки позивачка виявила бажання про сплату для неї грошової компенсації за належну їй частину квартири, то вона повинна довести суду, окрім неподільності речі (квартири), також і справедливу вартість такої грошової компенсації. Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України (Глава 5 ЦПК України. Докази та доказування.) визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і ці дані встановлюються, в тому числі висновками експертів. Будівельними нормами України (ДБН) в державі регулюється проектування нових та реконструкція житлових будинків. Регулювання проектування нових та реконструкція житлових будинків висотою до 100 м. визначено ДБН В.2.-15 Зазначеним нормативним документом, діючим в галузі будівництва на території України передбачено, що багатоквартирним житловим будинком є житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира і він може бути зблокованого, секційного, коридорного, галерейного і терасного типів (3.3), а зблокованим житловим будинком є будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю (3.14), при цьому квартирою є комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовується для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу, який включає: основні приміщення житлову (житлові) кімнату та допоміжні приміщення кухню, ванну кімнату (душову), туалет (або суміщений санвузол), а також передпокій, комору чи вбудовану шафу (3.15). ДБН В.2.-15 визначено вимоги до окремих елементів будинку: висота житлових приміщень від підлоги до стелі повинна бути не менше 2,5 м., у районах із середньомісячною температурою липня 21 °С і більше, яку визначають згідно з ДСТУ-Н Б В.1.1-27, висоту житлових приміщень необхідно приймати не менше 2,7 м., висоту внутрішньоквартирних коридорів, санвузлів та інших підсобних приміщень допускається знижувати до 2,1 м. (5.6), а також рівня комфорту і параметрів квартир: одноквартирний (односімейний) житловий будинок і квартиру у багатоквартирному житловому будинку слід проектувати, виходячи з умови їх заселення однією сім`єю, типи квартир за кількістю житлових кімнат і їх площі у житлових будинках II категорії слід приймати за таблицею 1 (5.17), рівень комфорту і склад приміщень квартир і одноквартирних будинків у будівлях житла І категорії визначається завданням на проектування, при цьому нижня межа площі квартир допускається відповідно до показників квартир, наведених у таблиці 1 (5.18.), площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14 кв.м., в інших квартирах - не менше 16 кв.м., мінімальна площа спальні на одну особу - 8 кв.м., на дві особи - 10 кв.м., мінімальна площа кухні - 8 кв.м., в однокімнатній квартирі допускається зменшувати площу кухні до 5 кв.м., допускається в квартирах влаштування кухні-ніші, а також об`єднання кухні із загальною кімнатою (вітальнею) за умови їх обладнання електроплитою та примусовою витяжною вентиляцією (5.19), допоміжні приміщення квартири ІІ категорії комфортності повинні бути обладнані: кухня - мийкою, також плитою для приготування їжі; ванна кімната - ванною (або душем) та умивальником; туалет унітазом та умивальником площею не менше 1,5 кв.м, суміщений санвузол - ванною (або душем), умивальником і унітазом площею не менше 3,8 кв.м. (5.20), не допускається розміщення туалету та ванної (або душової) над житловими кімнатами і кухнями, ці приміщення допускається розміщувати над кухнею квартир, розташованих у двох або декількох рівнях, не допускається кріплення приладів і трубопроводів безпосередньо до міжквартирних стін і перегородок, які огороджують житлові кімнати (5.21), ширина підсобних приміщень квартир повинна бути не менше: кухні - 1,8 м.; передпокою - 1,5 м.; коридорів, що ведуть до житлових кімнат, - 1,1 м. (5.22). Отже регулювання проектування нових та реконструкція житлових будинків потребує спеціальних знань у галузі будівництва. Таким чином, для вирішення цієї справи в частині з`ясування питання неподільності спірної квартири необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч.1 ст.102 ЦПК України). Частиною третьою зазначеної статті визначено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Оскільки однією з умов, необхідних для призначення експертизи судом, є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи, коли необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, і без цього встановити відповідні обставини неможливо, то у даній справі позивачка повинна була надати висновок експерта про неподільність квартири, або клопотати перед судом про призначення у даній справі такої експертизи. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. При вирішенні справи суд виходить з того, що позивачка не була позбавлена можливості надати суду висновок експертизи на доведення неподільності квартири, або клопотати перед судом про призначення у даній справі такої експертизи, але таких дій не вчинила і позов в цій частині не довела. Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що на момент набуття у спільну сумісну власність сторін у справі спірна квартира вартувала 278660 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, позивачка надала суду звіт про незалежну оцінку нерухомого майна, виконану суб`єктом оціночної діяльності ПП «Оцінка». Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з того, що зазначений звіт виконано не в цілях вирішення даного спору, а з метою визначення ринкової вартості для цілей нарахування і сплати обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства при подачі позовної заяви до суду (для сплати судового збору). Окрім того, у вказаному висновку не зазначено, що суб`єкт оціночної діяльності попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що суперечить ч.7 ст.102 ЦПК України. Враховуючи зазначені обставини, при вирішенні спору суд приходить до висновку, що даний висновок є неналежним (ст.77 ЦПК України) та недопустимим (ст.78 ЦПК України) доказом по даній справі, що є підставою для відмови в частині позовних вимог. Оскільки, всупереч ч.3 ст.120 ЦПК України, позивачка суду висновок експерта про вартість спірної квартири не подала, а однією з умов, необхідних для призначення експертизи судом, є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи, коли необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, і без цього встановити відповідні обставини неможливо, то у даній справі позивачка повинна була надати висновок експерта про вартість квартири, або клопотати перед судом про призначення у даній справі такої експертизи, то позивачка, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, не виконала вимогу щодо обов`язку довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог про поділ майна. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже за цими\~правилами \~з \~відповідача \~на \~користь \~позивачки \~підлягає стягненню\~890 грн. 83 коп. витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved