Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

17 березня 2025 року представник позивача - адвокат Маковійчук П.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про\~поділ спільного\~майна подружжя. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивача - адвоката Маковійчука П.В. про ухвалення додаткового рішення у справі, призначено розгляд заяви на 27 березня 2025 року об 11 год. 30 хв. 25 березня 2025 року представник відповідача - адвокат Поляк М.В. через систему «Електронний суд» подала клопотання, в якому просила відмовити у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат на правову допомогу від 17 березня 2025 року, у разі задоволення клопотання просила зменшити [PERSON] витрати на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи до 3000 гривень. У судове засідання 27 березня 2025 року сторони не з`явились, явку своїх представників до суду не забезпечили. Представник позивача адвокат Маковійчук П.В. 27 березня 2025 року через канцелярію суду подав заяву, в якій клопотання про стягнення судових витрат підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача - адвокат Поляк М.В. 27 березня 2025 року через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст.270 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом невирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2025 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а також стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 13288 гривень 00 копійок. У заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн. На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу її представником долучено до заяви про ухвалення додаткового рішення акт виконаних робіт від 17.03.2025 р. та квитанцію від 17.03.2025 року про оплату адвокату Маковійчуку П.В. платником [PERSON] за надання правової допомоги 18000 грн. У акті виконаних робіт зазначено найменування наданих послуг: 1) надання юридичних консультацій, аналіз норм законодавства та судової практики (2 год 6000 грн), 2) підготовка процесуальних документів (позовна заява, клопотання тощо) (4 години - 12000,00 грн), всього виконано робіт на суму 18000 грн. Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У питаннях відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд притримується позиції, що право на задоволення чи відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Матеріалами справи стверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат на правову допомогу. При цьому, суд зауважує, що представник позивача участі у судовому розгляді справи не брав, обмежившись поданням заяви через канцелярію суду, в якій просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, цивільний спір у даній справі не є складним, із цього питання існує стала та узгоджена судова практика, а підготовка процесуальних документів, позовної заяви не потребує значного часу на підготовку. Таким чином, з метою дотримання принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що заявлена сума витрат на правову допомогу є значно завищеною. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Також Верховний Суд, здійснюючи розгляд справи №873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспіввісною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на незначну складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18000 грн, який, на думку суду, є значно завищеним. Відтак, суд вважає, що у даному випадку стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, з урахуванням вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обґрунтованості таких витрат відповідно до предмета спору. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Outcome: approved