Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

представник позивача у справі, [PERSON] , - адвокат Івахненко Олександр Олександрович звернувся до суду з позовом до відповідача у справі, [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. Представник позивача позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що між позивачем у справі, [PERSON] та відповідачем у справі, [PERSON] , 25 вересня 2015 року був укладений та засвідчений в нотаріальному порядку Договір позики. Згідно з пунктом 1 Договору, позивач надала у борг відповідачеві грошові кошти у сумі 300 000,00 (триста тисяч) гривень, що на момент укладення Договору, становить еквівалент 13 979,50 (тринадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дев'ять доларів 50 центів) США, за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2015 року, 1 USD = 21,46 гривень, строком до двадцять п'ятого вересня дві тисячі тридцять п'ятого року; - з пунктом 2 Договору саме, таку суму грошових коштів відповідач зобов`язується повернути позивачу до двадцять п'ятого вересня дві тисячі тридцять п'ятого року в порядку та умовах, передбачених Договором; - з пунктом 3 Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу позичену грошову суму раніше строку, зазначеного в пункті 2 Договору, на її вимогу, яка повинна бути викладена нею письмово та пред`явлена позичальнику за 30 (тридцять) днів до виконання. Зазначена обставина підтверджуються наявним у позивача засвідченим в нотаріальному порядку приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнком Ю.В. договором позики від 25 вересня 2015 року зареєстрованого в реєстрі за №634. За сімейними обставинами у позивача виникла потреба в грошових коштах, проте відповідач ухиляється від спілкування з позивачем щодо повернення позиченої грошової суми. Згідно пункту 3 Договору, позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою повернути їй позичену грошову суму. Зазначена обставина підтверджується копією листа - вимоги про повернення позики від 16.09.2024 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зазначеного листа, з відміткою про вручення [PERSON] 30.09.2024 року. Згідно зазначеного Договору позики сума боргу складає 578 891,00 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто одна) гривня (згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 16.09.2024 року:13 979,50 х 41,4100). Відповідно до пункту 4 Договору, у разі несвоєчасного повернення суми позики стягується 10 (десять) відсотків штрафу від суми позики, що становить 57 889,00 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) гривні. До теперішнього часу відповідач борг не повернула. На прохання позивача про добровільне повернення боргу відповідач не відповідає і не реагує. Гроші повернути відмовляється. У зв`язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом позивач змушена звернутися до суду. Для позивача ця сума є значною, і невиконання відповідачем своїх зобов`язань ставить позивача у вкрай тяжке матеріальне становище. 02.01.2025 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надав. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений та засвідчений в нотаріальному порядку Договір позики. Згідно з пунктом 1 Договору, позивач надала у борг відповідачеві грошові кошти у сумі 300 000,00 (триста тисяч) гривень, що на момент укладення Договору, становить еквівалент 13 979,50 (тринадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дев'ять доларів 50 центів) США, за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2015 року, 1 USD = 21,46 гривень, строком до двадцять п'ятого вересня дві тисячі тридцять п'ятого року; - з пунктом 2 Договору саме таку суму грошових коштів відповідач зобов`язується повернути позивачу до двадцять п'ятого вересня дві тисячі тридцять п'ятого року в порядку та умовах, передбачених Договором; - з пунктом 3 Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу позичену грошову суму раніше строку, зазначеного в пункті 2 Договору, на вимогу позивача, яка повинна бути викладена нею письмово та пред`явлена позичальнику за 30 (тридцять) днів до виконання. Зазначена обставина підтверджуються наявним у позивача, засвідченим в нотаріальному порядку приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнком Ю.В. договором позики від 25 вересня 2015 року зареєстрованого в реєстрі за №634. За сімейними обставинами у позивача виникла потреба в грошових коштах, проте відповідач ухиляється від спілкування з позивачем щодо повернення позиченої грошової суми. Згідно пункту 3 Договору, позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою повернути їй позичену грошову суму. Зазначена обставина підтверджується копією листа - вимоги про повернення позики від 16.09.2024 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зазначеного листа, з відміткою про вручення [PERSON] 30.09.2024 року. До теперішнього часу відповідач борг не повернула. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно зазначеного Договору позики сума боргу складає 578 891,00 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто одна) гривня (згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 16.09.2024 року:13 979,50 х 41,4100). Відповідно до пункту 4 Договору, у разі несвоєчасного повернення суми позики стягується 10 (десять) відсотків штрафу від суми позики, що становить 57 889,00 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) гривні. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або диспозитивно безоплатним правочином. Згідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16. Також, у постанові Верховного Суду від 31 березня 2023 року (справа № 191/2151/20) вказано, що за своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Таким чином, судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що сторонами не оспорюється, який підтверджує, зокрема, і передачу відповідних грошових коштів у сумі 300 000,00 (триста тисяч) гривень, що на момент укладення Договору, становить еквівалент 13 979,50 (тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять доларів 50 центів) США, за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2015 року, 1 USD = 21,46 гривень, позивачем відповідачу. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим сума боргу складає 578 891,00 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто одна) гривня (згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 16.09.2024 року:13 979,50 х 41,4100). Доказів на спростування цього відповідачем надано суду не було. Також, суд враховує, що у рішенні від 16.01.2019 року (справа №373/2054/16-ц) Велика Палата Верховного Суду визнала можливість визначення грошового зобов`язання в іноземній валюті сторонами цивільно-правових угод, які виконуються на території України. Це дозволяє сторонам визначити грошовий еквівалент угоди в іноземній валюті та укладати договори позики в інших валютних одиницях, забезпечуючи таким чином широкі можливості в укладенні правочинів. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані кошти в іноземній валюті, та за відсутності будь-яких домовленостей між сторонами щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, то за умовами договору між сторонами, позичальник має зобов`язання повернути борг у іноземній валюті у визначеній договором / несплаченій сумі, і тому поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу у іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв». Висновки Верховного Суду з цього питання, визначаються в контексті сучасного розвитку цивільного законодавства та надають підтримку юридичної впевненості в укладанні та виконанні договорів позики в Україні. Відповідно до положень статей 526,527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, у порушення умов договору позики, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за договором позики, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання відповідач за договором позики від 25 вересня 2015 року, укладеним між позивачем та відповідачем, зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнком Ю.В. за №634, у повному обсязі не виконала, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 636 780,00 (шістсот тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят) гривень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих доказів. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6 367,80 грн., за подачу позовної заяви, що підтверджується платіжним дорученням №3000083 від 11.12.2024 року, та за заяву про забезпечення позовних вимог в сумі 605,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3000084 від 11.12.2024 року, які містяться в матеріалах справи. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 6 973,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved