Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 20.01.2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 12.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора було укладено електронний договір №4134901 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12 600 грн, строк кредиту 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% - стандартна процентна ставка від суми кредиту за кожен день користування, 1,30% - знижена процентна ставка. Періодичність платежів зі сплати процентів - 20 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в зазначеній сумі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором у загальній сумі 59 973,65 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена в повному обсязі. Позивачем в межах строку дії договору були нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 25 955,98, а отже загальна заборгованість за кредитом становить 98 529,62 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості та судові витрати. ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача у позовній заяві просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачу [PERSON] була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, днем вручення якої відповідно до п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України є 22.02.2025 року. Правом на подання відзиву не скористався. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 22.01.2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 12.11.2023 року [PERSON] уклав з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4134901 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитора або додаток « Сredit7» (а.с.21-30). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Сredit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Згідно п. 1.2 договору товариство надає клієнту грошові кошти у гривні в сумі 12 600 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені цим договором. Строк, на який надається кредит 360 днів. Періодичність сплати процентів - 20 днів. Процентна ставка за кредитом: тип - фіксована, стандартна процентна ставка 2 % в день, застосовується в межах всього строку кредиту, знижена процентна ставка в день - 1,30 %. Згідно пункту 2.1, 2.2 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжного засобу № [NUMBER] . Дати надання кредиту:12.11.2023 або 13.11.2023 року. Відповідно до п 3.1. кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Сторони в п. 4.1 договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та періодичність внесення позичальником платежів. Пунктом 9.7.1 договору передбачено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІTС товариства/зазначений в цьому договорі. При цьому, підписуючи цей договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», актуальна на дату укладення договору редакція яких розміщена на вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись (п.9.9 Договору). Вказаний договір був підписаний електронним підписом 3182 [PERSON] 12.11.2023 року о 15:49:23 год (а.с.30). Згідно з додатком № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4134901 від 12.11.2023 таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписаний, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3182: дата видачі кредиту/дата платежу 12.11.2023, кількість днів у розрахунковому періоді - 361; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 12600 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 12600 грн; проценти за користування кредитом 88956 грн; реальна річна процента ставка 30320,06%; загальна вартість кредиту 101556 грн (а.с. 31). В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3182 від 12.11.2023 року, теж міститься детальна інформація щодо укладення договору, зокрема інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування (сума - 12600 грн, строк кредитування - 360 днів, мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби), інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту (знижена процентна ставка 1,30% в день, фіксована, стандартна процентна ставка 2,00% в день фіксована), порядок повернення кредиту (а.с.16-17). Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙ ТЕК Україна» ТОВ «Лінеура україна» № 20240726-3636 від 26.07.2024, відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022 успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12.11.2023 15:51:08 на суму 12600 грн, маска картки [NUMBER] , призначення платежу: зарахування на карту (а.с.39). З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26.07.2024 року за [PERSON] існує заборгованість за договором № 4134901 від 12.11.2023 року в загальному розмірі 72573,64 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 12599,99 грн, заборгованість за відсотками - 59973,65 грн, при цьому сплачене тіло кредиту становить - 0,01 коп., сплачені відсотки - 3276,01 грн (а.с.55-60). Згідно інформації, наданої на вимогу суду АТ «Універсал банк» від 20.03.2025 року №БТ/2644: на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , фінансовий номер телефону: [NUMBER] , на який надсилалася інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 12.11.2023 по 21.11.2023 року. З інформації про рух коштів по карті № [NUMBER] , вбачається, що 12.11.2023 о 15:51:09 на карту було зараховано 12 600 грн (а.с.96, 98-99). 26.07.2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу №26/07/2024, згідно умов якого до ТзОВ «Українські фінансові операції» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у відповідному реєстрі прав вимоги, що є додатком до договору №26/07/2024 (а.с.65-69). Згідно п.1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) пеню та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 року ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4134901 від 12.11.2023 року в загальній сумі 72573,64 грн (а.с. 37). Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу 26/072024 від 26.07.2024 року клієнт «ТОВ «Лінеура Україна» передав, а фактор ТОВ «Українські фінансові операції» прийняв реєстр боржників кількістю 6262 клієнти (а.с.74). Згідно платіжної інструкції кредитного переказу коштів від 02.08.2024 року №1 ТзОВ «Українські фінансові операції» сплатило ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» 1 671 256,73 грн згідно договору факторингу 26/072024 від 26.07.2024 року(а.с.73). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлено, що відповідач отримав кредит, в подальшому розпорядився даними коштами на власний розсуд, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, кредитні кошти не повернув. Доказів на спростування отримання кредиту за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4134901 від 12.11.2023 відповідачем не надано. Згідно з розрахунками заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4134901 від 12.11.2023, тіло кредиту, не погашено в повному обсязі, а саме на погашення тіла кредиту відповідач сплатив 0,01 грн. Крім того, ТОВ «Українські фінансові операції», пред`явив вимоги про погашення суми заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 59 973,65 грн - нараховані первісним кредитором та 25 955,98 грн - нараховані позивачем. В той же час, згідно умов договору, останній укладено 12.11.2023 строком дії на 360 днів. Таким чином строком дії договору є період часу з 12.11.2023 по 05.11.2024 року. Позивач, здійснюючи розрахунок суми заборгованості за процентами, невірно розрахував період дії договору та відповідно кількість днів, за які підлягає до нарахування сума відсотків за користування кредитними коштами. Відтак, за період з 27.07.2023 року по 05.11.2024 року (останній день дії договору) з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за процентами в сумі 25 703,98 грн (12 599,99 х 2/100 х 102 = 25 703,98 грн). Відповідач не надав доказів на спростування розміру заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4134901 від 12.11.2023 в сумі 12 599,99 грн та за процентами за користування кредитом 59 973,65 грн - нараховані первісним кредитором та 25 703,98 грн - нараховані позивачем. Відтак, позов слід задовольнити частково. VІІ. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2416,20 грн. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору 01/08/2024-А від 01.08.2024 року про надання юридичних послуг, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О., які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: договір надання юридичних послуг 01/08/2024-А від 01.08.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О (а.с.81-82); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 адвоката Дідуха Є.О. (а.с.83); детальним описом робіт (наданих послуг) про надання правничої допомоги у справі за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення коштів; акт приймання-передачі наданих послуг №4134901 від 11.12.2024 року до договору 01/08/2024-А про надання юридичних послуг, згідно якого послуги з підготовки та подачі позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором 4134901 від 11.12.2023, вартість якої становить 10 000 грн, адвокат виконав (а.с.36); Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial