Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: зобов`язати [PERSON] спростувати в соціальній мережі «Facebook» поширені нею [INFO] недостовірні відомості. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] [PERSON] розмістила на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» пост у якому безпричинно, без жодних на те правових підстав, вказала, що він є винуватцем пожежі будинку в [ADDRESS] яка мала місце 29 липня 2024 року внаслідок якої було пошкоджено 4 квартири та одне комерційне приміщення. Вважає, що [PERSON] незаконно, безпідставно та передчасно звинуватила його у вчиненні злочину, оскільки по даному факту відсутнє рішення суду, відсутні висновки органу досудового розслідування. Вважає, що відповідачка шляхом розміщення вказаної інформації звинуватила його привселюдно у злочині, в якому його вина не доведена законним способом, внаслідок чого він відчуває постійну загрозу своєму життю та здоров`ю. Оприлюднення такого посту завдає йому моральні переживання та душевні страждання. Поширена відповідачкою недостовірна інформація ганьбить його честь та гідність. Ухвалою суду від 19.11.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.01.2025 закінчено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Щодо ухвалення у справі заочного рішення не заперечують. Відповідачка в судові засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надала, також не подала відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України,\~статтею 297 ЦК України\~передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. У\~статті 32 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із частиною першою\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі\~статтею 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Звертаючись з цим позовом до суду [PERSON] вказував на те, що твердження [PERSON] , яке зазначене у розміщеному нею пості 07.09.2024 року не відповідають дійсності, та містять відомості про вчинення ним дій, яких він не вчиняв, тому поширена інформація є недостовірною. Оцінюючи дані доводи [PERSON] , суд погоджується з даними твердженнями позивача з огляду на таке. Як встановлено судом, 07.09.2024 року [PERSON] « [INFO] », було підготовлено та оприлюднено в соціальній мережі «Facebook» пост із інформацією про те, що позивач [PERSON] є винуватцем пожежі в [ADDRESS] яка мала місце 29 липня 2024 року внаслідок якої було пошкоджено 4 квартири та одне комерційне приміщення. Пунктом 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Тлумачення\~статті 277 ЦК України\~свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). З урахуванням обставин справи та контексту поширеної інформації щодо [PERSON] суд вважає, що відповідачкою було поширено інформацію про факт вчинення [PERSON] дій, які містять у собі й об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого особливою частиною\~КК України, оскільки поширена інформація містила безспірні твердження про достовірні факти вчинення ним дій які мають ознаки кримінального злочину. Під час перевірки обставин справи, судом встановлено, що по факту пожежі яка мала місце 29 липня 2024 року, внаслідок якої було пошкоджено 4 квартири та одне комерційне приміщення в [ADDRESS] триває досудове розслідування. Доказів, що до позивача застосовані заходи кримінально-правового характеру в матеріалах даної справи відсутні. З огляду на те, що відомості зазначені [PERSON] («Lyudmyla Krasiy») у її пості від 07.09.2024 року підтвердженими не були, суд дійшов висновку, що вказані твердження не відповідають дійсності та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідачка не переконалася у достовірності поширеної нею інформації, хоча була зобов`язана це зробити, а відтак її дії в цій частині є винними. Таким чином, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Крім того, дана інформація містить звинувачення [PERSON] у вчиненні кримінально-караних дій. Відтак, з урахуванням наведеного судом встановлено, що поширена інформація стосовно [PERSON] нічим не підтверджується, є недостовірною та носить негативний характер щодо нього. Вищевикладена інформація не має статусу офіційної, не підтверджена обвинувальним вироком суду чи судовим рішенням у цивільній справі, а відтак позов підлягає задоволенню в частині вимог щодо визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Оцінюючи обраний [PERSON] спосіб захисту його права, зокрема шляхом зобов`язання відповідачку спростувати розміщену нею недостовірну інформацію щодо нього в соціальній мережі «Fecebook». За змістом абз. 1 пункту 25\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Аналогічні по суті приписи містяться і в частині сьомій\~статті 277 ЦК України, якою визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Оскільки недостовірна інформація була поширена відповідачкою в соціальній мережі «Facebook» шляхом розміщення посту із інформацією про те, що позивач [PERSON] є винуватцем пожежі в будинку, тому з урахуванням вищевикладених положень норм матеріального права, слід зобов`язати [PERSON] спростувати таку інформацію у спосіб, яким вона була поширена, шляхом розміщення від свого імені посту. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved