Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.03.2007 між АТ «Імексбанк» (назву якого змінено на ПАТ «Імексбанк») та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 497, відповідно до якого банк відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 95\~000,00 євро, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12 % річних. Терміни сплати кредиту та процентів були встановлені кредитним договором та графіком погашення кредиту, згідно з яким відповідач зобов`язалася кожного місяця сплачувати встановлені вказаним графіком суми. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 у справі № 2/1522/8661/11 стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Імексбанк» 67 943,92 євро, пеню у розмірі 87\~246,82 грн, вирішено питання про судові витрати. 15.08.2019 між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 497 від 29.03.2007. Крім того, 15.08.2019 між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та іпотечними договорами, що посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мельник Н. О., зареєстрованого в реєстрі за № 11230. 20.08.2019 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мельник Н. О. внесено запис про іпотеку № 32891674, відповідно до якого іпотекодержателем нерухомого майна визначено ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 замінено ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у справі № 2/1522/8661/11 за позовом ПАТ «Імексбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилаючись на те, що рішення суду відповідачем не виконане, заборгованість не погашена, позивач вважає, що з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає стягненню за період з 12.04.2021 по 23.02.2022 три проценти річних в сумі 1 771,00 євро, що за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на 12.04.2024, складає суму у розмірі 74\~850,08 грн, які просив стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до наказу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» № 55-к від 25.07.2024 перейменовано з 25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у ТОВ «Він Фінанс». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням зміни назви позивача з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». У судовому засіданні представник позивача - адвокат Земляков О. А. позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй особисто судової повістки. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 29.03.2007 між Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 497, відповідно до умов якого кредитор відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію для тимчасового користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання із лімітом 95\~000,00 євро, зі сплатою 12 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості з 25 по останнє включно число кожного місяця, згідно з графіком. 02.04.2007 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 497 від 29.03.2007, між Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В. К. та зареєстрований в реєстрі за № У-319, предметом якого є трьохкімнатна квартира [ADDRESS] . Рішенням Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~20\~грудня 2012\~року у\~справі №\~2/1522/8661/11\~із [PERSON] на користь ПАТ «Імексбанк» стягнуто заборгованість за Договором кредитної лінії № 497 від 29.03.2007 у сумі 67 943,92 євро, пеню, нараховану за неналежне виконання зобов`язань за Договором кредитної лінії №497 від 29.03.2007 у сумі 87 246,82 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн. Доказів виконання відповідачем указаного судового рішення про стягнення з неї на користь банку заборгованості матеріали справи не містять. 15 серпня 2019 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір № 104 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 498 від 29.03.2007. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 замінено стягувача\~- ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) у виконавчих листах, виданих у справі № 2/1522/8661/11 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року. Відповідно до наказу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» № 55-к від 25.07.2024 перейменовано з 25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у ТОВ «Він Фінанс». Предметом даного позову є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, разом із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу зокрема 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу стягувача, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати стягувачу. Із матеріалів справи слідує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року у справі № 2/1522/8661/11 стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за Договором кредитної лінії № 497 від 29.03.2007 у сумі 67 943,92 євро, пеню, нараховану за неналежне виконання зобов`язань за Договором кредитної лінії № 497 від 29.03.2007 у сумі 87 246,82 грн. Вирішено питання про судові витрати. За правилом ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Між тим, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем рішення суду від 20.2.2012 у справі № 2/1522/8661/11 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) вирішила відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Таким чином, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбачено статтею 625 цього Кодексу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних за період з 12.04.2021 по 23.02.2022 на загальну суму 1\~771,00 євро. Однак, визначаючи період, за який підлягають стягненню з відповідача суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає таке. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій постанові Верховного Суду зазначено, що указане обмеження не пов`язане із поданням заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яке є підставою для відмови у задоволенні позову, а лише встановлює певні часові проміжки, за які кредитор має право на стягнення з боржника заборгованості, що пов`язана із невиконанням чи неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладеного, суми згідно зі ст. 625 ЦК України, підлягають сплаті за останні три роки, які передували подачі позову. Звертаючись до\~суду із\~позовом позивач\~просив стягнути\~з відповідача три проценти\~річних в\~сумі 1\~771,00\~євро за період з 12.04.2021 по 23.02.2022, згідно з наданим розрахунком. Однак, як слідує з матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся до суду 15.04.2024, а тому період обчислення 3% річних має обмежуватися періодом з 15.04.2021 по 23.02.2022. Отже стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає 3 % річних від простроченої суми (67\~943, 92 євро), в розмірі 1\~759,10 євро. Водночас слід ураховувати, що Велика Палата Верховного Суду постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум (в іноземній валюті та її еквівалента у гривні), які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відтак, відсутні підстави для зазначення судом у рішенні про стягнення з відповідача на користь позивача еквівалента грошової суми у гривні. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, розрахованої на підставі статті 625 ЦК України, складає 1\~759,10 євро, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2 998, 02 грн.

Outcome: partial