Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

12.06.2024 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики. В обґрунтування позову зазначив, що: за договором позики від 07.08.2018 року відповідачка взяла в борг 1500,00 доларів США, з строком повернення боргу до 07.08.2019 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа; за договором позики від 02.01.2019 року відповідачка взяла в борг 1500,00 ЄВРО, з строком повернення боргу до 01.07.2019 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа; за договором позики від 01.01.2020 року відповідачка взяла в борг 1420,00 доларів США, з строком повернення боргу до 31.12.2020 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа; за договором позики від 02.01.2020 року відповідачка взяла в борг 13600,00 грн. з строком повернення боргу до 31.12.2020 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа; за договором позики від 30.04.2020 року взяла відповідачка в борг 830 ЄВРО, з строком повернення боргу до 31.12.2020 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа. Відповідачка своє зобов`язання не виконала, отамані кошти в визначений договором строк не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в розмірі: за договором позики від 07.08.2018 року в розмірі 1500,00 доларів США, що еквівалентно сумі 60805,95 грн. відповідно до курсу Національного Банку України станом на момент звернення до суду з позовною заявою, та 5250,00 доларів США (з розрахунку 1500: 100 x 5 х70), що еквівалентно сумі 212820,83 грн., в якості 5% щомісячно за користування позикою, а саме з 07.08.2018 року до дати звернення до суду з позовною заявою; за договором позики від 02.01.2019 року в розмірі 1500,00 ЄВРО, що еквівалентно сумі 65977,50 грн. відповідно до курсу Національного Банку України станом на момент звернення до суду з позовною заявою, та 4875,00 ЄВРО (з розрахунку 1500: 100 х 5 х 65 ), що еквівалентно сумі 214426,00 грн., в якості 5% щомісячно за користування позикою, а саме з 02.01.2019 року до дати звернення до суду з позовною заявою; за договором позиви від 01.01.2020 року в розмірі 1420,00 доларів США, що еквівалентно 57562,97 грн. відповідно до курсу Національного Банку України, та 3763 доларів США (з розрахунку 1420: 100 x 5 х 53), що еквівалентно сумі 152541,86 грн., в якості 5% щомісячно за користування позикою, а саме з 01.01.2020 року до дати звернення до суду з даною позовною заявою; за договором позики від 02.01.2020 року в розмірі 13600,00 грн. та 36040 грн. (з розрахунку 13 600: 100 x 5 x 53) в якості 5% щомісячно за користування позикою, а саме з 02.01.2020 року по дату звернення до суду з позовною заявою; за договором позики від 30.04.2020 року в розмірі 830 ЄВРО, що еквівалентно 33645,96 грн. відповідно до курсу Національного Банку України на дату звернення до суду з даною позовною заявою, та 2033,50 ЄВРО (з розрахунку 830: 100 х 5 х 49 ), що еквівалентно 89443,50 грн. в якості 5% щомісячно за користування позикою, а саме з 30.04.2020 року до дати звернення до суду з позовною заявою. \~ \~ \~ \~Позивач до суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явилася, що відповідно до ст. 223 \~ \~ \~ \~ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.08.2018 року відповідачка взяла в позивача борг в сумі 1500,00 доларів США, з строком повернення боргу до 07.08.2019 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір, який сторонами підписаний в присутності свідків. За умовами договору передача грошових коштів здійснювалася в момент його підписання. 02.01.2019 року відповідачка взяла в позивача борг в сумі 1500,00 ЄВРО, з строком повернення боргу до 01.07.2019 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа, оформивши відповідний договір, який сторонами підписаний в присутності свідків. За умовами договору передача грошових коштів здійснювалася в момент його підписання. 01.01.2020 року відповідачка взяла в\~позивача \~борг в\~сумі1420,00 доларів США, з строком повернення боргу до 31.12.2020 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа, оформивши відповідний договір, який сторонами підписаний в присутності свідків. За умовами договору передача грошових коштів здійснювалася в момент його підписання. 02.01.2020 року відповідачка взяла в\~позивача \~борг в\~сумі13600,00 грн. з строком повернення боргу до 31.12.2020 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа, оформивши відповідний договір, який сторонами підписаний в присутності свідків. За умовами договору передача грошових коштів здійснювалася в момент його підписання. 30.04.2020 року відповідачка взяла в\~позивача \~борг в\~сумі830 ЄВРО, з строком повернення боргу до 31.12.2020 року, з сплатою 5% за користування кредитом за один місяць, оформивши відповідний договір займа, оформивши відповідний договір, який сторонами підписаний в присутності свідків. За умовами договору передача грошових коштів здійснювалася в момент його підписання. Відповідачка не виконала умови договорів, не повернула борг у зазначений договорами термін, що спонукало позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності на грошові кошти. Вирішуючт спірне питання, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Надані позивачем копії договорі позики укладені з відповідачкою, судом вивчені і не викликають сумнівів у їх достовірності. Передача грошових коштів, відповідно до укладених договорів, відбулася в момент підписання, що було засвідчено підписами сторін та свідками. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України, какого як Закон України від 21.06.2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши справжню правову природу правовідносин між сторонами, якими підтверджено правовідносини позики, та факт передачі позивачем відповідачці в позику коштів, з огляду на порушення відповідачкою зобов`язань щодо повернення суми боргу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу. Також з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню і 5 % щомісячно за користування коштами за кожним договором окремо, що передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Правильність наданого стороною позивача розрахунок перевірений судом, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню разом із сумою боргу 5 % щомісячних відповідно до наданих позивачем розрахунків. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору у розмірі 9300,00 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved