Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

20.01.2025\~року адвокат\~Батраков М.Ю.,\~діючи в\~інтересах заявника\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~заявою про\~встановлення факту,\~що має\~юридичне значення,\~а саме\~встановлення факту\~постійного проживання\~в неповнолітньому\~віці на\~території України\~станом на\~24.08.1991\~року,\~зазначивши в\~ній заінтересованою\~особою Сокирянський\~відділ Державної міграційної служби в Чернівецькій області. В обґрунтування\~заяви посилається\~на те,\~що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Мартіти Корткероського району республіки Комі російської федерації. Після народження його батьки в 1982 році переїхали на постійне місце проживання до села Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, де постійно проживали. По досягненню 16-ти річного віку [PERSON] не звернувся до відповідних органів для отримання паспорта громадянина України оскільки був засуджений 10.12.1997 року Кіровоградським обласним судом до 9 років позбавлення волі. В подальшому 23.05.2017 року [PERSON] був засуджений Первомайським міським судом Миколаївської області до позбавлення волі на строк 5 років, звільнився 27.08.2021 року по відбуттю покарання та фактично постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . 24.11.2023 року [PERSON] засуджено до 10 років позбавлення волі та доставлено до державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» для відбування покарання. У липні 2024 року начальник державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» Мартинюк Г.М. звернувся до Сокирянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області із заявою щодо документування засудженого [PERSON] паспортом громадянина України, на що 26.07.2024 року отримав відповідь про те, що у міграційної служби відсутні підстави для документування засудженого [PERSON] паспортом громадянина України, оскільки відсутні документи, які підтверджували його постійне проживання на території України. Вважає, що факт постійного проживання заявника на території України вбачається з наступного. Згідно відповіді виконавчого комітету Помічнянської міської ради №171/01-17/1 від 22.11.2024 року на адвокатський запит від 04.11.2024 року надано інформацію, що громадянин [PERSON] , [INFO] , проживав за місцем реєстрації своїх батьків по [ADDRESS] з 1982 року до серпня 1997 року, про що вказано в записах погосподарської книги № 4 (особовий рахунок [NUMBER] ), інші записи відсутні. Відповідно до відповіді сільського голови Мигіївської сільської ради Мигіївської сільської територіальної громади Базалук В.О. № 45-04.12 від 03.01.2025 року на адвокатський запит [PERSON] від 04.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , проживав без реєстрації в період з березня 2015 року по серпень 2016 року, за адресою [ADDRESS] . [PERSON] не має інших документів, які посвідчують його особу, що унеможливлює для нього реалізацію його прав і свобод, зокрема, у сфері праці, медицини, соціального захисту. Встановлення факту проживання на території України має для нього важливе значення і є необхідним для підтвердження його належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. За вищевказаних обставинами заявник не має належного документального підтвердження вказаного факту, що унеможливлює його звернення до компетентних органів в Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, саме тому єдиним можливим способом захисту є звернення до суду із заявою про встановлення фактів, які згідно закону дають підстави для набуття громадянства України. З цих підстав, просить суд прийняти рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за без участі заявника та його представника, із урахуванням витребуваних судом доказів, вважає, що наявні підтверджуючі докази для задоволення заявлених вимог [PERSON] , а тому просить заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не з`явився, однак т.в.о. начальника Управління державної міграційної служби в Чернівецькій області Паращук В.В. направив на електронну пошту суду письмові пояснення, які просив прийняти до уваги під час розгляду даної справи, який залишає на розсуд суду, а також просив розглянути справу без участі представника міграційної служби у Чернівецькій області. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що заявник [PERSON] відбуває покарання у державній установі «Сокирянська виправна колонія №67». У липні 2024 року начальник державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» Мартинюк Г.М. звернувся до Сокирянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області із заявою щодо документування засудженого [PERSON] паспортом громадянина України. 26.07.2024 року на ім`я начальника державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» Мартинюка Г.М. від Сокирянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області надійшла відповідь №7321-244/7321-24 від 23.07.2024, якою підтверджується, що відповідно до перевірочних заходів, що відбулися в рамках розгляду даного звернення було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народився у с. Мартіни Кортскеросського району республіки Комі, російської федерації. За обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ДМС відомості щодо реєстрації місця проживання на території України на дату визначену Законом України «Про громадянство України» у нього або його батьків (батько [PERSON] , [INFO] та мати [PERSON] , [INFO] ) відсутня, а тому у міграційної служби у даному випадку відсутні підстави для документування засудженого [PERSON] паспортом громадянина України. Однак,\~повідомленнями №171/01-17/1\~від 22.11.2024\~року,\~№2/04-05\~від 23.01.2025\~року та\~№46/01-21/1\~від 13.03.2025\~року,\~виданими виконавчим\~комітетом Помічнянської\~міської ради\~Новоукраїнського району\~Кіровоградської області,\~а також\~копією з\~погосподарської книги\~№4\~за 1996-2000\~роки (особовий\~рахунок № [NUMBER] )\~підтверджується,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з 1982 року до серпня 1997 року проживав за місцем реєстрації своїх батьків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, відповідно до відповіді сільського голови Мигіївської сільської ради Мигіївської сільської територіальної громади Базалук В.О. за № 45-04.12 наданої 03.01.2025 року на адвокатський запит [PERSON] від 04.11.2024 року встановлено, що за даними Лисогірського старостинського округу Мигіївської сільської ради [PERSON] , [INFO] , проживав без реєстрації в період з березня 2015 року по серпень 2016 року, за адресою: [ADDRESS] . На території с. Лиса Гора не зареєстрований та на даний час не проживає. Згідно повідомлення №20/01-17/1, виданого 26.02.2025 року відділом освіти виконавчого комітету Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, довідки Опорного закладу «Ліцей №1 імені героя України Березняка Євгена Степановича виконавчим комітетом Помічнянської міської ради Кіровоградської області» від 25.02.2025 року за №18, [PERSON] , [INFO] навчався у Помічнянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області (з 1983 року - Помічнянська восьмирічна школа Новоукраїнського району Кіровоградської області, з 01.09.1995 року реорганізовано в Помічнянську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Новоукраїнського району Кіровоградської області), з 01.09.1989 року по 05.11.1996 року (наказ від 05.11.1996р. №38), про що зроблено запис №18 в алфавітній книзі запису учнів Помічнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області за період: 1987-1997 рік. Згідно копії вироку Біляївського районного суду Одеської області від 24.11.2023 року у справі №490/541/23 встановлено, що заявника [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з конфіскацією майна. Строк відбування покарання обчислюється йому з моменту затримання, а саме: з 29.01.2022 року. При цьому, у даному вироці в анкетних даних обвинуваченого зазначено відомості про [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Мартіти, Корткероського району, республіки Комі, російської федерації, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, який не має місця реєстрації на території України, фактично проживаючого за адресою: [ADDRESS] , раніше судимого: 1) 10.12.1997 року Кіровоградським обласним судом за ч.ч. 2, 3 ст. 140, ч. 3 ст. 142, п. «а» ст. 93, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 14.08.2003 року Апеляційним судом Запорізької області за п. 13 ч. 2 ст. 115, 71 КК України до 10 років позбавлення волі; 3) 09.10.2009 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ст. 391, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців; 4) 03.03.2011 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ст. 391, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців 23 дня; 5) 18.01.2013 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ст. 391, 71 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців; 6) 23.05.2017 року Первомайським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, звільнився 27.08.2021 року по відбуттю покарання, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України. За таких обставин, проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що із них прослідковується факт постійного проживання заявника [PERSON] на території України з 1982 року. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. №2235-III «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом №2235-III (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Юридичне значення має факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08.10.1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України (п.3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України»). Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених у Законі України «Про громадянство України», встановлення факту його проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 року, має важливе значення для нього та породжує для останнього юридичні наслідки, а саме право подати заяву про набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зібраними по справі доказами підтверджено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця с.\~Мартіти,\~Корткероського району,\~республіки Комі,\~російської федерації, на території України в неповнолітньому віці, станом на 24 серпня 1991 року, на підставі чого заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved