Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, в якій просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Позовну заяву мотивує тим, що 17 серпня 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . 13 січня 2015 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між ними розірвано. 27 грудня 2018 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області вирішено змінити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 ( одна тисяча) грн, щомісячно, з 27.12.2017 року та до повноліття дитини. На даний час, вважає, що необхідно визначити місце проживання сина з нею, оскільки виникають різні непорозуміння при оформленні документів, коли вимагають дозвіл батька, відтак вона змушена звернутись до суду за захистом свого права. Просить позовні вимоги задоволити, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] подав письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав. Зазначає, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2015 року у справі № 569/19465/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 серпня 2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ріввненського міського управління юстиції, актовий запис № 1121 - розірвано. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року у справі № 570/4495/24, змінено спосіб стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] алоіменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набранням даним рішенням законної сили. Вказує, що [PERSON] з 2014 року проживав постійно з матір`ю - [PERSON] . При цьому, покликається, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 13 січня 2025 року встановлено, що спору стосовно місця проживання дитини немає. Дитина проживає з 2014 року разом із матір`ю, жодних доказів щодо наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, позивачем не надано, а отже її право не порушено. Відтак, відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, з підстав наведених у відзиві на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Зорянської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши представників сторін, позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом і визнається сторонами, 17 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1121. Під час перебування у шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 03 грудня 2013 року. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2015 року в справі №569/19465/14-ц, яке набрало законної сили 02 лютого 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно відомостей про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , зареєстрований [ADDRESS] . Згідно Довідки №3 від 13 вересня 2024 року, виданої заступником голови ОСББ "Хутір 37" Припутень Валерія Денисівна проживає без реєстрації зі своїм сином [PERSON] з 05 серпня 2023 року по даний час у житловому приміщенні, що знаходиться [ADDRESS] . Згідно характеристики [PERSON] вих № 61/01-16/25 від 17.02.2025 року, [PERSON] , [INFO] є учнем 5-А класу Спеціальної школи № 1 смт.Клевань Рівненської обласної ради. Вихованням дитини займається мати. [PERSON] не виявляє інтересу до шкільного життя сина, не бере участі у батьківських зборах і не підтримує зв`язку з учителями та вихователем. Згідно лікарського заключення від 10.02.2025 року [PERSON] , [INFO] знаходиться на диспансерному обліку. З висновку служби у справах дітей, затвердженого рішенням Зорянської сільської ради № 209 від 12 грудня 2024 року слідує, що з урахуванням інтересів та віку малолітного [PERSON] , [INFO] , ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, Служба у справах дітей Зорянської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю [PERSON] . З вказаного висновку Служби у справах дітей також слідує, що [PERSON] місце проживання зареєстровано за адресою [ADDRESS] , але фактично проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Батько [PERSON] , місце проживання зареєстроване за адресою [ADDRESS] . Відповідно до заяви, поданої [PERSON] від 03.12.2024 року батько не заперечує проти визначення місця проживання його малолітньої дитини разом із матір`ю. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує функції опікуна. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2013 року, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2015 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Як визнається представниками сторін, після припинення шлюбних відносин між сторонами, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживав і залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (див. постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21, від 31 січня 2024 року у справі № 449/1019/20 (провадження № 61-15616св23). Ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, проживання дитини з матір`ю, її малолітній вік, а також дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд доходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Найкращим інтересам дитини відповідатиме її постійне проживання разом із матір`ю, яка створила усі необхідні умови для безпечного та гармонійного розвитку дитини. З урахуванням конкретних обставин даної справи, безперервне проживання сина з матір`ю забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, з огляду на інтереси самої дитини, вирішення її соціальних проблем, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків. Суд звертає увагу на те, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким вона буде проживати. Разом із цим, суд наголошує, що сам факт того, що дитина проживає з матір`ю, не означає, що питання врегульоване, оскільки відсутній належним чином оформлений акт згоди іншого з батьків. Посилання представника відповідача на той факт, що відсутній спір між сторонами, судом не приймається, оскільки відсутність доказів про активні дії одного з батьків, спрямовані на фізичне відібрання дитини, не може бути підставою для висновку про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини. Той факт, що [PERSON] за позовом визнає, що місцем проживання дитини є місце проживання матері, не означає, що право на проживання дитини з матір`ю офіційно визнано державою та органами, які опікуються правами дитини. В тому числі, про наявність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини свідчить сам факт заперечення [PERSON] проти задоволення цієї позовної вимоги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач сплатила судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., відтак на її користь підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved