Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виноградівської міської ради Берегівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем за законом по смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Заповіт померла не залишила. Позивач, як єдиний син по смерті матері є спадкоємцем за законом першої черги. До кола спадкового майна входить житловий будинок в [ADDRESS] , який рахується за померлою [PERSON] . Позивач спадщину прийняв, оскільки на час смерті спадкодавця проживав у спадковому будинку і проживає там і надалі. Веде за ним догляд. За прийняттям спадщини позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державним нотаріусом Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мені було відмовлено. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті спадкодавця віднайти документовані матеріали, які посвідчують належність йому майнових прав, не вдалося. Таким чином, через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку проведено. Цей об`єкт нерухомості будівництвом завершений, правовстановлюючі документи не оформлено. Згідно положень п.2 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадковий житловий будинок. Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом УРСР та Цивільним кодексом України (2003 р.). У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено наступне. Так, згідно довідки Виноградівської міської ради №20.10-20/3 від 02.01.2024 року виданої гр. [PERSON] , [INFO] , мешканцю [ADDRESS] про те, що за даними запису в по господарській книзі № 4, 1991-1995 p.p., домогосподарство в [ADDRESS] , рахується за померлою [PERSON] , яка померла [INFO] (актова запис про смерть №30 від 29.10.1993р. виконкомом Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області). Житловому будинку присвоєно та закріплено адресний номер: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно довідки Виноградівської міської ради №20.10-20/3 від 02.01.2024 року виданої гр. [PERSON] , [INFO] , мешканцю [ADDRESS] про те, на день смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] (актова запис про смерть № ЗО від 29.10.1993 р. виконком Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області разом з нею проживали та були зареєстровані в [ADDRESS] : - [PERSON] , [INFO] , син; - [PERSON] , [INFO] , невістка; - [PERSON] , [INFO] , внук; - [PERSON] , [INFO] , внучка. Підстава: запис в по господарській книзі № 4, особовий рахунок господарства № [NUMBER] (1991-1995 p.p.) (а.с.7). Згідно довідки КП "Виноградівське РБТІ" №62 від 13.02.2024 року житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] будівництвом завершений та вартість станом на лютий 2024р. становить 360326( триста шістдесят тисяч триста двадцять шість)грн. Загальна корисна площа житлового будинку становить 68,2 м.кв., в тому числі житлова площа 62,1 м.кв., площа підвальних приміщень м.кв. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013р. на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] правовстановлюючі документи не оформлені. Згідно довідки виконкомом Виноградівської міської ради №20.10-20/2 від 02.01.2024р. житловий будинок рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.8). Факт родинних відносин позивача [PERSON] з померлою матір`ю [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача "повторно" [NUMBER] від 05.02.1975 року (а.с.5). Після смерті матері позивача - [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). На випадок своєї смерті спадкодавець заповіт не залишив. Оформити спадщину в установленому порядку можливості не має, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Так, згідно ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч.2 ст.524 ЦК УРСР). Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.1, ч.2 ст.548 ЦК УРСР). Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до п.37 постанови №5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Оскільки оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося об`єктивно неможливим, відсутні перешкоди для переходу права власності на предмет позову в порядку спадкування за законом в судовому порядку, то позивач звернувся до суду на підставі ст.392 ЦК України не безпідставно. Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved