Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість з оплати послуг з постачання теплової енергії, яка утворилась станом на 01.01.2024р. в розмірі 7\~030,44грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилалась на те, що станом на 01.01.2024р. обліковується заборгованість в розмірі 7030,44 грн. з оплати послуг постачання теплової енергії до житла за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі є споживачами відповідних комунальних послуг, проте в добровільному порядку не здійснюють оплати їх вартості належним чином, внаслідок чого позивач вимагає стягнути з них відповідну заборгованість. Відповідачі заперечили проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. В обґрунтування заперечень послалися на те, що їх житло від`єднане від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому законом порядку, про що достовірно відомо позивачу. Оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні відносини і відповідачі фактично не споживають послуг, які надаються позивачем, то у відповідачів відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. 23.05.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 29.07.2024р. відповідачами поданий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідачів щодо позовних вимог. 19.08.2024р. від представника позивача Зима Д.О., який діє на підставі довіреності №11/40 від 04.01.2024р., на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій викладено додаткове обґрунтування позовних вимог. У такій заяві вказується, що заборгованість відповідачів виникла внаслідок несплати ними вартості послуг з опалення місць загального користування багатоквартирного будинку, в якому знаходиться житло відповідачів. Вартість відповідних послуг нарахована у відповідності до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг та показників будинкового лічильника комерційного обліку теплової енергії. Оскільки всі нарахування є правомірними та обґрунтованими, то позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що їх багатоквартирний будинок є дуже старий і наявні в такому будинку системи транспортування теплової енергії не відповідають належним вимогам та стандартам, оскільки в місцях загального користування навіть немає радіаторів, окрім як на третьому поверсі, а отже фактично у будинку відсутнє опалення місць загального користування. Зауважив, що на звернення та скарги мешканців будинку позивач не реагує і продовжує неправомірно нараховувати відповідачам безпідставні суми вартості послуг з постачання теплової енергії. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до відомостей департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] /т. 1 а.с. 13-18, 41, 43, 45/. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідна квартира є об`єктом житлової нерухомості загальної площею 39,7кв.м. і належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.04.1994р. органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету /т. 2 а.с. 36, 48/. КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» є надавачем послуг з постачання теплової енергії задля централізованого опалення триповерхового багатоквартирного будинку [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №1480 від 31.10.2007р. Управління багатоквартирного будинку [ADDRESS] здійснює ТОВ «Нова якість». Квартира відповідачів відокремлена від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання у встановленому законом порядку з 07.10.2002р., оскільки обладнана системою автономного опалення, що підтверджується відповідними письмовими доказами /т. 1 а.с. 76-81/. З метою обліку вартості спожитої теплової енергії в багатоквартирному будинку [ADDRESS] встановлений вузол комерційного обліку теплової енергії на підставі показників якого позивач здійснює облік спожитої у будинку теплової енергії та розподіл її вартості між власниками квартир у багатоквартирному будинку. Облік вартості послуг з постачання теплової енергії та їх нарахування щодо квартири відповідачів здійснюється позивачем за особовим рахунком № [NUMBER] , що відкритий на ім`я відповідачки [PERSON] . Всі вищевикладені обставини, окрім їх часткового підтвердження відповідними письмовими доказами, повністю визнаються сторонами і у суду не виникає сумніву щодо їх достовірності, а тому суд вважає їх доведеними. Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 01.12.2023р. заборгованість споживача перед позивачем з оплати послуг з постачання теплової енергії складає 7\~030,44 грн. /т. 1 а.с. 6/. Відповідно до наданих позивачем розрахунків така заборгованість виникла у зв`язку з нарахуванням вартості послуг з постачання теплової енергії по квартирі відповідачів в період з 17.01.2020р. по 01.12.2023р. При цьому до складу щомісячних нарахувань входить вартість витрат з опалення місць загального користування, функціонування системи централізованого опалення у будинку, плати за абонентське обслуговування та внесків на вузли комерційного обліку /т. 1 а.с. 195-197/. У зв`язку з відмовою відповідачів в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №830 (далі Правила №830) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів. Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку. Враховуючи, що квартира відповідачів відокремлена від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання, оскільки обладнана індивідуальною системою опалення, то позивачем з 17.01.2020р. здійснювалось нарахування для відповідачів щомісячних платежів, до складу яких включалась вартість послуг з постачання теплової енергії, яка складається з витрат для опалення місць загального користування, функціонування системи централізованого опалення у будинку, плати за абонентське обслуговування та внесків на вузли комерційного обліку. Натомість відповідачами заперечується наявність в них обов`язку оплати таких платежів через відсутність між сторонами договірних відносин, а також через відсутність фактичного споживання таких послуг. Щодо наявності у відповідачів обов`язку з оплати комунальних послуг при відсутності між сторонами відповідного договору у письмовій формі, то слід звернути увагу на наступне. Згідно ст. 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладений як на виконавця (п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону №2189) так і на споживача (п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є складеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даною виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача. Відсутність договору на постачання теплової енергії само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Статтею 13 Закону №2189 передбачено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №2189 за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону №2189 у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. За таких обставин суд доходить висновку, що з огляду на період надання послуг, то спірні правовідносини регулюються між сторонами на умовах Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, передбаченого Правилами №830 (далі Типовий договір), який доступний за посиланням https://tke.ck.ua/news/349-typovyj-dohovir/. При цьому дія умов типового договору пов`язана з набранням чинності постанови НКРЕКП від 14.01.2020р. №94 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання теплової енергії КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ «ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ», що мало місце 17.01.2020р. Згідно п. 4 Правил №830 послуга надається споживачу для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт споживача для потреб опалення та приготування гарячої води. Відповідно до пп. 1 п. 7 Правил №830 визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки. Положеннями п. 13 Правил №830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Пунктом 19 Правил №830 передбачено, що комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Згідно з п. 24 Правил №830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до п. 27 Правил №830 розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги відповідно до обраної моделі договірних відносин. Відповідно до п. 32 Правил №830 плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Згідно з п. 33 Правил №830 у разі коли співвласники багатоквартирного будинку самостійно не обрали однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою статті 14 Закону №2189, та/або не дійшли згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, плата виконавцю за індивідуальним договором складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Умовами п. 5 Типового договору (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022) передбачено, що обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку, визначена та розподілена згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: 1) обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача; 2) частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; 3) обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Відповідно до п. 36, 37 Правил №830 споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Пунктом 38 Правил №830 передбачено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно з пп. 9 п. 48 Правил №830 виконавець зобов`язаний у разі укладення індивідуального договору або індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем здійснювати розподіл загальнобудинкового обсягу спожитої теплової енергії між співвласниками багатоквартирного будинку згідно з Методикою розподілу та договорами. Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. № 315 (далі Методика розподілу). У п. 1 розділу ІІ Методики розподілу передбачено, що загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд) визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Методики розподілу загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення (Qопбуд) у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень (Qпр), забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (Qопз.п.б) будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії (Уi\~Qвідкл.і), що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Аналіз змісту положень Методики розподілу свідчить, що нормативно закріплено ряд особливостей для обчислення розміру вартості теплової енергії та її розподілу між споживачами у багатоквартирних будинках. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем відповідно до показників вузла комерційного обліку та згідно встановлених тарифів, які визначались постановою НКРЕКП №94 від 14.01.2020, рішеннями Черкаського міського виконавчого комітету №1021 від 17.09.2019р., №1094 від 07.10.2021р., рішеннями Черкаської міської ради від 12.04.2022р. №299 та від 28.04.2022р. №320. Аналіз змісту нарахувань по о/р відповідачів свідчить, що вартість послуг з теплопостачання нараховувалась відповідно до умов Типового договору на підставі показників загальнобудинкового вузла комерційного обліку. При цьому до складу щомісячних нарахувань входить вартість витрат на опалення місць загального користування, функціонування системи централізованого опалення у будинку, плати за абонентське обслуговування та внесків на вузли комерційного обліку. Обчислення розміру витрат на опалення місць загального користування, функціонування системи централізованого опалення у будинку здійснювалось позивачем у відповідності до положень Методики розподілу на підставі показників загальнобудинкового вузла комерційного обліку, про що свідчать наданий позивачем розрахунок та відомості з актів зняття показників вузла комерційного обліку та його опломбування /т. 1 а.с. 195-197, а.с. 200-206/. В цьому контексті слід звернути увагу, що Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначені особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Відповідно до ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 такого Закону власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку і відповідне майно є спільною сумісною власністю співвласників. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Частиною третьою статті 8 Закону передбачено, що обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором про надання комунальної послуги визначається відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Постачання теплової енергії, як вид комунальних послуг, має специфічні ознаки, оскільки надання такої послуги здійснюється безперервно в опалювальний період, а споживач зобов`язаний оплачувати таку послугу навіть у разі її невикористання (за відсутності приладів обліку) в період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб (п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону №2189). Отже співвласники багатоквартирного будинку, тобто власники квартир у такому будинку, зобов`язані брати участь у витратах з постачання теплової енергії на опалення місць загального користування та функціонування системи централізованого опалення у будинку незалежно від того чи споживають безпосередньо такі суб`єкти відповідні послуги. У зв`язку з цим умовами Типового договору передбачено, що обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, а порядок розрахунку такого обсягу теплової енергії та її вартості визначається Методикою розрахунку. Стосовно доводів відповідачів щодо коректності використання позивачем при нарахування щомісячних платежів показника частки від загального обсягу споживання теплової енергії у будинку у значеннях 16% та 25%, то суд зауважує наступне. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Методики розрахунку (в редакції) у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка 16% від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення триповерхової будівлі (Qопбуд). Натомість Наказом Міністерства розвитку громад та територій № 358 від 28.12.2021р. до Методики розрахунку були внесені зміни шляхом викладення такої методики в новій редакції, які набули чинності з 28.01.2022р. Відповідно до п. 8 розділу IV Методики розрахунку у поточній редакції (із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства розвитку громад та територій №358 від 28.12.2021р., №61 від 26.03.2022р.) у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд), яка для 1-5 поверхової будівлі/будинку складає 25%. Це ж стосується і інших корегуючих коефіцієнтів, які враховуються при розрахунку обсягу теплової енергії, витраченого на загальнобудинкові потреби опалення. Натомість всі відповідні зміни Методики розрахунку коректно використовувались позивачем з урахуванням їх дії у часі, що відображається у наданому позивачем розрахунку /т. 1 а.с. 195-197/. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). В контексті доводів відповідачів про необґрунтоване обчислення позивачем розміру вартості послуг з постачання теплової енергії, то суд зауважує, що всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачами не надано суду доказів щодо наявності у наданих позивачем розрахунках помилок, а також не надано доказів невідповідності відповідних нарахувань положенням Методики розподілу та встановленим тарифам. В цьому аспекті слід зауважити, що відповідачі спільно з іншими споживачами свого будинку не обмежені у праві провести енергетичний аудит для визначення обсягу споживання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, результати якого можуть враховуватись при обчисленні та розподілі обсягу теплової енергії. Натомість відповідних доказів суду не надано, а відтак твердження відповідачів про необґрунтованість розрахунків позивача є недоведеними. Окремо суд зауважує, що розмір платежів, які нараховуються позивачем стосовно квартири відповідачів, обумовлені показниками вузла комерційного обліку споживання теплової енергії в багатоквартирному будинку, а відтак їх розрахунок ґрунтується на фактичному обсязі спожитої теплової енергії. Та обставина, що квартира відповідачів відокремлена від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання не звільняє відповідачів від обов`язку оплатити обсяг теплової енергії, що спожитий за рахунок витрат на опалення місць загального користування, функціонування системи централізованого опалення у будинку. В цьому контексті варто звернути увагу, що відповідачі разом з іншими співвласниками багатоквартирного будинку не обмежені у праві обрати модель іншу модель організації договірних відносин з позивачем шляхом укладання відповідного договору (колективний договір; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем), в якому визначити особливості розподілу між співвласниками витрат на опалення місць загального користування, функціонування системи централізованого опалення у будинку. Отже, аналіз змісту інформації про розміри нарахувань та оплату послуг позивача по особовому рахунку № [NUMBER] свідчить, що з урахуванням встановлених тарифів розрахунок вартості наданих позивачем відповідачам послуг арифметично здійснений вірно. Згідно наданого позивачем розрахунку за особовим рахунком відповідачів № [NUMBER] станом на 01.12.2023р. обліковується заборгованість з оплати послуг опалення в сумі 7030,44 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 17.01.2020р. по 01.12.2023р. по квартирі відповідачів нарахування вартості послуги з постачання теплової енергії складається із наступних сум: постачання теплової енергії (витрати на опалення місць загального користування та функціонування системи централізованого опалення у будинку) 5570,02грн.; плата за абонентське обслуговування 1460,42грн.; внески на обслуговування вузлів комерційного обліку 272,69грн. Отже загальна вартість послуги з постачання теплової енергії складає 7303,13грн., а оплачено відповідачами 272,69грн. Таким чином, станом на 01.12.2023р. загальний розмір заборгованості по квартирі відповідачів перед позивачем з оплати послуг з постачання теплової енергії складав 7\~030,44грн. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону №2189 передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №2189 обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 68 Житлового кодексу України (далі - ЖК) наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Разом з тим, норми ст.ст. 64, 68 ЖК розраховані на регулювання відповідальності наймачів житла і не розповсюджуються на правовідносини щодо порядку оплати комунальних послуг у житлі, яке є об`єктом права приватної власності. Згідно ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 358 ЦК передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 360 ЦК передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що квартира відповідачів є об`єктом спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Отже саме власники квартири є належними відповідачами та мають відповідати по зобов`язаннях, пов`язаних з її утриманням в розмірі, пропорційному розміру їх частки, а відтак [PERSON] є неналежним відповідачем, а заявлені до нього вимоги не підлягають задоволенню. За таких обставин, з огляду на зміст позовних вимог та підстави позову, враховуючи що позивачем в період надання послуг з 17.01.2020р. до 01.12.2023р. до житла відповідачів належним чином надавались послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого у відповідачів [PERSON] та [PERSON] існує зобов`язання з їх оплати, але надходжень коштів по о/р [NUMBER] не вистачало в повному обсязі для належного виконання відповідного зобов`язання, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 7\~030,44 грн. є обґрунтованими. Натомість відповідна сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] пропорційно розміру їх часток у праві власності на квартиру, тобто в рівних частках по 3515,22 грн. з кожного, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем в розмірі 3028 грн. (судовий збір, сплачений при поданні позову). Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню проте в межах всієї суми заявленої позивачем до стягнення, а отже на підставі ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачів витрати з оплати судового збору в повному обсязі, тобто в розмірі 3028 грн. Оскільки сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, то і відшкодування судових витрат має бути здійснено такими ж відповідачами в рівних частках, тобто з кожного з них слід стягнути на користь позивача по 1514 грн. в якості компенсації судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial