Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

ТОВ «Бізнес Позика» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~483747-КС-001 від 20.12.2023 в загальному розмірі 52 746,69 грн, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20.12.2023 ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] уклали договір №\~483747-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 14\~000,00\~грн зі сплатою відсотків з кінцевою датою повернення кредиту до 05.06.2024. Станом на 14.01.2025 заборгованість за договором складає 52 746,69 грн, з яких: 13\~527,44 грн заборгованість за кредитом; 38 037,85 грн за відсотками за користування кредитом, 1\~181,40 грн заборгованість за комісією. Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то здійснено заочний розгляд цієї справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. 11.02.2025 на виконання суду надійшла виписка по рахунку [PERSON] за період з 20.12.2023 по 05.06.2024, з якої вбачається, що 20.12.2023 на розрахункову картку №\~ [NUMBER] відбулось зарахування переказу в сумі 14\~000,00\~грн та 20.12.2023 зарахування переказу в сумі 14 000,00 грн. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~має містити\~істотні умови,\~передбачені законодавством\~для відповідного\~договору,\~і виражати\~намір особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною у\~разі її\~прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір\~вважається укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію,\~і ці\~роз`яснення логічно\~пов`язані з\~нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього\~Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). 20.12.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 483747-КС-001 про надання кредиту, а [PERSON] акцептував оферту щодо укладення договору про надання кредиту на умовах, визначених офертою та здійснила його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 14\~000,00\~грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит до 05.06.2024 зі сплатою відсотків, стандартна процентна ставка за кредитом - 730,0000000 фіксована, комісії в розмірі 2100,00 грн, згідно з графіком платежів. 20.12.2023 [PERSON] акцептувала оферту ТОВ «Бізнес Позика» щодо укладення договору №\~ 483747-КС-001 про надання кредиту від 20.12.2023 та здійснила її підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором на таких умовах: сума неповернутого позичальником кредиту становить 14 000,00 грн, строк кредитування - 169 днів (24 тижні), термін дії договору - 05.06.2024, дата повернення кредиту - 05.06.2024. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, у зв`язку з чим станом на 14.01.2025 за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 52 746,69 грн, з яких: 13\~527,44\~грн заборгованість за кредитом; 38 037,85 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 181,40 грн заборгованість за комісією. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст.\~1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо комісії, встановленої пунктом 2.5 кредитного договору за надання кредиту в розмірі 2 100,00 грн, суд зазначає наступне. Пунктом 4 ч.\~1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом включаються,\~зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved