Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Коваленко Юлію Олександрівну, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд: 1) визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з її батьком [PERSON] за місцем реєстрації батька; 2) встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує малолітню дочку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із батьком та перебуває на повному його утриманні. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 20.12.2013 [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який розірвано. Від вказаного шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Під час подружнього життя з [PERSON] , [PERSON] систематично зловживала алкогольними напоями та вчиняла сварки. Тому з метою убезпечення дочки від отримання стресів у зв`язку з некоректною поведінкою матері, що полягала у лайливій сварці людини нетверезого стану, позивач зібрав свої речі та речі дочки, і з орендованої кімнати в гуртожитку разом з [PERSON] переїхав жити до своєї матері в село Піщана Білоцерківського району. З того часу, вже близько 4 роки, [PERSON] взагалі не цікавиться життям своєї дочки, не відвідує її, не вітає з днем народження. Дочка [PERSON] весь час проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Навіть під час спільного проживання позивача з відповідачкою, коли [PERSON] було 9 місяців, [PERSON] доглядала бабуся - мати позивача, коли [PERSON] знаходився на роботі. Матір [PERSON] з початку 2020 року не приймає участі у вихованні, навчанні та лікуванні своєї дочки, не утримує її матеріально, оскільки вона не працює та не проявляє жодного інтересу до своєї дитини. Позивач зазначає, що встановлення заявлених фактів породжує виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому він звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 25.11.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні 24.12.2024. 29.01.2025 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача про виклик свідків, витребував від Білоцерківського міськрайонного суду Київської області належним чином засвідчену копію постанови у справі № 357/15723/23, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. 29.01.2025 на адресу суду надійшли витребувані докази. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Коваленко Ю.О., позов підтримала та просила задовольнити, надала пояснення, проти заочного рішення не заперечувала. Вказала, що через спосіб життя відповідача, позивач з донькою з 2020 року проживають окремо від неї. У відповідача з позивачем це був другий шлюб, від першого шлюбу вона також має сина, який проживає з батьком. Даний позов заявлений саме в інтересах дитини. [PERSON] любить батька та прив`язано до нього. Просила визначити місце проживання дитини з батьком, встановити факт самостійного виховання та утримання дитини з батьком. Вказала, що цей позов не можна вважати штучно створеним для уникнення мобілізації, обставини цієї справи дійсно мають місце. Позивач [PERSON] позов підтримав, пояснивши, що з 2018 року доглядає за [PERSON] без матері, інших дітей не має. Наразі відповідач має вже третю дитину від третього шлюбу. Коли донька була в лікарні три тижні, то матір навіть не цікавилась нею. Така ситуація склалась внаслідок зловживання відповідачем алкогольними напоями. Вказує, що бачив [PERSON] в селі Скребиші в минулому році та просив її побути з [PERSON] 1 день без ночівлі, оскільки тоді мати позивача перебувала в лікарні. Залишивши дитину у відповідача на ніч, могли б бути негативні наслідки для доньки. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання, отримавши судову повістку 05.02.2025, з відзивом (запереченнями) на позов або клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталась, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. 26.02.2025 на адресу суду від Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надійшло рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.02.2025 № 144 про надання висновку про вирішення судового спору. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків та думку неповнолітньої [PERSON] , дослідивши та оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, встановив наступне. З 20.12.2013 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.06.2020 у справі № 357/2795/20. З вказаного судового рішення, яке набрало законної сили 07.08.2020, вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Від спільного проживання сторони мають дочку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.12.2016, актовий запис № 9. Згідно з копією витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/12268 від 31.05.2024, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] та [PERSON] . З характеристики дошкільного відділення «Ромашка» Піщанської гімназії від 18.06.2024 вбачається, що [PERSON] відвідувала різновікову групу дошкільного відділення «Ромашка» Піщанської гімназії-початкової школи Білоцерківської міської ради Київської області, з 04.11.2020 по 23.02.2022. Вихованням та розвитком дитини займаються батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . З садочка [PERSON] забирали батько або бабуся. У 2022 році [PERSON] пішла до 1 класу Піщанської гімназії-початкової школи, що вбачається з характеристики Піщанської гімназії-початкової школи від 18.06.2024, мама [PERSON] з сім`єю не проживає. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки, бере активну участь в житті школи та класу, регулярно відвідує батьківські збори, систематично цікавиться успіхами доньки в навчанні та житті класу. З декларації № 0001-АМНЕ-51А0 від 24.03.2021 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, вбачається, вона (декларація) укладена [PERSON] , як законним представником пацієнта [PERSON] . В матеріалах справи міститься постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2023 у справі № 357/15723/23, яка набрала законної сили 18.12.2023, відповідно до якої [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) та застосовано до неї стягнення у вигляді штрафу, що становить 170 грн. З вказаної постанови вбачається, що 22.11.2023 о 15 год. 00 хв., [PERSON] , перебуваючи в п`яному вигляді, вчинила сварку зі своїм братом [PERSON] , в ході якої висловлювалася в його адресу нецензурною лайкою, чим вчинила психологічне домашнє насильство. Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 144 від 25.02.2025 надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з її батьком [PERSON] . З вказаного рішення вбачається, що малолітня [PERSON] проживає з батьком та бабою за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для повноцінного розвитку й життєдіяльності малолітньої дитини Відповідач [PERSON] разом з чоловіком та однорічним сином проживає в помешканні своєї матері за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою створені задовільні умови для проживання малолітньої дитини. При проведенні оцінки потреб було також з`ясовано, що відповідач має від першого шлюбу неповнолітнього сина [PERSON] , 2008 року народження, який проживає разом із своїм батьком в селі Фурси Білоцерківського району Київської області. Питання про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору стосовно визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] розглядалося в присутності позивача. Мати [PERSON] не з`явилась на засідання комісії, але надала заяву про те, що не заперечує проти визначення місця проживання дочки [PERSON] разом з батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, зазначивши, що є сусідкою [PERSON] в с. Піщана та знає його з юнацтва. [PERSON] живе з позивачем та його матір`ю - бабусею [PERSON] , 5 років в селі. Вони відводять і забирають дитину зі школи. [PERSON] вихована дівчинка, шкоди не робить, доглянута спілкується з іншими. Дівчинка любить батька й багато розповідає про нього. В них із татом та бабусею тісний зв`язок. За час проживання дитини в селі, [PERSON] свідок не бачила. Знає її наглядно, але десь 5 років назад бачила. Бабуся [PERSON] допомагає з дитиною, коли [PERSON] на роботі. [PERSON] пенсіонер, має проблеми з серцем і тиском. Бачила, як їй викликали швидку допомогу, знає, що вона лежала в лікарні. [PERSON] раз чи два на тиждень свідок бачить на вулиці, в продуктовому магазині чи на дитячому майданчику, літом частіше її бачить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є вчителем початкових класів Піщанської гімназії та класним керівником [PERSON] з 2023 року. Дівчинка навчається на високому рівні та багато читає. Свідок знає позивача. [PERSON] не знає і не бачила. [PERSON] завжди приймав участь в батьківських зборах, у роботі класу, активно допомагає дитині у навчанні. [PERSON] дуже тепло відноситься до батька, ставить його у приклад. До школи дівчинку приводить зазвичай тато, забирає або тато, або бабуся. Свідок не місцева в селі, тому про матір [PERSON] нічого не знає. В судовому засіданні заслухано думку дитини - [PERSON] , яка вказала, що їй 8 років і вона навчається в Піщанській гімназії, живе за адресою: [ADDRESS] , з папою та бабусею [PERSON] . Вона завжди там жила. Їй подобається з ними жити. Маму [PERSON] останній раз бачила літом, бо їздила до неї в гості, інколи ночувала. Мама ніколи не приїжджала, вона (мати) живе в селі Скребиші. Тато допомагає їй (дитині) у навчанні, робить з нею уроки, разом з ним робили годівничку, грають у шахмати, в іграшки, з м`ячем. Тато іноді водить її до школи, бо він працює. Вказала, що дуже любить тата і хотіла б з ним жити. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За правилом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статті 141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, що дублюється з ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно з частин 1-2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01.07.2017 у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги обставини, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з донькою мають тісний емоційний зв`язок та багато часу проводять разом. Все своє свідоме життя дитина разом з батьком та його матір`ю (бабусею) проживає в селі Піщана. Батьком створені необхідні умови для навчання та розвитку дитини. Дівчинка знає свою маму, однак бачиться з нею дуже рідко, востаннє влітку, у них відсутній емоційний зв`язок. Мати не переймається життям дитини, її здоров`ям та освітою, тобто фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Варто зазначити, що саме по собі визначення місця проживання дитини органом опіки та піклування або судом має юридичне значення не тільки на час прийняття відповідного рішення, але і на час його чинності (дії), оскільки батьки в такому випадку мають змогу на підставі такого рішення регулювати (вирішувати) питання пов`язані з вихованням, навчанням та розвитком дитини, забезпеченням належних умов проживання, сплату аліментів тощо. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При вирішенні справи, суд приймає до уваги рішення виконавчого комітету БМР про доцільність проживання дитини разом з батьком. Таким чином, з метою забезпечення саме інтересів дитини, враховуючи вік дитини, умови, створені батьком, чітке бажання дівчинки, а також те, що визначення її місця проживання разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з батьком. Щодо вимоги позивача про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком доньки. Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (зі змінами) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Конструкція вказаної норми вказує, що законодавцем передбачена можливість надання військовозобов`язаному відстрочку від призову на військову службу у випадку, зокрема коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому продовжено та не скасовано на даний час. Наразі триває загальна мобілізація в Україні. Звертаючись до суду, позивач вказує, що рішення у даній справі необхідне йому саме для надання відстрочки від призову на військову службу. На думку суду, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що вищевказана підстава для надання відстрочки від призову на військову службу обумовлена метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Слід зазначити, що у разі, коли до суду подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, така заява не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене позивачем, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків. Вказана позиція вказана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. В межах розгляду даної справи судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживала разом з батьком (позивачем), перебувала на його утриманні та виховувалась ним задовго до пред`явлення цього позову, при цьому матір дитини, маючи також інших двох дітей, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] . З огляду на вказане, виходячи саме з інтересів дитини, суд дійшов висновку про необхідність встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем своєї малолітньої дочки, що складає предмет доказування у даній справі, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved