Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

У вересні 2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», відповідно до змісту позовних вимог [PERSON] просила суд, договір про надання послуг з постачання теплової енергії за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та КП «Київтеплоенерго» - розірвати; зобов`язати КП «Київтеплоенерго» перерахувати та списати суми заборгованості по оплаті послуг за постачання теплової енергії за Договором про надання послуги з постачання теплової енергії за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та КП «Київтеплоенерго»; стягнути з КП «Київтеплоенерго» на користь позивача суму моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача у розмірі 100 000 грн. 00 коп.; стягнути з КП «Київтеплоенерго» на користь позивача суму неотриманої позивачем субсидії у розмірі 4000,00 грн.; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [PERSON] , є споживачем послуг з централізованого опалення (особовий рахунок [NUMBER] ), які надаються КП «Київтеплоенєрго», відповідно до умов публічного договору. Відповідач неналежно виконує свої обов`язки визначені Договором. Зокрема, Відповідач: проводить нарахування заборгованості по оплаті за фактично ненадані послуг всупереч умовам Договору; не проводить перерахунку по оплаті послуг після отримання фактичних показників засобів обліку теплової енергії (теплового лічильника); відмовляє у розірванні Договору всупереч умовам Договору. Так, починаючи від 01.10.2021 року по день звернення з позовом до суду відповідачем було нараховано заборгованість у сумі розміром 3 796 грн. 19 коп. При цьому за цей період послуги з центрального опалення не споживалися. Станом на 29.08.2022 року показник лічильника був зафіксований на позначці 2,398 ГКал, що підтверджується Актом №37177 про зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення. Станом на 11.08.2022 року показник становив 2,398 ГКал; станом на 09.02.2022 року показник становив 2,394 ГКал, що підтверджується відповідними актами. Позивачем регулярно подавалися показники використання теплової енергії шляхом відображення їх в платіжних документах. Крім того, 01.08.2022 року позивач зверталася з відповідною скаргою до керівництва Відповідача з вимогами встановити причину незаконних нарахувань та розглянути можливість розірвання Договору. У цій скарзі Позивач повідомила, в тому числі, показники теплового лічильника. У відповіді №30/3/2/9942 від 19.08.2022 року на вказану скаргу відповідач повідомив про відмову від розірвання Договору, посилаючись на постанови Кабінету Міністрів України. Відповіді на інші питання по суті скарги відповідач не надав. Таким чином, з метою вирішення цього питання позивач була вимушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху. 07.10.2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/24707/22-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 03.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, остання просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України. 25.04.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 19.03.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення. 18.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів. 23.10.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, крім того, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без представника відповідача, проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, відповідно до матеріалів справи [PERSON] , (далі - позивач) є споживачем послуг з централізованого опалення (особовий рахунок [NUMBER] ), які надаються Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - відповідач, КП «Київтеплоенєрго») відповідно до умов публічного договору (далі - Договір). Судовим розглядом встановлено, що виконавцем послуг з центрального опалення (далі - ЦО) та централізованого постачання гарячої води (далі - ЦПГВ) КП «Київтеплоенєрго» стало з 01.05.2018 року, тому на момент виникнення договірних відносин з позивачем діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги у редакції від 24.06.2004 року. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення договірних правовідносин) передбачено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. З ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення договірних правовідносин) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ч.2 ст.638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. 28.03.2018 року газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) розміщено оголошення про те, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» стає виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ та розміщеного договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечення щодо його умов. Таким чином правовідносини між відповідачем та позивачем виникли з 01.05.2018 року та регулюються умовами договору приєднання, що розроблений на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 01.05.2019 року введено в дію новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-У1ІІ, згідно ч. 1 ст. 5 якого комунальною послугою є, зокрема постачання теплової енергії. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що діяв до 01.05.2019 року, комунальною визначалась послуга з централізованого опалення. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон) визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Частиною 5 ст. 13 Закону передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на своєму веб-сайті здійснено публікацію індивідуальних договорів, що є договорами приєднання. Отже, з 01.11.2021 року всі мешканці, які були споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», згідно умов договору приєднання, опублікованому у газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) і не обрали модель договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з урахуванням змін внесених Законом № 1060, на підставі ч. 5 статті 13 даного Закону, переведені на індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що с публічним договором приєднання. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 633 ЦК України, публічний договір - це договір, в якому одна сторона взяла на себе обов`язок здійснювати надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦКУ договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи вищенаведені приписи законодавства, укладення договорів на підставі постанов Кабінету Міністрів України є обов`язковим до виконання. Умови типового договору є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Отже, враховуючи вищенаведене, у КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" відсутні правові підстави розірвання/припинення договору про надання послуги з постачання теплової енергії за особовим рахунком за адресою по [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимоги позивача про розірвання договір про надання послуг з постачання теплової енергії за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] укладений між позивачем та відповідачем. Щодо проведення перерахунку та списання суми заборгованості по оплаті послуг за постачання теплової енергії, суд вказує наступне. Так, відповідно до матеріалів справи, згідно із даними програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги в кв. [ADDRESS] облік спожитих послуг з централізованого опалення здійснюється індивідуальним засобом обліку теплової енергії зав. № 97094211-2018 марки UltraMeter. Нарахування плати за отриману послугу з постачання теплової енергії по вищезазначеній квартирі проводяться відповідно до наданих власником зазначеної квартири показників індивідуального засобу обліку теплової енергії, при ненаданні показників нарахування плати за отриману послугу з постачання гарячої води по вищезазначеній квартирі здійснювалось по середньодобовому споживанню відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі відсутності у Виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період (показання не були передані Споживачем), плата за послуги протягом трьох місяців нараховується споживачу за середньодобовим обсягом споживання відповідної послуги за останні дванадцять місяців з урахуванням кількості днів її надання, а по закінченню цього строку - як для приміщення, що не обладнане квартирним засобом обліку. Тому за періоди, коли показання засобів обліку теплової енергії та/або гарячої води не передано, здійснено розрахункові нарахування за відповідну послугу. Після отримання інформації щодо показань квартирних лічильників теплової енергії та/або гарячої води Підприємством здійснюються коригування попередніх нарахувань за відповідні послуги, що відображається у відповідному платіжному документі. З 01.11.2021 року нарахування плати та визначення обсягів за комунальні послуги у вищезазначеному будинку регулюються Законом України від 09.11.2017 № 2189-УІІ1 «Про житлово-комунальні послуги» (далі - ЗУ «Про ЖКП»), Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Правилами надання послуги з постачання теплової енергії типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі - Правила № 830), Правилами надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гаряч води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (далі - Правила № 1182) та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будів. комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку ЖКГ України № 315 від 22.11.2018 (далі - Методика № 315). Відповідно до змін до Методики № 315 затверджених Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358 власники приміщень в будинку окрім обсягу теплової енергії, спожитої згідно з показниками індивідуального або будинкового засобу обліку теплової енергії мають сплачувати за обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби на опалення до якого входять витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, а також за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП. З 01.05.2021 року набрав чинності Закон України від 03.12.2020 № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг». Для опалюваних приміщень, оснащених вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами-розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді) визначається мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення. відповідно до п. 4 ст 10. Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до Методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Згідно п. З та п. 5 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» питання розподілу постачання теплової енергії з індивідуальним споживачем регулюються Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену Наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315, зареєстрованим в Мін`юсті 28.12.2018 за № 1502/32954 набрала чинності з 01.05.2019 року (Методика № 315) та іншими нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг. Методика № 315 встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування (МЗК), гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічується два та більше споживачів. Для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії відповідно до п. 1 частини VI Методики. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку теплової енергії / приладів-розподілювачів теплової енергії / вузлів розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання розподіляється між споживачами пропорційно до площі квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна). Згідно з Методикою № 315 у міжопалювальний період обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання зазначається у блоці платіжного документа «ТЕ (ЦО)» у графі «ФСГ (Функціонування системи ГВ)». Нововведення про абонплату передбачено Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 № 2119-УІІІ (зі змінами внесеними ЗУ № 1060-ІХ). Вона зазначається у платіжці окремими рядками та відображається щомісяця. Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Абонплата нараховується - якщо проектом будинку передбачено наявність систем централізованого опалення та гарячого водопостачання. Це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги незалежно від користування послугами з постачання теплової енергії та гарячої води. Отже, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює свою діяльність виключно в межах чинного законодавства. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, суд вказує наступне. Так, позивач просить вирішити питання про відшкодування моральної шкоди, завданої діями відповідача в частині, на її думку, неправомірним нарахуванням оплати за спожиті послуги централізованого опалення. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім випадків, встановлених законом. Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надані наступні роз`яснення з даного питання. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової-) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, позивачем не зазначено жодного доказу, який би підтверджував ступінь завданої моральної шкоди. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У той же час зі змісту позовної заяви не вбачається з чого позивач виходить, оцінюючи заподіяну їй моральну шкоду. За викладених обставин позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставною, необґрунтованою та непідтвердженою жодним розрахунком згідно відповідної методики і відповідно не підлягають задоволенню. Щодо відшкодування матеріальних збитків та субсидії, суд вказує наступне. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, відповідальність у вигляді відшкодування шкоди наступає лише у тому випадку, коли таку шкоду завдано з вини особи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ст. 83 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так, надані стороною позивача документи, не містять жодної інформації та висновків фахівців у галузі експлуатації мереж централізованого опалення та теплопостачання щодо вини відповідача, а навпаки містять інформацію, що на даний час немає правових підстав для здійснення перерахунку за надання послуги з постачання теплової енергії за особовим рахунком за адресою по [ADDRESS] . Отже, зазначені документи виключають вину відповідача та відповідно відповідальність. Відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого Постановою КМУ від 21.10.1995 № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі - Положення № 848), призначення субсидії та контроль за її цільовим використанням здійснюється структурним підрозділом з питань соціального захисту населення. Оскільки за позивачем виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води, Управлінням праці та соціального захисту населення було відмовлено в призначені житлової субсидії. Згідно п. 56 Положення № 848, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням. У разі прийняття рішення про відмову в призначенні житлової субсидії структурний підрозділ з питань соціального захисту населення повідомляє заявнику про прийняте рішення протягом трьох календарних днів з дня його прийняття. При цьому структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує заявника про прийняте рішення в паперовому вигляді з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис із зазначенням причин відмови і порядку оскарження прийнятого рішення (п. 62 Положення № 848). Пункт 20 Положення № 848 місить вичерпний перелік обставин, коли надання раніше призначеної субсидії припиняється, зокрема, якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, за винятком випадків, пов`язаних із затримкою виплати заробітної плати, пенсії тощо, яка підтверджується відповідними документами, - з місяця, в якому надійшло таке подання. Також у пункті 20 зазначено, що у разі коли через несплату громадянином вартості фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії надання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг припинено, громадяни набуває право на її призначення на наступний період після подання документів, що підтверджують погашення заборгованості, яка виникла за період отримання субсидії. Пунктом 81 Положення № 848 передбачено, що у разі отримання інформації про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги та/або внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, що відповідає вимогам, визначеним у підпункті 5 пункту 14 цього Положення, житлова субсидія на наступний період не призначається, про що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує громадянина з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис, або відповідна інформація зазначається у платіжному документі. Пунктом 108 Положення № 848 передбачено що, громадяни, яким призначено житлову субсидію, зобов`язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми житлової субсидії, виплаченої їм готівкою. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до остаточного висновку, що позов є безпідставним. Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed