Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У січні 2025 з позовом до суду звернулося ТОВ «ФК «ЕЙС», яке просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №00-10691542 від 24.12.2023 у розмірі 24450 грн., яка складається з 5250 грн. заборгованості за тілом та 19200 грн. заборгованості за відсотками. Мотивувало позовні вимоги тим, що 24.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «Качай гроші» укладено кредитний договір №00-10691542 згідно якого відповідач отримав кошти у сумі 5000 грн. Позичальник, отримавши кредитні кошти порушив договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку не погашається. Заборгованість складається з заборгованості по кредиту 5250 грн; та заборгованості по відсотках 19200 грн. Відповідно до укладених договорів факторингу до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №00-10691542. Ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи здійснити у його відсутність, заявлені вимоги підтримав, проти заочного порядку вирішення спору не заперечував. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Суд дослідивши надані докази установив, 24.12.2023 ТОВ «ФК «Качай гроші» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії №00-10691542. Згідно умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 5000 грн, строк кредитної лінії склав 240 календарних дні. Позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Орієнтовна дата повернення кредиту 20.08.2024. Стандартна процента ставка складає 3 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом. Знижена процентна ставка становить 1,2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає: 250 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 2376.13%. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 41250 грн. Договір між сторонами підписано за допомогою електронного підпису створеного за допомогою одноразового ідентифікатора. ТОВ «Качай гроші» у виконання умов договору перерахував [PERSON] 5000 грн. на його картковий рахунок. У зв`язку з невиконанням обов`язку з повернення коштів та сплати процентів утворилася заборгованість у сумі 24450 грн., яка складається з 5250 грн. заборгованості за тілом кредиту та комісією, та 19200 грн. заборгованості за відсотками. 22.01.2024 ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу № 22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10691542 від 24.12.2023. 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та позивач уклали договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10691542 від 24.12.2023. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. При цьому, абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку та в повному обсязі ТОВ «ФК «ЕЙС» не повернуті, позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 24450 грн., яка складається з 5250 грн. заборгованості за тілом кредиту та комісією, та 19200 грн. заборгованості за відсотками підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 2422,40 грн оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Також на користь позивача з відповідача слід стягнути 5000 грн витрат на правову допомогу, на думку суду такий розмір є співмірним із виконаною роботою. На підставі ст. ст.1048, 1049, 1050, 1052 ЦК України,

Outcome: approved