Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

24 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірина Олександрівна про зобов`язання привести до первинного стану об`єкт будівництва та скасувати рішення приватного нотаріуса щодо внесення змін до державної реєстрації права власності, у якій позивач просив: - зобов`язати [PERSON] привести самочинно реконструйований об`єкт за адресою: [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі продажу № 111 від 30.01.2018 року за власний рахунок; - скасувати рішення приватного нотаріуса Білоус Ірини Олександрівни від 07.02.2020 року, індексний номер рішення 51023506, яким було внесено зміни до розділу «Площа», а саме: загальна площа (кв.м): 94, 2; житлова площа (кв. м): 55, 3 змінено на: Загальна площа (кв.м.) 113, житлова площа (кв.м.): 67, 4. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачеві 10-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 31 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою усі зазначені в ухвалі суду від 28 серпня 2023 року недоліки усунуто. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 05 жовтня 2023 року. Підготовче засідання, призначене на 05 жовтня 2023 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. Підготовче засідання відкладено на 31 жовтня 2023 року. 30 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 31 жовтня 2023 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача задоволено, підготовче засідання відкладено на 23 листопада 2023 року. У підготовче засідання, призначене на 23 листопада 2023 року з`явився представник позивача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, підготовчий розгляд справи відкладено на 23 січня 2024 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача. У підготовче засідання, призначене на 23 січня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 23 січня 2024 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду на 12 березня 2024 року. 11 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 11 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Ситніка Володимира Олександровича надійшла заява, у якій заявник просив застосувати строк позовної давності та залишити позовну заяву без задоволення. 11 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Ситніка Володимира Олександровича надійшла заява про відкладення розгляду справи. 12 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про відкладення розгляду справи. У судове засідання, призначене на 12 березня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання про відкладення розгляду справи задоволено, засідання по справі відкладено на 08 квітня 2024 року. Судове засідання, призначене на 08 квітня 2024 року не відбулося у зв`язку із оголошенням у місті Одесі та Одеській області сигналу «Повітряна тривога». Засідання по справі відкладено на 13 травня 2024 року. У судове засідання, призначене на 13 травня 2024 року з`явився представник позивача, відповідач та його представник. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 18 червня 2024 року. 18 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Ситніка Володимира Олександровича надійшла заява, у якій заявник просив поновити йому строк для подання відзиву та здійснити розгляд справи за його відсутності. 18 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про відкладення розгляду справи. У судове засідання, призначене на 18 червня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено, засідання по справі відкладено на 10 липня 2024 року. У судове засідання, призначене на 10 липня 2024 року з`явився представник позивача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання поновлено відповідачеві строк для подання відзиву та прийнято відзив до розгляду. Представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю ознайомитися з відзивом. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання зазначене клопотання задоволено, судове засідання по справі відкладено на 27 серпня 2024 року. Судове засідання по справі, призначене на 27 серпня 2024 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої на лікарняному, що підтверджується довідкою. Засідання по справі відкладено на 25 вересня 2024 року. 16 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Ситніка Володимира Олександровича надійшла заява про відкладення розгляду справи. У судове засідання, призначене на 25 вересня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, засідання по справі відкладено на 29 жовтня 2024 року. У судове засідання, призначене на 29 жовтня 2024 року з`явився представник позивача, відповідач та його представник. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання оголошено перерву до 18 листопада 2024 року. Судове засідання, призначене на 18 листопада 2024 року не відбулося у зв`язку із відсутністю у приміщенні суду електропостачання, що підтверджується довідкою. Засідання по справі відкладено на 11 грудня 2024 року та пізніше відкладено на 25 лютого 2025 року. 25 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Ситніка Володимира Олександровича надійшла заява про відкладення розгляду справи. 25 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. У судове засідання, призначене на 25 лютого 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника позивача та клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, засідання по справі відкладено на 19 березня 2025 року. 17 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від відповідача надійшли письмові пояснення. У судове засідання, призначене на 19 березня 2025 року з`явився представник позивача, відповідач та його представник. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що вступна та резолютивна частини рішення будуть проголошені 31 березня 2025 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. На підставі мирової угоди від 17.05.2007 року, що затверджена ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 17 травня 2007 року у справі №2-2223/07, [PERSON] , за [PERSON] зареєстровано право власності на 642/1000 частки об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.45). Так, 28 серпня 2011 року Інспекцією ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт від 20.09.2011, за яким [PERSON] був замовником перепланування квартири [ADDRESS] . В якості особи, яка здійснює технічний нагляд за переплануванням визначений [PERSON] . Відповідальною за виконання робіт особою визначено [PERSON] . Проектна документація розроблялась ФОП [PERSON] . Здійснення авторського нагляду покладено на т.в.о. голови облдержадміністрації. На момент затвердження декларації, інформація про містобудівні умови та обмеження відсутня (а.с.50). 21 жовтня 2011 року Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої було проведено реконструкцію квартири [ADDRESS] за замовленням [PERSON] . В декларації вказано, що замовником є [PERSON] , проектувальником ОФП [PERSON] . У п.9 декларації зазначено, що проектна документація була узгоджена 20 серпня 2011 року. Дозвільним документом є декларація інспекції ДАБК від 28.09.2011 року №ОД08211048305. Загальна площа будівлі склала 105,9 кв.м. (а.с.61). На підставі зазначеної декларації, що виготовлений 03 листопада 2011 року КП «ОМБТІ та РОН», загальна площа об`єкта нерухомого майна, склала 105, кв.м., житлова 67,1 кв.м., підсобна -34,9 кв.м. З технічного паспорту вбачається, що в цілому, об`єкт нерухомого майна складається із: - кімнати, площею 20,0 кв.м.; - кімнати, площею 17,9 кв.м.; - кімнати, площею 17,00 кв.м.; - кімнати, площею 12,2 кв.м.; - кухня, площею 14,9 кв.м.; - душова, площею 0,8 кв.м.; - туалет, площею 1,9 кв.м.; - коридор, площею 6,0 кв.м.; - коридор, площею 7,3 кв.м.; - коридор, площею 3,2 кв.м; - балкони (а.с.199). Згідно розрахунку часток квартири [ADDRESS] , [PERSON] станом на 31.12.2012 року на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2007 року та мирової угоди від 17.05.2007 року належить 642/1000 частин квартири [ADDRESS] . Також, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.10.2011 року, належить частина квартири [ADDRESS] . У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться житлова кімната [ADDRESS] , 702/1000 частки коридорів 1, 4, 7, 702/1000 кухні №9, 702/1000 туалету №8, 702/1000 частки душевої №5, балкон, площею 2,7 кв.м., що складає 702/1000 частин квартири [ADDRESS] (а.с.195). 30 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] передала у власність а [PERSON] набув у власність 358/1000 частки об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 94,2 кв.м. (а.с.46). З моменту укладення зазначеного договору, [PERSON] набув право власності на весь об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 22 жовтня 2019 року Голова ОСББ «ГРЕЦЬКА-45» звернулося до Управління ДАБК ОМР із заявою, у якому просило провести перевірку за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). 23 жовтня 2019 року в.о. начальника управління ДАБК ОМР видано направлення для проведення планового (позапланового) заходу №001882, за яким заступник начальника інспекційного відділу №1 Управління ДАБК ОМР Лисого Олександра направлено для здійснення позапланової перевірки на виконані будівельні роботи з реконструкції квартири за адресою: [ADDRESS] , щодо дотримання [PERSON] умов містобудування (а.с.22зв). 24 жовтня 2019 року Управління ДАБК ОМР звернулося до ФОП [PERSON] із запитом, у якому просили надати письмову інформацію про те, чи розроблялася нею проектна документація за адресою: [ADDRESS] та чи видавалася у повному обсязі замовнику (а.с.59). З відповіді ФОП [PERSON] від 25.10.2019 року вбачається, що нею не розроблялася проект реконструкції квартири [ADDRESS] (а.с.60). 01 листопада 2019 року працівниками Управління ДАБК України було проведено перевірку, за результатами якої складений акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, в ході якої встановлено, що [PERSON] було наведено недостовірні дані про початок виконання будівельних робіт, чим порушено ч.8 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що була чинна на момент подання декларації до реєстрації. Також, в акті було встановлено, що [PERSON] наведено недостовірні дані в декларації про готовність об`єкту до експлуатації, чим порушено ч.10 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що була чинна на момент подання декларації до реєстрації. В акті зазначено, шо [PERSON] від підписання акту відмовився, а його примірник було надіслано АТ «УКРПОШТА», номер відправлення - 6506503611409 (а.с.23зв). Також, 01 листопада 2019 року уповноваженою Управлінням ДАБК ОМР складено протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , якому інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч.9 ст.96 КУпАП, суть якого полягає у тому, що [PERSON] було наведено недостовірні дані про початок виконання будівельних робіт, чим порушено ч.8 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що була чинна на момент подання декларації до реєстрації та [PERSON] наведено недостовірні дані в декларації про готовність об`єкту до експлуатації, чим порушено ч.10 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що була чинна на момент подання декларації до реєстрації. У протоколі вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 14 листопада 2019 року. Від підписання зазначеного протоколу [PERSON] відмовився, а тому, копія зазначеної постанови була надіслана засобами поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА», номер відправлення 6506503611409 (а.с.33зв). 01 листопада 2019 року представником ДАБК ОМР видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, за яким [PERSON] зобов`язано привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до правоустановчих документів, шляхом демонтажу прибудованої житлової кімнати, площею 12,2 кв.м. та звільнення зайнятого об`єму сходової клітини в строк до 01 грудня 2019 року (а..с.37зв). Постановою Управління ДАБК ОМР від 27 листопада 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.96 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 10\~200,00 гривень (а.с.41). Наказом начальника Управління ДАБК в Одеській області від 14 листопада 2019 року №01-13/450ДАБК, скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 28.09.2011 року №ОД №08211048305 (а.с.68). Також, наказом начальника Управління ДАБК в Одеській області від 14 листопада 2019 року №01-13/449ДАБК, скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації від 21.10.2011 року №14211062303 (а.с.60). 03 січня 2020 року заступником начальника управління ДАБК ОМР видано направлення для проведення планового (позапланового) заходу №000008, за яким заступник начальника інспекційного відділу №1 Управління ДАБК ОМР Лисого Олександра направлено для здійснення позапланової перевірки на виконані будівельні роботи з реконструкції квартири за адресою: [ADDRESS] , щодо дотримання [PERSON] умов містобудування (а.с.85). 09 січня 2020 року працівниками Управління ДАБК України було проведено перевірку, за результатами якої складений акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, в ході якої встановлено, що [PERSON] не виконано вимоги припису від 01.11.2019 року №663/19, чим порушено абз.3 п.14 постанови КМУ від 23.05.2011 року №553. В акті зазначено, шо [PERSON] від підписання акту відмовився, а його примірник було надіслано АТ «УКРПОШТА», номер відправлення - 6506503713228 (а.с.86). Також, 09 січня 2020 року уповноваженою Управлінням ДАБК ОМР складено протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , якому інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42, суть якого полягала у тому що [PERSON] не виконано вимоги припису від 01.11.2019 року №663/19, чим порушено абз.3 п.14 постанови КМУ від 23.05.2011 року №553 У протоколі вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 23 січня 2020 року. Від підписання зазначеного протоколу [PERSON] відмовився, а тому, копія зазначеної постанови була надіслана засобами поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА», номер відправлення 6506503713228 (а.с.94). Постановою Управління ДАБК ОМР від 06 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 6\~800,00 гривень (а.с.98). 29 січня 2020 року ТОВ «АБТІ» виготовило технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , з якого вбачається, що загальна площа об`єкта нерухомого майна склала 113,00 кв.м., а сам об`єкт складається з наступних об`єктів: - житлова кімната, площею 16,6 кв.м.; - житлова кімната, площею 17,9 кв.м.; - житлова кімната, площею 20,7 кв.м.; - житлова кімната, площею 12,2 кв.м.; - коридор, площею 6,0 кв.м.; - коридор, площею 7,3 кв.м.; - коридор, площею 3,5 кв.м.; - кухня, площею 14,9 кв.м.; - душ, площею 0,8 кв.м.; - туалет, площею 1,7 кв.м.; - вбудована шафа, площею 0,8 кв.м.; - балкон, площею 2,9 кв.м.; - балкон, площею 7,7 кв.м. Загальна площа об`єкта нерухомого майна склала 113,0 кв.м. (а.с.101). 29 січня 2020 року ТОВ «АБТІ» видало довідку, з якої вбачається, що під час технічної інвентаризації квартири [ADDRESS] встановлено, що загальна площа квартири складає 113,00 кв.м., житлова площа 67,4 кв.м. У довідці вказано, що зміна площі відбулася за рахунок проведення внутрішніх робіт, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, що не передбачає прийняття в експлуатацію згідно п.1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, що затверджений постановою КМУ від 07 червня 2017 року №406 (а.с.103). 07 лютого 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус Іриною Олександрівною прийнято рішення про державну реєстрацію №51023506, а яким відбулася зміна площі об`єкта нерухомого майна, зокрема, загальна площа об`єкта нерухомого майна з 94,2 кв.м. змінено на 113,00 кв.м., житлова площа з 55,2 кв.м., змінена на 67,4 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою є ДРРП від 28 серпня 2023 року №343533251 (а.с.104). У позовній заяві позивач посилається на те, що [PERSON] було проведено незаконні роботи та здійснено самочинне будівництво. Відповідно до положень статті 39 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 12.06.2011 року, що була чинна на момент прийняття рішення про затвердження декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності вбачається, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у разі необхідності під час розгляду питань, пов`язаних з видачею сертифіката, може звернутися до державних органів з метою отримання відповідних висновків. Неподання таких висновків у визначений інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю строк не є підставою для продовження строку видачі сертифіката або відмови в його видачі. Прийняття рішення про реєстрацію (відмову у реєстрації) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у видачі сертифіката з таких підстав: 1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; 2) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; 3) невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил. Відмова у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та видачі сертифіката надається замовнику в письмовому вигляді у строк, передбачений для реєстрації декларації або видачі сертифіката. Тобто, приймаючи рішення про реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, уповноважений на те орган повинен був перевірити подану заявником декларацію вимогам чинного законодавства, та прийняти одне із двох рішень: - зареєструвати таку декларацію; - відмовити у реєстрації декларації. Проте, 24 жовтня 2011 року Інспекцією ДАБІ в Одеській області прийнято рішення про реєстрацію такої декларації, що на думку суду та в очах стороннього спостерігача повинно свідчити про те, що уповноважений на те орган в установленому порядку перевірив подану декларацію на відповідність вимогам чинного законодавства, перевірив наявність усіх дозвільних документів, наявності паспортів забудови, висновків по проекту реконструкції тощо. Покладання відповідальності за рішення, що були ухвалені органом публічної влади на фізичних та юридичних осіб на думку суду порушуватиме основоположні правові принципи, порушуватиме їх права, передбачені Конституцією та законами України. У ч.9 ст.39 Закону зазначено, що зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Верховний Суд України у постанові від 11.11.2014 у справі № 21-405а14 в складі Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у питанні можливості оскарження рішення, яке вичерпало свою дію шляхом виконання, сформував висновок, відповідно до якого позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Аналізуючи положення статті 41 Закону №3038-VI Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі №465/1461/16-а дійшов наступних висновків: «…для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватись лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт. Тобто за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва. Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту. Водночас, на думку колегії суддів після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю.». Аналогічна правова позиція висловлена також у постановах Верховного Суду від 01.10.2019 №826/9967/18, від 05.06.2019 у справі №815/3172/18, від 23.07.2019 у справі №826/5607/17, від 09.06.2021 у справі №826/2123/18, від 18.06.2021 у справі №420/3572/19, від 17.10.2023 у справі №440/12326/21, від 14.03.2024 у справі № 640/1622/20 та інших. Крім того, вирішуючи питання можливості скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, Верховний Суд у постановах від 19.09.2018 у справі № 804/1510/16 та від 02.10.2018 у справі № 465/1461/16-а, від 01.10.2019 № 826/9967/18, від 05.06.2019 у справі № 815/3172/18, від 23.07.2019 у справі № 826/5607/17, від 18.06.2021 у справі №420/3572/19 дійшов висновку, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку вчинення позивачем дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт. Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання. Більше того, у рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначено, що в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини). Конституційний суд України в рішенні також зазначив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. 01 січня 2013 р. набрав чинності закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно", яким з 01 січня 2013 року повноваження БТІ припинено, а повноваження щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно делеговано реєстраторам. Як вже було встановлено судом, згідно розрахунку часток квартири [ADDRESS] , [PERSON] станом на 31.12.2012 року на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2007 року та мирової угоди від 17.05.2007 року належить 642/1000 частин квартири [ADDRESS] . Також, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.10.2011 року, належить частина квартири [ADDRESS] . Підтвердження в офіційному документі КП «БТІ» ОМР факту належності [PERSON] на праві власності частини квартири [ADDRESS] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.10.2011 року свідчить про те, що частина зазначеного об`єкта нерухомого майна на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.10.2011 року була зареєстрована за ним КП «ОМБТІ та РОН», яке до 01 січня 2013 року виконувало функції з державної реєстрації речових прав (а.с.195).. Також, на підставі зазначеної декларації КП «ОМБТІ та РОН», 03 листопада 2011 року було виготовлено технічний паспорт (а.с.199). Тому, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі N 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі N465/1461/16-а. Таким чином, суд вважає, що скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації після реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно, виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому Європейського суду з прав людини у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. 11 січня 2024 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Шмакова проти України» (заява № 70445/13). Вказана справа стосувалась позбавлення заявниці права власності на земельну ділянку за результатами провадження, ініційованого прокурором з метою повернення земельної ділянки заводу, який перебуває у державній власності. Прокурор стверджував, що спірна земельна ділянка була частиною землі, наданої у постійне користування місцевому державному промисловому підприємству для будівництва школи та дитячого садка, і, таким чином, не могла бути передана іншим особам. ЄСПЛ зазначив, що Уряд не пояснив, чому, якщо існувала нагальна суспільна потреба у виділенні цієї землі для будівництва школи та дитячого садка, ця земельна ділянка стільки років не використовувалася, і чи така потреба усе ще існувала. Крім того Суд повторив, що позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника. У контексті скасування помилково наданих майнових прав принцип «належного урядування» може покладати на органи державної влади обов`язок діяти оперативно у виправленні їхньої помилки, а також потребувати виплати адекватної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишнім добросовісним власникам (див., наприклад, згадане рішення у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), пункт 45 з подальшими посиланнями). З моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації до моменту скасування постанови про готовність об`єкта до експлуатацію минуло близько 10 років, протягом якого [PERSON] користувався реконструйованим майном. Весь цей час органи архітектурно-будівельного контролю знали про те, що [PERSON] здійснив реконструкцію майна, що є предметом спорту. Так, постановою від 07 липня 2011 року №1513, [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення, передбаченого ч.3 ст.96 КУпАП, що було допущене під час виконання робіт, пов`язаних з реконструкцією квартири [ADDRESS] . Також,\~у постанові\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси від\~06\~листопада 2014\~року у\~справі №522/13774/14а,\~у якій\~ [PERSON] оскаржував\~постанову Інспекції\~ДАБК в\~Одеській області\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності,\~встановлено,\~що22.05.2014 року до Інспекції ДАБК в Одеській області телефонним дзвінком звернулась громадянка [PERSON] з проханням вжити заходи, щодо незаконно побудованого житлового приміщення площею 20 кв.м. її сусідом [PERSON] біля його квартири [ADDRESS] , та стверджує,що вказану квартиру наймають особи, а власник [PERSON] проживає у помешканні, яке він прибудував біля кв. [ADDRESS] (а.с.210). Проте, навіть після надходження такого повідомлення, уповноважений на те орган не вжив достатніх заходів задля перевірки відомостей, зазначених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації відомостей. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Європейській суд з прав людини у рішенні від 21 квітня 2016 року у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга № 46577/15) роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 22 постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» Отже, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Як вже було встановлено, 01 листопада 2019 року представником ДАБК ОМР видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, за яким [PERSON] зобов`язано привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до правоустановчих документів, шляхом демонтажу прибудованої житлової кімнати, площею 12,2 кв.м. та звільнення зайнятого об`єму сходової клітини в строк до 01 грудня 2019 року (а..с.37зв). Зазначений припис не конкретизований, та не містить посилання на правоустановчі документи, у відповідність яких потрібно привести зазначений об`єкт нерухомого майна. У позовній заяві позивач просить привести самочинно реконструйований об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 30.01.2018 року за власний рахунок. Відповідно до копії зазначеного договору, загальна площа об`єкта нерухомого майна становить 94,2 кв.м. Тобто, у позовній заявлена вимога про приведення самочинно збудованого об`єкта до попередній стан, площа якого становить 18,8 кв.м. Будь-які докази на підтвердження того, що [PERSON] видавався припис, яким його зобов`язано привести самочинно реконструйований об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 30.01.2018 року та площа якого становить 18,8 кв.м. надано суду не було. Більше того, позивач звертаючись до суду належним чином не обґрунтував необхідність приведення реконструйованого об`єкта у попередній стан згідно зазначеного договору, оскільки, реконструкція об`єкта нерухомого майна була проведена у 2011 році, про що свідчить реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, тоді як договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна був укладений 30 січня 2018 року, тобто, через 7 років після проведення реконструкції. Тому, суд вважає, що позивачем не використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, оскільки, припис щодо приведення самочинно реконструйованого об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 30.01.2018 року не видавався, будь-які додаткові заходи не вживалися. Також, заявляючи вимогу про скасування державної реєстрації, посилається на те, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, то реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна може проводитися лише після його прийняття в експлуатацію. 07 лютого 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус Іриною Олександрівною прийнято рішення про державну реєстрацію №51023506, на підставі якого було змінено площу об`єкта нерухомого майна. Зазначені зміни були внесені на підставі технічного паспорта, серія та номер б/н, виданий 29.01.2020 року ТОВ «АБТІ», а також довідкою, серія та номер б/н, що видана 29.01.2020 року ТОВ «АБТІ». Зазначена довідка та технічний паспорт були видані після складання акту за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудування від 01.11.2019 року та видання відповідного припису, який стосувався демонтажу прибудови житлової кімнати, площею 12,2 кв.м. У довідці встановлено, зміна площі відбулася за рахунок проведення внутрішніх робіт, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, що не передбачає прийняття в експлуатацію згідно п.1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, що затверджений постановою КМУ від 07 червня 2017 року №406. Доказів того, що реконструкція, яка була проведена та за наслідками якої складено довідку від 29.01.2020 року відбулася за рахунок проведення робіт, виконання яких передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування надано не було. Тому, враховуючи те, що знесення об`єкта самочинного будівництва є крайнім заходом реагування, що допускається виключно після використання усіх передбачених законодавством заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та те, що позивачем не вживалися заходи такого реагування у відповідності до заявлених позовних вимог, беручи до уваги факт того, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed