Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

ТОВ "ГІГ-АНТ" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати у сумі 33617,71 грн., 3% річних у сумі 10164,07 грн. нараховані на підставі укладеного 26.09.2006 кредитного договору №7/2609/06-2 та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2006 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №7/2609/06-2, за яким останній отримав від банку кредит у розмірі 18000 дол. США. Через неналежне виконання умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість і, як наслідок, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 01.12.2009 позов банку було задоволено, стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] заборгованість у розмірі 154772,54 грн. 16.01.2020\~між ТОВ\~"ГІГ-АНТ" та ПАТ КБ «Надра» укладено договір відступлення права вимоги, яким отримано право вимоги й боржника [PERSON] . Оскільки станом на 02.12.2024 рішення суду не виконане, тобто між сторонами існує грошове зобов`язання, а тому з урахуванням вимог норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 11.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розглянути справу без його присутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду було надано відзив, згідно змісту якого, проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні, оскільки вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому що відповідачем не було підтверджено не тільки суми заборгованості, яка бралася за основу для розрахунку інфляційних втрат і трьох відсотків річних, але й сам розрахунок заборгованості є помилковим і нічим не обґрунтованим. Вказує, що відповідачу не було доведено дійсність переданої йому грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №7/2609/06-2 від 26.09.2006, і недостовірні суми в витягу з додатку № 1 до договору № GL3N014029 про відступлення прав вимоги, укладеного 16.01.2020, також викликають сумнів у тому, чи було взагалі від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «ГІГ-АНТ» передано грошової вимоги за кредитним договором №7/2609/06-2 від 26.09.2006. Зазначає, що позивачем не доведено свої вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних належними та допустимими доказами, позовна давність для подання позову про стягнення заборгованості за цим договором, інфляційних втрат і 3% річних пропущена щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період із 01.04.2017 по 20,11,2021, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ТОВ «ГІГ-АНТ» повинно бути відмовлено повністю. Одночасно просить суд застосувати позовну давність та в зв`язку з її спливом у задоволенні позову відмовити також і з цієї підстави. Від представника позивача подано відповідь на відзив у якому вказано, що звернення позивача\~з вимогою\~до суду\~про стягнення\~3%\~річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України за період з 03.04.2017 п 23.02.2022 відбулося в межах позовної давності. Зазначає, що стосується посилання відповідача на недостовірність сум у витягу з додатку №1 до договору №GL3N014029 відступлення (купівлі-продажу), то хочемо відмітити, що такі суми боргу були передані нам згідно договору №GL3N014029 відступлення (Купівлі-продажу) право вимоги. Жодних змін у суми нами внесено не було. Витяг сформувався з додатку та не підлягає коректуванню. Вказує, що боржником на рахунок ПАТ «КБ Надра» згідно квитанцій сплачено 49648,67 грн. заборгованості та через депозитний рахунок відділу ДВС на користь ПАТ «КБ «НАДРА» сплачено 24 104,17 грн. Ці суми були змінусовані від загальної суми заборгованості та не бралися до уваги при здійсненні нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив у якому повністю заперечив проти тверджень позивача та просить відмовити у задоволенні позову. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.\~247\~ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Обставини щодо укладення кредитного договору №7/2609/06-2 від 26.09.2006 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , стягнення на підставі рішення Острозького районного суду Рівненської області від 01.12.2009 солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 154772,54 грн. Надалі, 16.01.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ГІГ-АНТ» укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GL3N14029, де позивач набуло право вимоги й до [PERSON] за кредитним №7/2609/06-2 від 26.09.2006. Острозький відділ ДВС від 07.11.2024 надав інформацію за вих. №27612 по виконавчому провадженню №17430612, а саме повідомив, що: боржником на рахунок ПАТ «КБ Надра» згідно квитанцій сплачено 49648,67 грн. заборгованості та через депозитний рахунок відділу ДВС на користь ПАТ «КБ «НАДРА» сплачено 24 104,17 грн. Щодо сум коштів, які перераховані ТОВ «ГІГ-АНТ» то у відповіді Острозького відділу ДВС зазначається, що загальна сума стягнутих коштів на ТОВ «ГІГ-АНТ» становила станом на 07.11.2024 23885,60 грн. Повна інформація надана у таблиці, що додавалася до листа. Як вбачається із таблиці в період з 27.11.2020 по 23 02.2022 було стягнуто на рахунок ТОВ «ГІГ-АНТ» 11818,30 грн. А тому станом на 23.02.2022 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ГІГ-АНТ» становила 69201,40 грн. Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.02.2022 -3% річних на суму боргу у розмірі 69201,40 грн. становить 10164,07 грн. та інфляційні витрати у розмірі 33617,71 грн. За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Приписами до ч.1 ст.598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва. Стаття 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, після прийняття рішення Острозьким районний судом Рівненської області від 01.12.2009 по цивільній справі №2-623/09, останнє не виконане, тобто зобов`язання відповідача не припинилося, тому передбачені ст.625 ЦК України три проценти річних та індекс інфляції підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Станом на 23.02.2022 заборгованість відповідача по сплаті 3% річних на суму боргу у розмірі 69201,40 грн. становить 10164,07 грн. та інфляційні витрати у розмірі 33617,71 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем, та який не спростований відповідачем, контр розрахунок не поданий. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, заборгованість за яким стягнуто рішенням суду, право вимоги за грошовим зобов`язанням перейшло до позивача відповідно до договору відступлення права вимоги (купівлі-продажу), в зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних витрат від простроченої суми в зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання з врахуванням розміру заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача з розрахунку наведеного позивачем, який перевірений судом та є вірним. Також, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №757/44680/15-ц зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова ВП ВС від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц). При зверненні до суду з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід розмежовувати випадки, коли є судове рішення про стягнення з боржника основної заборгованості або судове рішення про відмову у стягненні основної заборгованості у зв`язку з пропуском позовної давності чи відсутність такого рішення за фактичного пропуску позовної давності. У першому випадку право кредитора нараховувати 3% річних та інфляційні втрати кожні 3 роки до моменту фактичного виконання зобов`язання підлягає судовому захисту, а у другому\~ні. Отже, в матеріалах справи наявне рішення суду, яке набрало законної сили, однак не виконане боржником, що вказує на можливість з боку стягувача нараховувати 3% річних та інфляційні витрати у цьому випадку, так як є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора за користування боржником утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Окрім того, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Приписи ст.260 ЦК України передбачають, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання не є неустойкою (пенею або штрафом) в розумінні ст.549 ЦК України і на дані правовідносини не поширюється дія ст.258 ЦК України про застосування спеціальної позовної давності в один рік. Статтею 625 ЦК України встановлена спеціальна відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом і при цьому наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що позивач не пропустив строки позовної давності та розрахував заборгованість по сплаті відповідачем трьох процентів річних та інфляційних витрат на підставі норм ЦК України, які враховують Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину» та Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (у редакції Закону України № 3450-IX від 08.11.2023), яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Позивач звернувся з позовом 02.12.2024 та нарахував заборгованість у виді 3% річних та інфляційних витрат у відповідності до ст.625 ЦК України - з 03.04.2017 по 23.02.2022 (у тому числі за період з 02.04.2020 по 23.02.2022, тобто продовженого строку позовної давності). Станом на 03.04.2017 рішення суду не виконане, заборгованість не сплачена. Трирічний строк позовної давності для нарахування 3% річних та інфляційних витрат почав перебіг 03.04.2017 та станом на час введення карантину не сплинув, був продовжений до 30.06.2023 (в тому числі до дати закінчення періоду нарахування позивачем 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 ЦК України - 23.02.2022). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивач не пропустив строки звернення з вимогою про стягнення 3% річних і інфляційних витрат та звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved