Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 лютого 2013 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від спільного подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають доньку, [PERSON] , [INFO] . 22 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно з наступною індексацією згідно чинного законодавства, починаючи з 13 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Як і до розірвання шлюбу, так і після розлучення батько [PERSON] не бере участь у житті та вихованні дитини та повністю дистанціювався від колишньої дружини та доньки. Біологічний батько не спілкується з дитиною та не проявляє ініціативи у такому спілкуванні. Його місце перебування вже тривалий час не відомо, на зв`язок не виходить. Дитина не пам`ятає біологічного батька та ніколи про нього не згадує. [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб дитини та її розвитку не надає, аліменти не сплачує. Відповідач не цікавиться та не турбується про стан здоров`я доньки, не бере жодної участі у лікуванні та профілактиці стану здоров`я дитини, ані фізично (відвезти до лікаря, сходити на обстеження), ані матеріально (жодних коштів відповідач не надавав на лікування доньки). Наразі батько дитини, [PERSON] перебуває в розшуку як безвісно зникла особа та його місцезнаходження невідоме. Малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 13 серпня 2024 року головним спеціалістом ССДС Мироненко Л.М. та головним спеціалістом ССДС Верегою С.М. було проведено обстеження умов проживання дитини малолітньої [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 16 вересня 2024 року Розпорядженням № 744 Деснянської районної у м.Києві Державної адміністрації "Про встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] , її житлом та майном" призначено [PERSON] опікуном над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , ії житлом та майном та покладено на [PERSON] відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток підопічного. Зобов`язано [PERSON] вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів малолітньої [PERSON] збереження у неї права користування житлом та реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, встановлену суму у розмірі 1 500 грн. щомісячно недостатньою та просить суд збільшити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини. Наразі дитині 11 років, вона відвідує навчальний заклад, різноманітні заняття, також має власну кімнату з усім необхідним в ній, новий одяг та взуття, а також всі необхідні речі для її комфортного та щасливого життя та розвитку. Разом із тим у позивача відсутні відомості щодо працевлаштування відповідача. Проте, відомо, що останнє місце перебування [PERSON] у м. Києві, у зв`язку з чим при визначенні суми аліментів було взято до уваги дані щодо середньої заробітної плати у м. Київ. Враховуючи, що прожитковий мінімум на дитину віком 11 років постійно зростає, рівень інфляції та швидкість зростання цін, здатність [PERSON] , заробляти гроші, відсутність у нього інших утриманців та дітей, та з метою забезпечення інтересів та матеріального забезпечення дитини - доцільним буде стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі в сумі 6 000 грн. щомісячно. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.12.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу, зазначену в позовній заяві, а також через офіційний сайт Судова Влада України. Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, хоча був завчасно повідомлений, причини його неявки судом визнані неповажними, крім цього, відзиву на позов у визначений ухвалою суду строк відповідач не надав, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В період шлюбу у подружжя народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано та стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн., щомісячно, з наступною індексацією згідно чинного законодавства, починаючи з 13 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації від 16.09.2024 року №744 встановлено опіку над [PERSON] [INFO] , її житлом та майном, призначивши [PERSON] , опікуном над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , її житлом та майном. Крім того, у вказаному розпорядженні зазначено, що мати дитини [PERSON] , перебуває в розшуку як безвісно зникла особа та її місцезнаходження невідоме, що підтверджується довідкою Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві №2789/125/30-2024 від 08.08.2024 року, батько дитини - [PERSON] перебуває в розшуку як безвісно зникла особа та його місце знаходження невідоме, що підтверджується довідкою Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві №2789/125/30-2024 від 08.08.2024 р. Таким чином, як встановлено судом неповнолітня [PERSON] проживає з опікуном [PERSON] та перебуває на його утриманні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд приходить до висновку щодо обгрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача про те, що на даний час збільшився як розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, так і фактичні витрати на дитину. Згідно п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме збільшення розміру аліментів, присуджених до стягнення з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON] за рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22.02.2016 року з 1 500 грн. до 6 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Згідно з положеннями ч. 6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вказане повністю кореспондується із принципом змагальності, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення. Окрім того, наведене свідчить про те, що тягар доказування повністю покладається на ту сторону, котра заявила таку вимогу в суді, в той же час співмірність, обґрунтованість витрат на правничу допомогу, а також їх розмір необхідно підтвердити належними та допустимими доказами. Наведене підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові КГС ВС у справі № 922/2604/20 від 20липня 2021 року. Зокрема, у вказаній справі Суд зазначив, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Аналогічні висновки щодо необхідності доказування суми судових витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування якої заявляє учасник справи були також викладені у постанові ВП ВС від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові ОП КГС ВС від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Нормою ст. 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Отже, процесуальним законом на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо було подати з поважних причин. Заяв в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України стороною позивача подано не було. У позові позивачем зазначена попередня орієнтовна сума понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Зазначення у змісті позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, не є заявою сторони про подання доказів понесених судових витрат в розумінні положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідну заяву у даному випадку сторона позивача повинна була бути подати до суду до закінчення розгляду справи. Таким чином, на момент ухвалення рішення у справі, докази понесення стороною позивача витрат на правову допомогу відсутні. З урахуванням викладеного, правові підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки докази на підтвердження понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги до ухвалення у справі рішення не подавались, стороною позивача до ухвалення у справі рішення не було зроблено заяви про намір подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення. На підставі викладеного, позовні вимори підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial