Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У червня 2024 року представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг») адвокат Стецюра О.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним полісу страхування. Свої вимоги ТДВ «СГ «Оберіг» мотивувало тим, що [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» для укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносно транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] (vine-code [NUMBER] ). Зазначений транспортний засіб за своїми характеристиками відноситься до вантажних автомобілів. Під час укладення полісу відповідач надав позивачу інформацію, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] відноситься до типу В легковий автомобіль, а тому не підлягає обов`язковому технічному контролю (далі ОТК). 05.10.2023 року між сторонами було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-3230451, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до умов полісу строк його дії з 00 год. 00 хв. 06.10.2023 року по 05.10.2024 року включно. Позивач вказував, що 16.12.2023 року сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. З метою розслідування страхового випадку ТДВ «СГ «Оберіг» звернулося до Головного сервісного центру МВС України із запитом про проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу, яке повідомило, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] , підлягає обов`язковому технічному контролю з періодичністю кожні два роки, востаннє проходив ОТК 05 квітня 2018 року. Станом на 16 грудня 2023 року вищезазначений транспортних засіб не мав діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу. Таким чином, відповідач укладаючи поліс, надав неправдиві відомості щодо забезпеченого транспортного засобу, а саме, що він є легковим, а не вантажним, а тому не підлягає ОТК, що сприяло укладенню спірного полісу позивачем. Тож, відповідач, знаючи про необхідність проходження ОТК забезпеченим транспортним засобом та про відсутність протоколу проходження ОТК щодо зазначеного транспортного засобу, не повідомив про це позивача, тобто діючи умисно ввів позивача в оману. Відповідач при укладенні полісу надав неправдиві відомості про істотні умови договору страхування, ввів в оману позивача щодо істотних умов договору страхування, у заявку з чим поліс було укладено з порушенням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-3230451, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 422 грн. 40 коп. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків (а.с.46-48). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.73). Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача - адвокатом Пивоваровим В.І., в якому останній зазначав, що до укладення оспорюваного полісу страхування відповідачем було надано працівникам ТДВ «СГ «Оберіг» оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», в якому містяться відмітки щодо типу транспортного засобу спеціалізований вантажний фургон. Отже, позивач без перешкод при заповненні полісу страхування, маючи оригінал документу, міг з`ясувати тип транспортного засобу та знаючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» міг вимагати протокол перевірки технічного стану вказаного транспортного засобу або відмовити в укладенні полісу, однак позивач цього не зробив. Тому висновки позивача, що відповідач ввів його в оману при укладенні спірного полісу страхування є безпідставними. Крім того, вказував, що позивач почав заперечувати проти дії страхового полісу лише тоді коли виникла необхідність оплати страхового відшкодування, зазначене свідчить, що позивач пред`явив даний позов з метою уникнення від оплати страхового відшкодування після ДТП. Також зазначав, що після заповнення страхових документів оригінал поліса видається страхувальнику, копія залишається у страховика для звіту. Згідно з п.3 поліса №АР-3230451 строк його дії визначено з 00 год. 00 хв. 06.10.2023 року по 05.10.2024 року включно. Сторони при укладенні договору страхування досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Вказаний договір укладений в письмові формі та підписаний сторонами, що свідчить про дотримання вимог законодавства щодо змісту і форми цього правочину. Проходження транспортних засобом обов?язкового технічного контролю може розглядатися як умова укладення договору, а не його істотна умова. Укладення спірного полісу страхування засвідчують спрямування волі позивача, який мав на меті збереження дійсності правочину, а тому позивач на даний час не може оспорювати правочин з підстав, про які він знав або повинен був знати під час виявлення цієї волі, що випливає із засад добросовісності, на яких грунтуються зобов?язання. Посилаючись на викладене, вважаючи заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним з моменту його укладення поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АР-3230451 безпідставними та необгрунтованими, просив у задоволенні позову відмовити (а.с.83-87). Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача адвокатом Стецюрою О.В., в якій остання зазначала, що договори обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов?язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожний рух» укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов?язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними. Оспорюваний поліс прямо суперечить ст.17 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», оскільки він міг бути укладений лише за умови проходження транспортним засобом обов?язкового технічного контролю та на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов?язкового технічного контролю. Таким чином, оспорюваний поліс може бути визнаний судом недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 203 та ч.1 ст.215 ЦК України. Також вказувала, що при вирішенні даної справи суд має враховувати факт надання неправдивих відомостей страхувальником, в результаті чого поліс було укладено з порушенням вимог Закону №1961-IV. Крім того, зазначала, що в позивача відсутній доступ до бази даних МВС України щодо проходження транспортним засобом ОТК, тому при укладенні полісів керується виключно інформацією наданою клієнтом. Позивач позбавлений права відповідно до Закону України здійснювати запити до державних органів на стадії укладення полісу, даний правом позивач наділений виключно в порядку розслідування страхового випадку, що й було зроблено позивачем. Щодо істотних умов договору страхування, зазначала, що договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів являється специфічним двостороннім договором, умови якого регулюються Законом №1961-IV, наявність чи відсутність чинного протоколу ОТК щодо ТЗ, цивільна відповідальність водія якого страхується, являється істотною умовою договору, котра прямо впливає інші похідні умови, зокрема на період укладення договору страхування. Посилаючись за викладене та, що при укладенні відповідач свідомо повідомив неправдиві відомості та керував транспортним засобом, експлуатація якого прямо заборонена законом, чим свідомо наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, яке було не допущено до дорожнього руху відповідно до вимог Закону, просила суд визнати недійсним з моменту його укладення оспорюваний поліс та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 422 грн. 40 коп (а.с.92-98). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті (а.с.203-205). Про дату, час і місце розгляду справи по суті сторони повідомлялися належним чином (а.с.118-121,123-124). Представник позивача адвокат Стецюра О.В. подала суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.74-75). Представник відповідача адвокат Пивоваров В.І., посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив на позовну заяву відповідача, відповідь на відзив позивача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно з копією поліса №АР-3230451 05 жовтня 2023 року між ТДВ «СГ «Оберіг» і [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-3230451, згідно з яким було забезпечено транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] , vine-code [NUMBER] . Термін дії поліса встановлено з 00:00 год 06.10.2023 року по 05.10.2024 року включно (а.с.53). Зі змісту вказаного поліса вбачається, що у п.7 забезпечений транспортний засіб (ТЗ) у графі «тип» зазначено «В3», «номерний знак» зазначено « [NUMBER] », у графі «Марка, модель» зазначено, «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», «VIN, номер кузова…» зазначено « [NUMBER] ». У п.8 особливості умови використання забезпеченого ТЗ у графі «ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю (ОТК) зазначено «ні». Таким чином, у полісі зазначено, що вказаний транспортний засіб не підлягає ОТК. 16 грудня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] , що визнається сторонами, і ними не оспорюється. Відповідно до копії листа Головного сервісного центру МВС від 08 березня 2024 року № 31/585АЗ-6649-2024, відповідно до відомостей, які містяться в загальнодержавній базі даних про результати обов?язкового технічного контролю технічних засобів, транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , за конструкцією вантажний, вантажопідйомність 1, 256 т та відповідно до ч.7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» підлягає обов?язковому технічному контролю з періодичністю-кожні два роки, востаннє проходив ОТК 05 квітня 2018 року. Станом на 16 грудня 2023 року зазначений транспортний засіб не мав діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу (а.с.54). У копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , доданого відповідачем до відзиву, зазначено такі відомості: марка, модель, тип - «VOLKSWAGEN, TRANSPORTER»; особливі відмітки - «спеціалізований вантажний фургон»; ідентифікаційний номер транспортного засобу « [NUMBER] »; повна маса «3200»; маса без навантаження «1944»; об`єм двигуна 2461»; кількість сидячих місць 3; реєстраційний номер [NUMBER] ; дата першої реєстрації 07.12.2011; рік випуску «2008»; дата реєстрації 06.10.2023; власник [PERSON] (а.с.90). Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» визначено, що страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Відповідно до пункту 1.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно з пунктом 14.2 статті 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана норма Закону має імперативний характер та прямо зобов`язує страховиків укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з кожним страхувальником, який до нього звернувся. Пунктом 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» передбачено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до абзацу 6, 7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними. Договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух». Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011 року № 673 затверджено Положення про особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 2.1.4 Положення про особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів заповнюється відповідно до порядку заповнення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який встановлюється МТСБУ. Протоколом МТСБУ від 14 липня 2016 року № 384/2016 затверджено Інструкцію про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29 серпня 2011 року № 558. Інструкцією визначено, що в розділі «8. Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» Полісу зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та, відповідно, розмір страхової премії при укладенні договору ОСЦПВВНТЗ. До таких умов відносяться: перелік місяців, протягом яких використовується транспортний засіб (для річних договорів), використання транспортного засобу у якості таксі/маршрутного таксі, підлягання транспортного засобу обов`язковому технічному контролю (ОТК) (якщо так, то вказується дата наступного ОТК), допущення до керування транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років. Перед внесенням відомостей до розділу 8 слід отримати від страхувальника інформацію щодо необхідності проходження відповідним транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», про що здійснити відповідний запис у внутрішньому договорі страхування. У разі, якщо транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю, то внутрішній договір страхування по відношенню до нього укладати за умови надання страхувальником для огляду страховику протоколу перевірки технічного стану цього транспортного засобу чи талону державного технічного огляду. Якщо строк дії талону державного технічного огляду чи, відповідно, строк до чергового проходження таким транспортним засобом обов`язкового технічного контролю перевищують один рік, внутрішній договір страхування укладається строком на один рік. Якщо строк дії талону державного технічного огляду чи, відповідно, строк до чергового проходження таким транспортним засобом обов`язкового технічного контролю є меншим ніж один рік, то внутрішній договір укладається на строк, що відповідає цілому числу місяців до дати чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю чи, відповідно, до закінчення дії талону державного технічного огляду. Таким чином, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», укладаючи договір обов`язкового страхування (видаючи Поліс), було зобов`язано перевірити, чи повинен транспортний засіб відповідача проходити обов`язковий технічний контроль за час дії полісу. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусового виконання обов?язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частини 1 та 3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно з вимогами частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У статті 981 ЦК України визначено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України). Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 ЦК України). При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. При чому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. З копії оспорюваного поліса вбачається, що в полісі зазначено тип забезпеченого транспортного засобу - В3. Проте, з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оригінал якого під час оформлення полісу був наданий відповідачем позивачу, вбачається, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу містяться дані про те, що зазначений транспортний засіб - спеціалізований вантажний фургон. Таким чином, при оформленні полісу відповідачем (страхувальником) було надано позивачу всю необхідну інформацію, з якою страховик мав можливість перевірити інформацію щодо належності транспортного засобу до типу вантажних і необхідності проходження цим транспортним засобом обов`язкового технічного контролю. З огляду на викладене, враховуючи, що при оформленні полісу відповідачем (страхувальником) було надано страховику, який є позивачем у справі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначено тип, номерний знак, марка, модель, рік випуску, VIN (номер кузова, шасі, рами) та місце реєстрації транспортного засобу, тобто відповідачем була надана повна інформація про транспортний засіб, отже суд вважає, що факт введення відповідачем в оману позивача щодо істотних умов договору страхування з метою укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 3230451 від 05.10.2023 року, відсутній. Виходячи з вищенаведеного, аргументи позивача про те, що відповідач, укладаючи поліс надав неправдиві відомості щодо забезпеченого транспортного засобу, а саме, що він є легковим, а не вантажним, а тому не підлягає ОТК, що сприяло укладенню спірного поліса не відповідають дійсності та спростовуються встановленими судом обставинами. Крім того, слід зазначити, що страховик, отримавши інформацію від страхувальника щодо транспортного засобу та погоджуючись укласти договір страхування на підставі отриманих відомостей транспортного засобу та його технічних характеристик, також не був позбавлений можливості додатково здобути інформацію щодо транспортного засобу, перевірити надану відповідачем інформацію. Однак, вказані дії були вчинені Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» лише після настання страхового випадку, що свідчить про наявність наміру ухилитися від виплати страхових сум на користь потерпілої внаслідок ДТП особи. За встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позивач не довів введення його в оману стосовно предмету страхування. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 21 січня 2021 року у справі № 348/2675/17 Верховний Суд зазначив, що сторона оспорюваного правочину, дії якої засвідчують спрямування її волі на збереження дійсності правочину та його виконання, не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати під час виявлення цієї волі, що випливає із засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання (частина третя статті 509 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 348/2675/17 зазначено, що проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю може розглядатися як умова укладення договору, а не його істотна умова. Також необхідно зазначити, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає ОТК, але своєчасно його не пройшов, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності (частини третя-четверта статті 121 КУпАП). У межах розгляду цієї справи не встановлено відомостей про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 369/322/23. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі встановлених, на підставі наданих сторонами належних і допустимих доказів, обставин справи та вищенаведених норм матеріального права суд дійшов висновку, що позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» до [PERSON] про визнання недійсним з моменту укладання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів не підлягає задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (стаття 264 ЦПК України). Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється відповідно до статті 141 ЦПК України. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача та стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed