Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

26.12.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа, - Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області, - про встановлення факту належності правоустановлюючих документів, в прохальній частині якої заявник просила суд винести рішення, на підставі якого: 1. Встановити юридичний факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.04.2002 року державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В., та зареєстрованого за № 1006. Свої вимоги заявник [PERSON] в мотивувальній частині заяви обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права: - [PERSON] (далі - Заявник) є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належить Заявнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.04.2002 року державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В., та зареєстрованого за № 1006, відповідно до якого Заявник успадкувала житловий будинок після [PERSON] . Заявник має намір відчужити житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , - для чого звернулася до державного нотаріуса Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. 18.12.2024 року державний нотаріус Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки документи, надані Заявником, - не дають можливість підтвердити її право власності на майно. Дійсно, виявилося, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] було допущено помилку у прізвищі Заявника , а саме зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Через допущену помилку, Заявник не може розпорядитися своїм майном, а тому виникла необхідність звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності Заявнику правовстановлюючого документа. У відповідності до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім 'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім 'ям. по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, іцо мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право па пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовегановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567це18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би гакид факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61 -24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Підтвердженням того, що « [PERSON] », зазначена у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 03.04.2002 року та Заявник є однією і тією ж особою, є копія рішення Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 17.07.2007 року №12 «Про передачу у власність земельної ділянки та надання дозволу на замовлення технічної документації на виготовлення державного акту», згідно з яким Заявнику [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0.19 та для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS] , Отже, враховуючи викладене вище та беручи до уваги, що прізвище Заявника у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданого 03.04.2002 року державним нотаріусом Ржиіцівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. та зареєстрованим за № 1006, - вказано неправильно (« [PERSON] » замість « [PERSON] »), - то наявні усі підстави для задоволення даної заяви та встановлення факту належності Заявнику зазначеного вище свідоцтва. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подасться до суду за місцем її проживання. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved