Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

25.11.2015 між [PERSON] та ПАТ «АЛЬФА-БАНК» було укладено кредитний договір. Відповідно до умов даного договору АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит, шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 75\~000 грн, строком дії картки 2 роки з можливістю перевипуску картки в разі пролонгації кредитної лінії, фіксована процентна ставка 40% річних, які позичальник зобов`язується повернути у день закінчення строку кредитного договору, або достроково разом з процентами за користування кредитом. У договорі сторони в договорі погодили параметри, порядок і графік погашення кредиту і сплати процентів. Відповідач також погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Крім того, відповідач ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, який надавався йому для ознайомлення та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.\~ З виписки про рахунку [PERSON] [NUMBER] (договір 630334592) судом встановлено, що починаючи з 26.11.2015 [PERSON] активно користувалася кредитними коштами (покупки, зняття готівки). Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012 року № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. З період з 25.11.2015 по 24.03.2020 усього [PERSON] використала 91\~758,98 грн кредитних коштів, а внесла на рахунок 87\~621,50 грн. Прострочене тіло кредиту складає 26965,05 грн, відсотки за користування кредитом складають 4640,08 грн, овердрафт (несанкціонована заборгованість) 433,92 грн. Станом на 20.12.2021 загальна заборгованість [PERSON] за договором від 25.11.2015 складає 32\~039,05 грн. (дані розрахунку заборгованості за кредитом) \~Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи надано суду достатньо доказів переходу до ТОВ «Фінансова компанія\~«Еліт Фінанс»\~права вимоги до відповідача за кредитним договором. \~Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом /стаття 514 ЦК України/. \~Частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). \~Статтею 517 ЦК України врегульовано, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. У даній справі судом, з копії договору, встановлено, що 20.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 4, у відповідності до умов якого, АТ «АЛЬФА-БАНК» відступив ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» право вимоги до позичальника [PERSON] за Кредитним договором від 25.11.2015. Ціна права вимоги за Договором факторингу становить 12\~878\~944,00 грн, які відповідно до платіжного доручення №34291 від 20.12.2021 були сплачені ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» АТ «АЛЬФА БАНК». (4.2. Договору факторингу) У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). 20.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 до Договору Факторингу №4 від 20.12.2021. Відповідно до Додатку №1 «Характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом та боржників за основними договорами» до Договору факторингу №4 від 20.12.2021 до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №CCNG-630334592 від 25.11.2015 на загальну суму 32039,05 грн, яка складається з тіла кредиту 27\~398,97 грн, 4\~640,08 грн відсотків за користування кредитом та 433,92 грн овердрафт. Таким чином, позивачем надані суду достатні та належні докази на підтвердження переходу до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги за Договором факторингу №4 від 20.12.2021 до [PERSON] , а відтак суд відхиляє доводи відповідача про те, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не набуло прав вимоги. Станом на день ухвалення рішення по справі суду не надано доказів виконання [PERSON] своїх кредитних зобов`язань за договором від 25.11.2015. Відтак, суд приходить до висновку, що за [PERSON] існує заборгованість, яка відповідно до розрахунку наданого позивачем, складає 32 039,05 грн, з яких тіло кредиту 27\~398,97 грн, 4\~640,08 грн відсотки за користування кредитом та 433,92 грн овердрафт. Відповідно до\~ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є\~правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має\~право вимагати\~від\~боржника\~виконання його обов`язку. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~статті 530 ЦК України\~встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти\~(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, в ході розгляду справи відповідачем не спростовано. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від\~відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, враховуючи, що відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується відповідними доказами, був обізнаний з умовами кредитування, користувався коштами та внаслідок порушення умов кредитування у позичальника виникла заборгованість, суд приходить до висновку про задоволення позову. Щодо строку позовної давності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна\~позовна давність\~встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України\~позовна давність\~є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). В ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позов у даній справі подано засобами поштового зв`язку 26.06.2024, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності 17 квітня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Таким чином, з огляду на те, що з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12 березня 2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30 червня 2023 року, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме звернення позивача з даним позовом 26.06.2024 року, тому трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 100,00 грн суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір № 05-10/23 про надання правничої допомоги від 05.10.2023; акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6126 від 12.07.2018 на ім`я Макеєва В.М.; платіжна інструкція № 1132 від 07.03.2024 про оплату згідно договору № 05-10/23 про надання правничої допомоги від 05.10.2023 на суму 7\~100,00 грн. З акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024 випливає, що адвокатом Макєєвим В.М. було витрачено 1 година на надання первинної консультації, 3 години на правовий аналіз наявних документів у замовника та 3,1 годину на підготовку позовної заяви та її подання до суду, вартість виконаних робіт оцінено 7\~100,00 грн. Враховуючи заперечення відповідача, а також висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, враховуючи, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна стала судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, суд приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 3\~100,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: partial