Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [PERSON] ) про стягнення матеріальної шкоди. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона, згідно свідоцтва про\~народження серія\~ [NUMBER] ,\~виданим 21.02.1979\~року, являється рідною матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 14.07.2000 року, адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , померла [INFO] у м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим, тобто на тимчасово окупованій території України. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04 квітня 2023 року. Позивач після смерті доньки є її спадкоємицею та згідно свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~№ 152\~від 19\~січня 2024\~року по\~спадковій справі\~№ 4/2023,\~що видане\~приватним нотаріусом\~Стеблюк\~Н.В.:\~ [PERSON] \~є спадкоємцем\~майна [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~зокрема:\~автотранспортного засобу\~марки та\~моделі FIAT\~PUNTO\~55\~EL,\~VINZFA17600002275549,\~1996\~року випуску,\~синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрованого ТЦС 0541, від 07.08.2006 року, згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області 29.05.2023. Як зазначає у 2004 році [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) дійшли усної домовленості проте про ремонт та продаж автомобіля FIAT\~PUNTO\~55\~EL,\~VINZFA17600002275549,\~1996\~року випуску,\~синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , а [PERSON] ( [PERSON] ) в подальшому повідомив, що сам придбає вказаний автомобіль та зобов`язується оплатити вартість автомобіля, коли з даного автомобіля буде знятий арешт. Після тривалого використання автомобіля [PERSON] повернув вказаний автомобіль, однак грошові кошти за нього не віддав, стан автомобіля на час його повернення як вказує позивач не відповідав тому, що був у квітні 2007 року, коли автомобіль було забрано відповідачем і даний автомобіль було кинуто відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що [PERSON] завдав позивачу матеріальну шкоду, оскільки автомобіль було доведено ним до занедбаного стану, який не відповідає стану, у якому відповідач отримав даний автомобіль. В подальшому позивач звернулася до правоохоронних органів, внаслідок чого було порушено кримінальне провадження № 12021025050000028 від 06.02.2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Як стверджує\~позивач,\~ [PERSON] \~віддав дізнавачу\~СД ВП\~№ 1\~ВРУП ГУНП\~у Вінницькій\~області ключі\~від автомобіля.\~Також у\~кримінальному провадженні\~№ 12021025050000028\~було проведено\~судову автотоварознавчу\~експертизу.\~Згідно висновку\~експерта від\~16.12.2021\~року за\~№ 8336/21-\~21:\~середня ринкова\~вартість аналогічного,\~технічно справного\~автомобіля,\~складає 5\~105,00\~доларів США, що згідно курсу НБУ на дату виходу даного бюлетеня 5,05 грн. за 1 долар США, 25 780,25 гривень. Ринкова вартість автомобіля, згідно технічного стану, що можливо встановити по наданих фотознімках та опису місця огляду події, станом на 01 вересня 2007 року, складала 18 304,15 грн. Позивач вказує, що на час звернення до суду із позовом визначити реальну суму завданої шкоди неможливо, а тому до позову подано заяву про автотоварознавчу експертизу. Ухвалою суду від 01.03.2024 року відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.04.2024 року на підставі ухвали суду клопотання позивача про призначення у справі судової автомобільно-товарознавчої експертизи було задоволено і по справі призначено вказану експертизу та провадження у справі зупинено. 26.06.2024 року провадження у справі поновлено та призначена судом транспортна товарознавча експертиза не була проведе у зв`язку із неможливістю її проведення. 25.04.2024 року на підставі ухвали суду повторне клопотання позивача [PERSON] про призначення судової автомобільно-товарознавчої експертизи було задоволено та призначено по справі вказану експертизу, провадження у справі зупинено. Задля проведення автомобільно-товарознавчої експертизи також було зобов`язано ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надати експерту, для проведення автомобільно-товарознавчої експертизи, матеріали кримінального провадження № 12021025050000028 від 06.02.2021 року. 23.01.2025 року на виконання вищевказаної ухвали суду від 21.08.2024 з Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України до суду з матеріалами цивільної справи №127/19221/22, надійшов висновок експерта № СЕ-19/102-24/19645-АВ від 16.01.2025 року за результатами проведення судової автомобільно-товарознавчої експертизи. На підставі ухвали суду 24.01.2025 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. 05.02.2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги із урахуванням висновку експерта № СЕ-19/102-24/19645-АВ від 16.01.2025 року за результатами проведення судової автомобільно-товарознавчої експертизи та просила суд визнати, що матеріальна шкода нанесена відповідачем автомобілю FIAT PUNTO 55 EL, VINZFA17600002275549, 1996 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого ТСЦ 0541 07 серпня 2006 року, тимчасовий реєстраційний талон РРТ 488816, становить в загальній сумі 95 776,00 гривень, в тому числі вартість автомобіля 93 960,00 грн, вартість відновлювального ремонту 21 816,40 грн. Просила стягнути на користь позивача нанесену матеріальну шкоду в загальній сумі 124 335,40 гривень відповідачем, який пошкодив автомобіль, до непридатного стану, понесені позивачем, судові витрати в сумі 1 500,00 грн., 4\~775,40 грн. вартості проведеного експертного дослідження та витрати на правничу допомогу в сумі 22 284,00 грн, що разом становить 124 335 гривень 40 копійок. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти заявленого позову, пояснивши, що дійсно із [PERSON] , яка на даний час уже є покійною, в усній домовленості про те, що він здійснить ремонт її автомобіля марки «Фіат пунто» синього кольору д.н.з. [NUMBER] після ДТП, після чого купить його, але враховуючи те, що документів на автомобіль [PERSON] , йому не надала, тому придбати автомобіль йому не вдалося, після чого [PERSON] повернув вказаний транспортний засіб та залишив його поблизу домоволодіння останньої за місцем проживання. Вважає, що заявлений позов до нього є безпідставним та надуманим і звинувачення позивачки у тому, що ним завдано їй матеріальну шкоду жодним доказом не підтверджено, а тому просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 12021025050000028 від 06.02.2021 року, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які ґрунтуються на нормах ЦК України щодо відшкодування шкоди. Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 3 огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Зокрема, судом встановлено, що позивач згідно свідоцтва про\~народження серія\~ [NUMBER] ,\~виданим 21.02.1979\~року, являється рідною матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим, тобто на тимчасово окупованій території України. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04 квітня 2023 року. Позивач після смерті доньки як спадкоємиця та згідно свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~№ 152\~від 19\~січня 2024\~року по\~спадковій справі\~№ 4/2023,\~що видане\~приватним нотаріусом\~Стеблюк\~Н.В.:\~ [PERSON] \~прийняла у\~спадщину:\~автотранспортний засіб\~марки та\~моделі FIAT\~PUNTO\~55\~EL,\~VINZFA17600002275549,\~1996\~року випуску,\~синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрованого ТЦС 0541, від 07.08.2006 року, згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області 29.05.2023. Як стверджує позивач, її позовні вимоги частково викладені зі слів її покійної доньки, а саме те, що у 2004 році [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) дійшли усної домовленості проте про ремонт та продаж автомобіля FIAT\~PUNTO\~55\~EL,\~VINZFA17600002275549,\~1996\~року випуску,\~синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , а [PERSON] ( [PERSON] ) в подальшому повідомив, що сам придбає вказаний автомобіль та зобов`язується оплатити вартість автомобіля, коли з даного автомобіля буде знятий арешт. Після тривалого використання автомобіля [PERSON] повернув вказаний автомобіль, однак стан автомобіля на час його повернення, як вказує позивачка не відповідав тому, що був у квітні 2007 року, коли автомобіль було забрано відповідачем і даний автомобіль було залишено відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що відповідач тривалий час використовував вказаний автомобіль у свої цілях і повернув його у несправному вигляді, чим завдав їй матеріальної шкоди. В матеріалах справи наявний висновок експерта № СЕ-19/102-24/19645-АВ від 16.01.2025 року, який проведена на виконання вимог ухвали суд від 21.08.2024 року, та за результатами проведення судової автомобільно-товарознавчої експертизи та визначено, що середня ринкова вартість технічно-справного автомобіля FIAT PUNTO 55 EL, VINZFA17600002275549, 1996 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] від 21.10.2004 року, станом на день проведення експертизи, а саме 16.01.2025 року могла становити 73\~960 гривень, а вартість автомобіля, який потребує відновлювального ремонту (залишків автомобіля), станом на день проведення експертизи, могла становити 21\~816 гривень. Позивачем в ході розгляду справи уточнено свої вимоги та заявлено до стягнення з відповідача матеріальну шкоду, як вона стверджує завдану їй діями відповідача, зволіканням придбати автомобіль, використання вказаного автомобіля в своїх цілях та приведення його у несправний стан, становить в загальній сумі 95 776,00 гривень, в тому числі вартість автомобіля 73 960,00 грн, вартість відновлювального ремонту 21 816,40 грн., яку і просила стягнути з нього. Також судом в ході розгляду справи було досліджено матеріали кримінального провадження № 12021025050000028 від 06.02.2021 року, згідно якого встановлено, що воно було порушено за зверненням позивачки за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і на підставі постанови старшого дізнавача СД ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Палаш Ю.С., від 16.10.2023 року, кримінальне провадження № 12021025050000028 від 06.02.2021 року, закрито у зв`язку з тим, що встановлена відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 190 КК України. Крім того,\~із вказаної\~постанови судом\~встановлено,\~що в ході проведення допиту громадянки [PERSON] не було виявлено фактів втручання в сферу її психічної (інтелектуальної та вольової) діяльності з метою введення останньої в оману, в наслідок чого [PERSON] не здійснював особисто будь яких вчинків, обумовлених обманними діями винного. Тобто, виходячи з положень Цивільного кодексу України, встановлено, що між потерпілим та невстановленою особою, виникли цивільно-правові відносини, а саме не виконання умов договору, тому, такі спори між сторонами, що уклали договір, вирішуються в цивільному порядку в судах загальної юрисдикції, а також те, що предмет вчинення кримінального правопорушення відсутній, так як автомобіль повернуто власниці. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою. Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та постановах Верховного Суду: від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Розглядаючи спір про відшкодування завданої шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зазначені випадки мають бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінальної справи, якими встановлюється факт неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом; документами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілого), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення. Таким чином, виходячи з досліджених по справі доказів в їх сукупності, наведених вимог закону, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] належними доказами по справі не доведена. З показань свідка, доньки позивачки [PERSON] , яка була допитана в ході судового розгляду конкретних обставин суду не пояснила, вказала, що відповідач користувався авто і мав за усною домовленістю нібито купити автомобіль за 3\~000 доларів США, тобто свідок не підтвердила конкретно того, що транспортний засіб було приведено у несправний стан з вини відповідача, як і не вказала конкретних дат. Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, свідчення свідка не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року справа № 344/11147/17 (провадження № 61-19222св19). Інших доказів неправомірності дій відповідача щодо завдання позивачу матеріальної шкоди (невиконанням угоди, чи прямих доказів, що відповідач привів у невідповідність технічний стан автомобіля) матеріали справи не містять. В обґрунтування розміру матеріальних збитків, в матеріалах справи наявний висновок експерта № СЕ-19/102-24/19645-АВ від 16.01.2025 року, який проведена на виконання вимог ухвали суд від 21.08.2024 року. В указаному експертному висновку, відсутні причини пошкодження автомобіля FIAT PUNTO 55 EL, VINZFA17600002275549, 1996 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] від 21.10.2004 року. Тому експертний висновок в даному випадку не є належним та допустимим доказом, він також не може бути прийнятий судом до уваги як підстава для задоволення позову. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Предметом доказування у цій справі є факт залиття, наявність та розмір заподіяної шкоди, винність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача. Проте всіх складових відповідальності відповідача під час розгляду справи не встановлено. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій щодо невиконанням угоди, чи прямих доказів, що відповідач привів у невідповідність технічний стан автомобіля, а як наслідок - відсутній безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою. При цьому, факт заподіяння шкоди не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами. Оскільки за змістом статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тому у даному випадку факт завдання шкоди саме з вини відповідача не встановлений. Тому правові підстави для покладення обов`язку по відшкодуванню майнової шкоди на відповідача відсутні. Крім того, відсутні і правові підстави щодо звернення позивачем із позовними вимогами до відповідача щодо відшкодування майнової шкоди внаслідок не виконання усної угоди щодо купівлі-продажу транспортного засобу та користування ним відповідачем тривалий час. До принципово важливих складових процедури купівлі-продажу транспортних засобів відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18.11.2015 № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Крім того, судом було встановлено, що вказаний автомобіль FIAT\~PUNTO\~55\~EL,\~VINZFA17600002275549,\~1996\~року випуску,\~синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , перебував під забороною (арештом), в тому числі, на підставі постанови слідчого прокуратури Вінницького району від 14.11.2004, в рамках кримінального провадження, та відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області 16.01.2020 вказаний арешт було скасовано, що вказує на те, що відповідач не міг юридично придбати вказаний транспортний засіб та здійснити дії щодо його продажу Крім того, суд звертає увагу на те, що покійна донька позивачки [PERSON] добровільно надала у користування відповідача [PERSON] ( [PERSON] ) за усної домовленості автомобілем FIAT\~PUNTO\~55\~EL,\~VINZFA17600002275549,\~1996\~року випуску,\~синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , а тому твердження позивача, що він використовував у власних цілях його ніким не заперечується, але відсутні належні та допустимі докази того, що він використовував цей автомобіль в якості «таксі» чи іншого можливої експлуатації, окрім слів та пояснень позивачки та її покійної доньки, наданих в рамках кримінального провадження №12021025050000028, і внаслідок цього, автомобілю відповідачем завдано будь-які механічні пошкодження, тому суд не може взяти до уваги, оскільки вони основані на припущеннях. Відносно вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ст.\~1\~Закону України «Про граничний\~розмір компенсації\~витрат на\~правову допомогу\~у цивільних\~та адміністративних\~справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89\~ЦПК України. Натомість саме вимогами ст. 88, 89\~ЦПК України визначено, що в разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню із іншої сторони не підлягають.

Outcome: dismissed