Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 липня 2019 року між АТ «Банк Альянс» та відповідачем було укладено кредитний договір № 19-103/ФК-КД, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 3\~904 838 грн., строком до 15 липня 2027 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19% річних. Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши позичальнику кошти в розмірі та на умовах, визначених кредитним договором. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на день подання позову його заборгованість склала 5\~840\~566,89 грн. Тому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за цим кредитним договором у вказаному розмірі 5\~840\~566,89 грн. та судові витрати. 5 листопада 2024 року до суду від представника відповідача - адвоката Сініченка І.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову АТ «Банк Альянс», оскільки вважає позовні вимоги безпідставними та необrрунтованими, так як відповідач не підписував вищезазначений кредитний договір, а тому цей договір є недійсним. 5\~листопада 2024\~року представник\~відповідача Сініченко\~І.С.\~звернувся до\~суду із\~зустрічною позовною\~заявою,\~якою просив\~визнати недійсним\~кредитний договір\~№ 19-103/ФК-КД від 16 липня 2019 року, укладений ним з АТ «Банк Альянс», посилаючись на те, що даний договір [PERSON] не підписував. 14 листопада 2024 року АТ «Банк Альянс» надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що наявними та поданими доказами безперечно підтверджується укладення кредитного договору саме відповідачем, наявність великої кількості візуально ідентичних зразків підписів відповідача на договорі, додаткових угодах до договору, унеможливлює виникнення сумнівів щодо підписання договору саме відповідачем. Волевиявлення відповідача було вільним та відповідало його внутрішній волі, в тому числі і щодо істотних умов, що підтверджується заявою на видачу кредиту від 16 липня 2019 року. Окрім того, відповідачем 16 липня 2019 року було подано заяву про надання кредиту, в якій останній просив перерахувати кредитні кошти на власний поточний рахунок № [NUMBER] . Вказаними заявами відповідач самостійно встановив розмір кредиту, строк кредитування, розмір річних процентів та порядок перерахування коштів. Також 10 лютого 2020 року відповідач подав заяву про зміну графіку платежів за кредитним договором. За результатами розгляду зазначеної заяви між банком та відповідачем 5 березня 2020 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору. Окрім того, листами від 24 квітня 2021 року та від 6 травня 2021 року відповідач звернувся до банку із заявою про реструктуризацію боргу у зв`язку з складною епідеміологічною ситуацією та отримання дозволу на укладення договорів оренди приміщення. У даних заявах відповідач підтвердив укладення з банком кредитного договору та запевнив, що орендні платежі направлятимуться на погашення заборгованості. Відповідачем здійснювалось погашення заборгованості по кредитному договору, за період з 16 липня 2019 року по 17 січня 2020 року відповідачем сплачено на погашення строкової заборгованості 125217,33 грн., на погашення простроченої заборгованості 228322,09 грн. Таким чином, відповідачем вчинялись юридично значимі дії, які свідчать про погодження правочину, а відтак аргументи відповідача щодо начебто не підписання ним кредитного договору є безпідставними. Крім того, згідно п.2.2 кредитного договору відповідач зобов`язався за кредитні кошти купити та передати банку в іпотеку приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , оціночною вартістю 3861386,10 грн. та приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , оціночною вартістю 1716954,53 грн. 16 липня 2019 року банком було перераховано на рахунок відповідача кредит в розмірі 3\~904\~838 грн. і в подальшому, цього ж дня, вказані кошти було перераховано на рахунки контрагента [PERSON] 16 липня 2019 року між [PERSON] та відповідачем було підписано договір купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень та відповідно до договору іпотеки, який в цей же день був укладений між банком та відповідачем, дані нежитлові приміщення були передані в іпотеку банку. Такі обставини про укладення кредитного договору та фактичне виконання його умов за наведеними доказами у їх взаємозв`язку та їх сукупності вказують на існування у відповідача вільного виявлення не лише на отримання коштів, а й на їх використання. 15 листопада 2024 року представник позивача [PERSON] надав відзив на зустрічну позовну заяву, вважав даний позов необгрунтованим та безпідставним з підстав, викладених у відповіді на відзив. 18 листопада 2024 року АТ «Банк Альянс» подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 15 листопада 2024 року в загальному розмірі 6\~010\~175,36 грн., визначати органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, право нараховувати 3% річних на суму боргу за період з 15 листопада 2024 року до моменту виконання рішення суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов АТ «Банк Альянс» підтримав, зустрічний позов [PERSON] не визнав з підстав, зазначених у поданих ним відповіді на відзив відповідача та відзиві на зустрічний позов. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов АТ «Банк Альянс» підлягає задоволенню частково, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 16 липня 2019 року між АТ «Банк Альянс» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 19-103/ФК-КД, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 3\~904 838 грн., строком до 15 липня 2027 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19% річних /а.с.31-40 т.1/. Як вбачається з виписки з особового рахунку [PERSON] , 16 липня 2019 року АТ «Банк Альянс» перерахував на рахунок відповідача суму кредитних коштів в розмірі 3\~904\~838 грн. /а.с.141 т.1/. В цей же день, 16 липня 2019 року, з рахунку [PERSON] були перераховані кошти в сумах 1716954,53 грн. та 3\~861\~386,10 грн. на рахунок [PERSON] з призначенням платежу: переказ грошових коштів згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16 липня 2019 року за № 947 та № 949 /а.с.29-30 т.1/. Згідно копій договорів купівлі-продажу від 16 липня 2019 року [PERSON] придбав у [PERSON] нежитлові приміщення № [NUMBER] та 119, які розташовані в [ADDRESS] /а.с.136-139 т.1/. За договором іпотеки від 16 липня 2019 року, укладеним між АТ «Банк Альянс» та [PERSON] , для забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором відповідач передав в іпотеку банку вказані нежитлові приміщення /а.с.125-128 т.1/ 5 березня 2020 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої було змінено дату погашення кредиту позичальником та графік погашення кредиту /а.с.17-24 т.1/. 19 липня 2021 року між сторонами було укладено ще одну додаткову угоду до кредитного договору, якою визначено право банку на договірне списання коштів з рахунків відповідача /а.с.15 т.1/. Згідно розрахунку позивача заборгованість [PERSON] по вказаному кредитному договору станом на 15 листопада 2024 року складає 6\~010\~175,36 грн., з яких: 1941056 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 1610242,58 грн. строкова заборгованість по кредиту, 2362356,92 грн. прострочена заборгованість за процентами, 57150,68 грн. строкова заборгованість за процентами, 877,98 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за період з 8 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року, 916,92 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 8 жовтня 2019 року по 10 жовтня 2019 року, 24634,64 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості по кредиту за період з 8 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року, 12939,64 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентах за період з 8 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року /а.с.264-268 т.1/. Положеннями статей 626-628 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 215 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 203 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В обгрунтування своїх вимог по зустрічному позову [PERSON] посилається на те, що кредитний договір з позивачем він не підписував, а тому даний договір є недійсним. Однак, такі твердження відповідача суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копій виписок по особовому рахунку відповідача, розрахунку заборгованості /а.с.185-237,264-268 т.1/, [PERSON] у період з 16 липня 2019 року по 16 лютого 2022 року здійснював платежі на виконання умов кредитного договору на загальну суму 1\~538\~722,50 грн. Лише у 2022 році (тобто через понад два роки виконання умов договору) позичальник перестав виконувати взяті кредитні зобов`язання, а з позовом про визнання кредитного договору недійсним звернувся до суду лише у листопаді 2024 року. Крім того, \~ як встановлено судом, кредитні кошти були перераховані на банківський рахунок відповідача і за ці кошти ним було придбане майно, яке передане в іпотеку позивачу для забезпечення виконання кредитного договору. Відповідач неодноразово звертався до позивача із заявами щодо порядку виконання кредитного договору та використання іпотечного майна /а.с.238-255 т.1/. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, від імені якої він укладений, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Зі змісту норми частини першої статті 241 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обома сторонами були вчинені юридично значимі дії, спрямовані на схвалення оспорюваного правочину, дії [PERSON] є конклюдентними, засвідчують його волю встановити правовідношення (вчинити правочин) та розуміння настання відповідних правових наслідків, що виключає можливість визнання такого правочину недійсним на підставі приписів статті 203 ЦК України, а тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. В той же час, відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610\~ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1ст. 611 ЦК України). Згідно ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною другою статті 1050\~ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги АТ «Банк Альянс», стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 6\~010\~175,36 грн., яка складається із: 1\~941 056 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 1\~610 242,58 грн. строкова заборгованість по кредиту, 2\~362 356,92 грн. прострочена заборгованість за процентами, 57 150,68 грн. строкова заборгованість за процентами, 877,98 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за період з 8 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року, 916,92 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 8 жовтня 2019 року по 10 жовтня 2019 року, 24 634,64 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості по кредиту за період з 8 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року, 12 939,64 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентах за період з 8 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Враховуючи, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, то в частині вимог щодо визначення органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, право нараховувати 3% річних необхідно відмовити. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача\~необхідно стягнути\~на користь\~позивача на\~відшкодування витрат\~по сплаті\~судового збору\~90 152,63 грн.

Outcome: partial