Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до АТКБ «Приватбанк», в якому, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 55 721, 20 грн. за договором банківського вкладу №SAMDNWFD0072601053701 Вклад «Стандарт». В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 09.01.2020 року [PERSON] та АТКБ «Приватбанк» уклали договір №SAMDNWFD0072601053701 Вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців, відповідно до умов якого Позивач передала грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі. Станом на 14.01.2021 року залишок на вкладі становив 4 000 доларів США. Вклад було продовжено. Відповідно до п. 3.2 Договору вкладник може повернути вклад протягом 5 календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу. Починаючи з 16.07.2021 року Позивач неодноразово зверталась до відділення Банку для повернення свого вкладу у зв`язку із закінченням строку. Співробітники Банку відмовлялися повертати грошові кошти та письмового обґрунтування відмови не надавали. 13.08.2021 року Позивач звернулась до Відповідача із письмовою Вимогою про повернення строкового банківського вкладу. 20.09.2021 року Позивач отримала відповідь, що відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті у мережі Інтернет, Банк має право призупинити обслуговування Клієнта та обмежити доступ до програмних комплексів Банку в разі виникнення у Банку підозр щодо можливих незаконних операцій із платіжним інструментом зі сторони Клієнт. При цьому Банком не наводилось, які саме підозри щодо незаконних операцій виникли відносно Позивача. 08.08.2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у цивільній справі № 204/7723/21 , яким позов [PERSON] до АТКБ «Приватбанк» про повернення строкового банківського вкладу задоволено. Стягнено з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] загальну суму тіла депозиту за договором №SAMDNWFD0072601053701 від 09.01.2020 року у розмірі 4 000 доларів США, що станом на 29.09.2021 року за курсом НБУ становить 106279,20 грн., пеню за період з 16.07.2021 по 29.09.2021 року у розмірі 2 423,17 грн., три проценти річних з 16.07.2021 року по 29.09.2021 року у розмір 663,88 грн. На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання. Печерським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 74570561. 31.05.2024 року в ході примусового виконання рішення, Позивач отримала на свій банківський рахунок 109 366,25 грн., з яких 106 279,20 грн. сума основного вкладу. Позивач вважає, що не отримала належні їй 55 721,20 грн., оскільки рішенням суду було визнано повернення вкладу в розмірі 4 000 доларів США, а фактичне виконання рішення відбулось в гривні за курсом на дату звернення з позовною заявою. Таким чином, якщо враховуючи офіційний курс НБУ на день виконання рішення суду, то еквівалент 4 000 доларів США становить 162 000,40 грн. (курс 31.05.2024 USD - 40 5001 грн. за 1 долар - відповідно до архіву Міністерства фінансів України). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2024 року справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про захист прав споживачів передано до Печерського районного суду м. Києва з підсудністю. Ухвалою суду від 01.11.2024 справу за вказаним позовом призначено до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін. 18.11.2024 від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Пелих Я.М. надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк, обґрунтовуючи його тим, що АТ КБ «Приватбанк" повідомляє, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2023 року у справі № 204/7723/21 за позовом [PERSON] виконано. Здійснено списання на підставі електронного повідомлення НБУ «Про надходження електронних розрахункових повідомлень». Згідно з Положенням про порядок виконання банками документів на переказ,примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металах, затвердженим Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 р. № 216, органи державної виконавчої служби (ДВС) мають право ініціювати примусове списання коштів з кореспондентського рахунку банку-боржника. Так, платіжна вимога подається безпосередньо до уповноваженого банку, в якому відкрито коррахунок банку-боржника. Уповноважений банк зобов`язаний виконати платіжну вимогу протягом операційного дня її отримання. Виконання платіжної вимоги державного виконавця регулюється Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а також нормативними актами НБУ. Валютний аспект виконання Якщо у платіжній вимозі сума вказана у гривнях, банк виконує її в національній валюті. Якщо рішення суду передбачає стягнення в іноземній валюті, а виконавець подав вимогу в гривнях, тоді банк виконує вимогу саме у гривнях, незалежно від курсу НБУ на день виконання. Отже, списання відбувалось саме в національній валюті. Банк зобов`язаний виконати платіжну вимогу ДВС у гривнях, якщо вона подана у національній валюті. Він не визначає курс валют та не коригує суму стягнення - це відповідальність виконавчої служби та суду. Представника позивача - [PERSON]. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача - Пелих Я.М. в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Суд, вислухавши аргументи представників позивача та відповідача, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09.01.2020 року [PERSON] та АТКБ «Приватбанк» уклали договір №SAMDNWFD0072601053701 Вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців, відповідно до умов якого Позивач передала грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі. Станом на 14.01.2021 року залишок на вкладі становив 4 000 доларів США. Вклад було продовжено. Відповідно до п. 3.2 Договору вкладник може повернути вклад протягом 5 календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу. Починаючи з 16.07.2021 року Позивач неодноразово зверталась до відділення Банку для повернення свого вкладу у зв`язку із закінченням строку. Співробітники Банку відмовлялися повертати грошові кошти та письмового обґрунтування відмови не надавали. 13.08.2021 року Позивач звернулась до Відповідача із письмовою Вимогою про повернення строкового банківського вкладу. 20.09.2021 року Позивач отримала відповідь, що відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті у мережі Інтернет, Банк має право призупинити обслуговування Клієнта та обмежити доступ до програмних комплексів Банку в разі виникнення у Банку підозр щодо можливих незаконних операцій із платіжним інструментом зі сторони Клієнт. При цьому Банком не наводилось, які саме підозри щодо незаконних операцій виникли відносно Позивача. 08.08.2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у цивільній справі № 204/7723/21 , яким позов [PERSON] до АТКБ «Приватбанк» про повернення строкового банківського вкладу задоволено. Стягнено з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] загальну суму тіла депозиту за договором №SAMDNWFD0072601053701 від 09.01.2020 року у розмірі 4 000 доларів США, що станом на 29.09.201 року за курсом НБУ становить 106279,20 грн., пеню за період з 16.07.2021 по 29.09.2021 року у розмірі 2 423,17 грн., три проценти річних з 16.07.2021 року по 29.09.2021 року у розмір 663,88 грн. На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання. Печерським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 74570561. 31.05.2024 року в ході примусового виконання рішення, Позивач отримала на свій банківський рахунок 109 366,25 грн., з яких 106 279,20 грн. сума основного вкладу. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 28.01.2015 в справі № 6-247цс14. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до умов укладених сторонами договорів банківських вкладів передбачено нарахування процентів на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в Банку до закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод за договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд установив, і позивач не заперечує, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2023 року у справі № 204/7723/21 за позовом [PERSON] . Банком виконано. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)". Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національній валюті України при різних валютних курсах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), зроблено висновок про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд вирішив в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed