Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

17 лютого 2025р. [PERSON] звернулась до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про визнання права на частку в праві спільної власності подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку нежилого приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частку земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств площею 0,1075 га, кадастровим номером: 6810800000:01:008:0500, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилались на те, що вона та відповідач перебувають у шлюбі з 05 листопада 1990 року, який зареєстрували у Старокостянтинівському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Хмельницької області, актовий запис № 262. За час проживання у шлюбі, вони придбали за спільні кошти майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя: нежиле приміщення по [ADDRESS] та земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств площею 0,1075 га, кадастровим номером: 6810800000:01:008:0500, на якій розташоване вказане приміщення. Право власності на дані об`єкти зареєстровані лише за відповідачем, який одноосібно користується та розпоряджається ними. Позивач зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача із пропозицією в добровільному порядку поділити спільно майно, нажите за час шлюбу, однак відповідач не погодився на таку пропозицію і будь-якими способами уникає розподілу майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кравчук В.М. просили позов задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти його задоволення, однак вказав, що він не чинив перешкоди позивачу у користування спільним майном подружжя. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст.ст.316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Судом встановлено, що 05 листопада 1990 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у Старокостянтинівському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Хмельницької області, актовий запис №262, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серія 11-БВ №268288 від 05.11.1990р., визнається сторонами і ними не оспорюється. Встановлено, що в період шлюбу сторони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя - нежиле приміщення, розташоване по [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за відповідачем, що підтверджується даними свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.12.2003, даними договору купівлі-пролажу №3961 від 11.11.2004, даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.02.2025. Також встановлено, що в період шлюбу сторони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя - земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств площею 0,1075 га, кадастровим номером: 6810800000:01:008:0500, що розташована за адресою: [ADDRESS] та право власності на яку зареєстроване за відповідачем, що підтверджується даними договору купівлі-продажу №893 від 13.07.2013, даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.02.2025. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню та слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку нежилого приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частку земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств площею 0,1075 га, кадастровим номером: 6810800000:01:008:0500, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3914,3грн. судових витрат - сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved