Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Кей-Колект» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.12.2024 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача ТОВ «Кей-Колект» Вишневська О.І. в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11210510000. За вказаними Договором [PERSON] надано кредит на строк до 01.10.2021 року в розмірі 80\~000,00 дол. США із сплатою відсотків згідно встановленого Графіка. Виконання позичальницею [PERSON] грошового зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02.10.2007 року було забезпечено порукою [PERSON] , між яким та АКІБ «УкрСиббанк» 02.07.2007 року укладено Договір поруки № 145123. Згідно Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», банк відступив останньому за плату усі права вимоги до позичальника за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02.10.2007 року. Одночасно до ТОВ «Кей-Колект» перейшли усі права кредитора за Договором поруки № 145123 від 02.07.2007 року. У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань банк був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.12.2011 року по справі № 2-2801/11 позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено, стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02.10.2007 року в розмірі 104\~255,59 дол. США та 15\~997,95 грн. пені. На сьогоднішній день відповідачами Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27.06.2012 року провадження № 22ц-592/12 в повній мірі не виконано і залишок заборгованості складає 104\~221,77 дол. США., тому кредитор має право на отримання, передбачених\~ст.625 ЦК України\~сум за весь час прострочення до дати виконання рішення суду, а саме на 3% річних за прострочення суми боргу за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 104\~221,77 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.12.2024 року, коли 1 долар США = 41,4446 грн., складає 635\~133,52 грн., які представник просить солідарно стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Кей-Колект», а також сплачений судовий збір в розмірі 7\~621,60 грн. В судове засідання представник позивача ТОВ «Кей-Колект» Федоренко Є.М. не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідачки Земцової Ж.З. [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, які є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів з винесенням заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 02.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11210510000, згідно якого банк надав [PERSON] кредит на строк до 01.10.2021 року в розмірі 80\~000,00 дол. США зі сплатою відсотків відповідно до встановленого графіка. Виконання позичальницею [PERSON] грошового зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02.10.2007 року було забезпечено порукою [PERSON] , між яким та АКІБ «УкрСиббанк» 02.07.2007 року укладено Договір поруки № 145123. Відповідно до Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», банк відступив останньому за плату усі права вимоги до позичальника за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02.10.2007 року. Одночасно до ТОВ «Кей-Колект» перейшли усі права кредитора за Договором поруки № 145123 від 02.07.2007 року. Через невиконання відповідачами [PERSON] , [PERSON] зобов`язань, банк звернувся до суду про стягнення заборгованості. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.12.2011 року по справі № 2-2801/11 позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено, стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02.10.2007 року в розмірі 104\~255,59 дол. США та 15\~997,95 грн. пені. Згідно Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27.06.2012 року провадження № 22ц-592/12, апеляційні скарги відповідачів задоволено частково та ухвалено нове рішення, за яким солідарно стягнуто із [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02.10.2007 року, в розмірі 104\~255,59 грн., яка за курсом НБУ еквівалентна 833\~262,80 грн. і 15\~997,95 грн. пені . На сьогоднішній день відповідачами Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27.06.2012 року провадження № 22ц-592/12 в повній мірі не виконано. Так, згідно з приписами\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ч.4\~ст.82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі\~ст.543 ЦК України\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно зі\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями\~ст.611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2\~ст.625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, таким чином, у\~ ст.625 ЦК України\~ визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Окрім цього, відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень ст.ст.526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~ст.625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону (ч.2\~ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу три відсотки річних від простроченої суми, як компенсації знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до\~ст.625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених\~ст.625 ЦК України, за час прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27.06.2012 року про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11210510000 від 02.10.2007 року в розмірі 104\~255,59 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 833\~262,80 грн. в повній мірі не виконано, тому 3% річних нараховані позивачем на суму простроченого зобов`язання зі сплатою заборгованості за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, що становить 1789 днів, тому 3% річних на суму простроченого зобов`язання за вказаний строк становить 15\~324,88 дол. США, із розрахунку: 104\~221,77 дол. США заборгованість за кредитом х 3% річних х 1789 днів прострочення заборгованості : 365 днів і в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.12.2024 року, коли 1 долар США = 41,4446 грн., тобто 635\~133,52 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст.625 ЦК України відповідачами, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню. Щодо клопотання представника відповідача про застосування до вказаних правовідносин строку позовної давності, то воно підлягає задоволенню, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування строку позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив строку позовної давності у разі відсутності, визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач, що узгоджується із позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16. Так, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~ Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3,4 \~ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У Постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених\~ст.625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні\~ст.266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних, тому можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову до суду, тобто з 17.12.2021 року, оскільки представник звернувся із вказаним з позовом до суду 16.12.2024 року. З огляду на те, що позивач, рахуючи 3% річних на суму простроченого зобов`язання з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, вийшов за межі строку позовної давності, оскільки трирічний строк для стягнення 3% річних починається з 17.12.2021 року по 23.02.2022 року і становить 69 днів, тому 3% річних на суму простроченого зобов`язання за вказаний строк становить 591,00 дол. США із розрахунку: 104\~221,77 дол. США заборгованість за кредитом х 3% річних х 69 днів прострочення заборгованості з 17.12.2021 року : 365 днів і в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.12.2024 року, коли 1 долар США = 41,4446 грн., тобто 24\~493,75 грн. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Отже, обґрунтованим є нарахування 3% річних на суму простроченого зобов`язання на підставі\~ст.625\~ЦК України за період з 17.12.2021 року по 23.02.2022 року з урахуванням загальної позовної давності та продовження цих строків, тому суд приходить до висновку, що поданий позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню, а саме солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача 3% річних на суму простроченого зобов`язання, що становить 591,00 дол. США, або 24\~493,75 грн. Згідно із\~ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо стягнення із відповідачів судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково на 3,86 % у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 294,20 грн., із розрахунку (7 621,60 грн. 96,14%). На підставі викладеного,

Outcome: partial