Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Позивачка зазначила, що 17.07.2010р. між сторонами було укладено шлюб, який розірвано 25.08.2023р. рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 187/782/13-ц. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою, повністю знаходиться на її утриманні, рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги позивачки були задоволені, на виконання якого було видано виконавчий лист по справі № 187/784/13-ц від 30.07.2013 р. про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] , починаючи з 11.06.2013 р. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, будучи працевлаштованим в ТОВ «Торгівельно-промислова група «Альбатрос», з дитиною контактів не підтримував, її життям не цікавився. За злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини та наявності заборгованості у розмірі 7118, 37 грн. на [PERSON] було відкрито кримінальне провадження по справі № 201/10462/15-к, в якому Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначив покарання у вигляді одного року обмеження волі. Відповідач сплатив вказану заборгованість проте, після цього зник, матеріальну допомогу не надавав, аліменти не сплачував. Наразі, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 225 022, 48 грн. Відповідач не турбується про життя дитини протягом 8 років, не бере участь у її вихованні, не відвідував ані дитячий садок, ані шкільний заклад дитини. Зазначені факти, можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, шо підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до свої батьківських обов`язків. На підставі викладеного, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, відзив не подав. Служба у справах дітей Петриківської селищної ради подала суду висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, вказавши, що заборгованість відповідача з аліментів на утримання дочки [PERSON] становить 225 022грн 48коп, дитина проживає разом із матір`ю, позивачкою у справі, які створила належні умови для утримання та виховання дочки, забезпечує її матеріально. Позивачка характеризується з позитивної сторони. Згідно пояснюючої записки малолітньої [PERSON] , дівчинка від самого народження проживає із матір`ю, батька не знає. Згідно листа № 178/08-11-21 від 21.02.2024р. Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, відповідач служить в лавах Збройних сил України та категорично проти позбавлення батьківських прав, тому обов`язком суду є зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, а позбавлення відповідача батьківських прав на дитину є недоцільним. Просить розглянути справу за відсутності представника (а.с.57). Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ім правовідносини. Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народилась донька - [PERSON] , батьком якої в свідоцтві про її народження зазначено відповідача (а.с.11). Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2013 р. по справі № 187/782/13-ц, шлюб між сторонами розірвано (а.с.12-13). Петриківським районним судом Дніпропетровської області 30.07.2013 р. був виданий виконавчий лист № 2/0187/767/13 на підставі рішення від 15.07.2013 р., яким стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] , починаючи з 11.06.2013 р. (а.с. 14). Згідно розрахунку, відповідач станом на грудень 2021р. має заборгованість за сплати аліментів у сумі 148 260грн 98коп. (а.с.15). Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 30.07.2015 р. по справі № 201/10462/15-к, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. ст. 164, 75, 76 КК України і призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі, з випробувальним терміном на 1 рік. Згідно акту від 06.01.2022р. обстеження проживання, позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] створила належні умови для виховання та утримання своєї малолітньої доньки [PERSON] , забезпечує її матеріально (а.с 16). Як вбачається з довідки № 99 від 04.06.2015 р., виданої Петриківським дошкільним начальним закладом № 1, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує Петриківський ДНЗ № 1 з 16.07.2013 р. За час перебування у закладі, її вихованням займалася мати - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] не приводив дитину до дитячого садка, не відвідував дитячі ранки, батьківські збори та участі у вихованні доньки не приймав (а.с. 19). Також, згідно характеристики № 72 від 10.01.2022 р., виданої Петриківським ліцеєм Петриківської селищної ради, [PERSON] навчається у школі з 1 класу. Дитину виховує лише мама. Мама приділяє належну увагу вихованню доньки, завжди цікавиться навчанням та шкільними справами (а.с. 20). Згідно інформації Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 88930/28 від 18.09.2023 р. за виконавчим провадженням № 39763682, відкритого на підставі виконавчого листа № 2/0187/767/13 виданого 30.07.2013 р. Петриківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття, наявна заборгованість по аліментам станом на 01.09.2023 р. у розмірі 225 022, 48 грн. (а.с. 21), на підтвердження чого, також наданий розрахунок заборгованості (а.с. 22). Висновком органу опіки та піклування Петриківської селищної ради № 18-880/0/2-24 від 16.04.2024 р. встановлено за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 66-67). Служба у справах дітей Петриківської селищної ради надала висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, вказавши, що заборгованість відповідача з аліментів на утримання дочки [PERSON] становить 225 022грн 48коп, дитина проживає разом із матір`ю, позивачкою у справі, які створила належні умови для утримання та виховання дочки, забезпечує її матеріально. Позивачка характеризується з позитивної сторони. Згідно пояснюючої записки малолітньої [PERSON] , дівчинка від самого народження проживає із матір`ю, батька не знає. Згідно листа № 178/08-11-21 від 21.02.2024р. Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, відповідач служить в лавах Збройних сил України та категорично проти позбавлення батьківських прав, тому обов`язком суду є зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, а позбавлення відповідача батьківських прав на дитину є недоцільним. Лист управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 21.02.2024 р. № 178/08-11-21 в якому вказано, що [PERSON] служить в лавах Збройних Сил України суду не поданий. Суд має обов`язок зупинити провадження у справі на підставі п. 2 ст. 1 статті 251 ЦПК України, коли відповідач перебуває у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави саме на підставі наказів та бойових розпоряджень командира військової частини (Постанова КЦС ВС від 14.02.2025р. № 405/1261/24 (61-15029св24). Визначеного вище по справі не встановлено, відтак підстави зупинення провадження відсутні. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.( ст. 150 СК України) Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Так, вироком від 30.07.2015р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у відповідач визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , 2011р.н.;також за період з червня 2013 по травень 2015р.; зараз його заборгованість по сплаті цих аліментів становить 225 022грн 48коп за період з січень 2018 по грудня 2023р.р. (з врахуванням заборгованості за попередній період). Відтак відповідач після притягнення до кримінальної відповідальності вірних висновків для себе не зробив, і продовжує впродовж майже 10 років ухилятися від свого обов`язку щодо утримання дочки [PERSON] , 2011р.н. Письмовими доказами у справі (довідкою №99 від 04.06.2015р. Петриківського дошкільного начального закладу № 1, характеристикою № 72 від 10.01.2022р. Петриківського ліцею Петриківської селищної ради) підтверджено, що відповідач ухиляється від своїх обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] , 2011р.н. Поданий суду висновок органу опіки та піклування не є вмотивованим. У ньому вказано, що [PERSON] , 2011р.н., від народження проживає із матір`ю, яка її виховує та утримує, а батька свого не знає і на зв`язок він ніколи не виходив. Із сукупності зібраних у справі доказів випливає, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку з утримання та виховання дочки понад 10 років. Чотирнадцятирічна дочка його не знає, про що органу опіки та піклування повідомила сама. Підстав, з яких орган опіки та піклування дійшов висновку про те, що відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав, у висновку не наведено. Сама лише позиція відповідача про те, що він не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав на дочку, підставою для висновку про недоцільність бути не може. З врахування сукупності зібраних у справі доказів суд не враховує цей висновок за необгрунтованістю (частини 5, 6 ст. 19 СК України, Постанова КЦС ВС від 06.05.2020р. у справі № 753/2025/19). За таких обставин справи суд приходить до висновку, що відповідач тривалий час не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не дбає про її здоров`я, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, тому, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved