Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.06.2021 року, між [PERSON] , та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № 3016604948-379658 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «КОШЕЛЬОК». Сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, який вважається укладеним у письмовій формі. Електронний правочин був підписаний сторонами одноразовими ідентифікаторами. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 2848 -, для підписання кредитного договору № 3016604948-379658 від 24.06.2021 року, шляхом направлення Позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаного Позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до умов Кредитного Договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: -сума кредиту, становить 9 500,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); -початковий строк кредитування, становить 30 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); -відсоткова ставка, становить 1,16% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); -сума кредиту та нараховані відсотки, за початковий строк користування позикою, на 30 днів, становить 12 806,00 грн. (9 500,00 грн. тіло кредиту + 3 306,00 грн.. відсотки за користування позикою за перші 30 днів, р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2 графіку розрахунків). Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] ,яку [PERSON] вказала в особистому кабінеті як банківська картка на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3016604948-379658 від 24.06.2021 року. На підтвердження факту видачі кредиту, Кредитодавець додав до позовної заяви документи що підтверджують перерахування кредитних коштів. (копія платіжного доручення, та копія довідки-повідомлення про перерахування коштів від фінансово- розрахункової установи). Пунктом 3.6. кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8. Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 24.07.2021 року до 21.10.2021 року, за ставкою 2,2% на добу. На момент подання даної позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі (9 500,00 грн. тіло кредиту + 3 306,00 грн. відсотки за початковий строк користування позикою + 18 810,00 грн. відсотки за продовжений строк користування позикою) 31 616,00 грн. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Основна сума заборгованості за період з 21.10.2021 по 15.01.2025 складає 31 616,00 грн. Інфляційні збитки за період з 21.10.2021 по 15.01.2025 складають 16 576,27 грн. 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України за період з 21.10.2021 по 15.01.2025 року складає 3071,52 грн. Враховуючи вище викладене загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором № 3016604948-379658 від 24.06.2021 року станом на 15.01.2025 року становить 51 263,78 грн., яка складається з: -заборгованість за сумою кредиту: 9 500,00 грн.; -заборгованість за відсотками за користування позикою: 22 116,00 грн.; -інфляційні збитки за період з 21.10.2021 по 15.01.2025 року: 16 576,27 грн.; -3% річних за період з 21.10.2021 по 15.01.2025 року: 3 071,52 грн. Ухвалою судді від 23.01.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою було установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Цокало Т.М. через систему «Електронний суд» надіслала до суду відзив на позовну заяву, яким позов визнала частково на загальну суму 31 521,59 грн., яка складається з заборгованості станом на 21.10.2021 р. за кредитним договором №3016604948-379658 від 24.06.2021 р. в розмірі29906,00 грн.(сума кредиту 9500,00 грн. + проценти за користування з 24.06.2021 р. по 23.07.2021 р. 3306,00 грн. + проценти за користування за період з 24.07.2021 р. по 21.10.2021 р. в розмірі 17100,00 грн.) та 1305,88 грн. інфляційних нарахувань, 309,71 грн. три процента річних. Представником позивача через підсистему електронний суд надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що позивач вважає правомірним пред`явлення позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК України, відповідач не тільки не виконує взяті на себе обов`язки, а й створює умови для безпідставного стягнення з позивача власних витрат на правову допомогу, заявлене клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу є необгрунтованим та непропорційним до предмета спору, у зв`язку з чим просить в ньому відмовити, а у разі задоволення - зменшити розмір витрат до 1000 грн. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24.06.2021 між [PERSON] та ТОВ "Кошельок" було укладено договір №3016604948-379658 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, за якими відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених в договорі. У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про споживче кредитування" був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створений згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи а електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор 2848 для підписання кредитного договору № 3016604948-379658 від 24.06.2021 шляхом направлення позичальнику на телефону [NUMBER] (вказаного Позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Кошельок" взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] споживчий кредит у сумі 9500,00 (дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п.2.1 договору). Відповідно до п.2.2 договору, сторони погодили, що встановлений в п.2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для позичальника ( у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього договору, становить 12910 грн., або 136 % від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 3410 грн., або 36 % від суми кредиту (п.3.4 договору). Відповідно до п.3.6 договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні 212 ст. ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах: Зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду (п.3.7 договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 730 (сімсот тридцять) процентів річних, що становить 2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.3.8 договору). Відповідно до Графіку розрахунків (Додаток №1 до Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3016604948-379658 від 24 червня 2021 р.) загальна вартість кредиту за період з 24.06.2021 р. по 23.07.2021 р. (30 днів) становить 12806,00 грн., яка складається з суми кредиту за договором 9500,00 грн. та 3306,00 грн. проценти за користування кредитом (34,8%). Відповідно до листа АТ "ТАСКОМБАНК» у м. Києві від 07.11.2024 № 34093/47 останнє підтвердило, що грошова операція на суму 9500, грн. була успішно зарахована на банківську картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . Відповідачка [PERSON] підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїх правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів. Пунктом 3.6 кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах визначених п.п. 3.7, 3.8. Згідно п.п. 3.6, 3.7 кредитного договору, строк користування кредитними коштами було подовжено на 90 днів, тобто з 24.07.2021 по 21.10.2021 за ставкою 2,0 % на добу. Отже суд вважає, що на момент подання позовної заяви до суду у відповідачки виникла заборгованість зі сплати кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі грн.29909,00 грн. (9500,00 грн. тіло кредиту+проценти за користування з 24.06.2021 р. по 23.07.2021 р. 3306,00 грн. + проценти за користування за період з 24.07.2021 р. по 21.10.2021 р. в розмірі 17100,00 грн.). Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову ТОВ "Кошельок" до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки відповідачкою не виконано зобов`язання за електронним кредитним договором № підписання кредитного договору № 3016604948-379658 від 24.06.2021, внаслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню в розмірі суми заборгованості за кредитом -9 500,00 грн. та суми заборгованості за відсотками - 20406,00 грн., а всього на загальну суму 29906,00 грн. Щодо розрахунку інфляційних збитків та 3 % річних, згідно зі ст. 625 ЦК України. Позивач надав розрахунок збитків та 3 % річних за період з 21.10.2021 р. по 15.01.2025 р. за яким інфляційні збитки за вказаний період становлять 16576,27 грн. та 3% річних в розмірі 3071,52 грн. Однак, з даною сумою представник відповідачки не погодилась, та надала свій розрахунок виходячи з того, що станом на 24.10.2021 р. за кредитним договором № 3016604948-379658 від 24.06.2021 утворилась заборгованість на загальну суму 29906,00 грн., тому правомірним буде стягнути з [PERSON] 1305,88 грн. інфляційних нарахувань та 309,71 грн. три процента річних, які нараховані до 24.02.2022 р. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, нарахування інфляційних втрат у розмірі 15270,39 грн. та 3% річних у розмірі 2761,81 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідачки за період 24.03.2022 по 15.01.2025 р. Суд вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу щодо нарахування такої суми, такою що не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1489,51 грн.((2422,40 грн. х (31 521,59 грн /51263,78 грн). Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1, 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У відзиві на позовну заяву та представник відповідача просила стягнути з позивача всі понесені судові витрати. На підтвердження понесених витрат представником відповідача надано суду: копію договору про надання правничої допомоги № 1190 від 30.01.2025 укладеного між адвокатом Цокало Т.М. та [PERSON] , копію квитанції №1190 від 30.01.2025 про сплату [PERSON] 10000,00 грн. за надання правничої допомоги та детальний опис робіт на суму 10000,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача, а тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно розміру відхилених позовних вимог виходячи з наступного розрахунку 19742,19 грн. (сума відхилених позовних вимог) / 51263,78 грн. (сума позовних вимог) х 10000,00 грн. (сума документально підтверджених витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у цивільній справі №202/710/24) = 3851,10 грн. Зважаючи на викладене, даючи оцінку зазначеним вище аргументам, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником відповідача, який підтверджений належними та допустимими доказами, у зв`язку з частковим задоволенням позову, а також ціну позову та розмір фактично задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3851,10 грн.

Outcome: partial