Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

17 грудня 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулась [PERSON] (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), в якій просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Виконавчим комітетом Клеванськї селищної ради, актовий запис №41; після розірвання шлюбу дочку - [PERSON] , [INFO] залишити проживати з [PERSON] ; стягнути з відповідача - [PERSON] , [INFO] накористь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача - [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 всіх видів доходів, щомісяця починаючи з дня подачі заяви в суд до досягнення дитиною, [PERSON] [INFO] , віку трьох років; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів на дитину за один місяць. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 30 грудня 2021 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя сторони мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що вона з чоловіком на даний час не проживають разом, фактично спільного життя з відповідачем немає та шлюбні стосунки припинені. Позивач зазанчила, шо переконана в тому, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам та інтересам дитини, які мають істотне значення. Позивач обґрунтовує підставність позову тим, що дитина не досягла віку трьох років, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відтак потребує матеріальної допомоги чоловіка. Відзив на позов не подано. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання за участю сторін на 14 лютого 2025 року. Судове засідання 14 лютого 2025 року відкладено у зв`язку з неотриманням відповідачем, направлених документів. Відповідач додатково повідомлений про призначення розгляду справи №570/6415/24 через сайт Рівненського районного суду Рівненської області у вигляді: «Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме», де вказано, що судове засідання призначене на 08 год. 40 хв. 28 березня 2025 року. У судове засідання 28 березня 2025 року сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 28 березня 2025 року через канцелярію суду, позивачем подано заяву, в якій остання просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 30 груня 2021 року сторони у даній справі уклали шлюб, про що Виконавчим комітетом Клеванської селищної ради 30 грудня 2021 року складено відповідний актовий запис № 41 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . [INFO] у сторін народилася донька, [PERSON] , що підтверджєуться свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом адміністративних послуг та цифрової трансформації Зорянської сільської ради. Як вбачається із викладених у позовній заяві пояснень позивача, спільне життя з відповідачем не склалося, кожен живе своїм життям, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Також, покдикаючись на норми Сімейного кодексу України позивач просить суд стягнути аліменти на її утримання та утримання сільної з відповідачем доньки. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексуУкраїни передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України регламентує, що вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року по справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19). Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Положеннями ч. 1 ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. За таких обставин, суд прийшов до переконання, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, а тому згідно ст.112 СК України є всі підстави для розірвання даного шлюбу. У зв`язку з відсутністю спору між сторонами щодо проживання їх спільної дочки з матір`ю та відсутністю з боку відповідача відповідних заперечень, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] разом з її матір`ю, позивачем у справі. Відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів суд враховує, що відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення нею повноліття, при цьому розділяючи цей обов`язок з матір`ю, оскільки законодавча вимога передбачає - обов`язок по утриманню дитини обома батьками. З урахуванням встановлених судом обставин, а також обставин передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання своєї дитини у розмірі 1/3 його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін. Водночас суд звертає увагу, що ст.84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги. Разом з тим, позивач жодних доказів щодо доходів чоловіка або підтвердження факту його офіційного працевлаштування до суду не надала, також не просила суд їх витребувати. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тому, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. На переконання суду, позивач не надала доказів можливості чоловіка - відповідача у справі надавати їй допомогу. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відмовивши лише у присудженні аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 всіх видів доходів, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви в суд до досягнення дитиною, [PERSON] [INFO] , віку трьох років, у зв`зку із недоведеність реальної можливості відповідачем підтримати її та надавати матеріальну допомогу. Згідно із п. 1 ч. 1ст.430 ЦПК України,суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved