Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

1.Описова частина В серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»: 1) пеню на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 12 917,26 грн; 2) 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 1 333,97 грн; 3) індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 1 708,40 грн; 4) моральну шкоду в розмірі 5 000,0 грн., а всього в розмірі 20 959,63 грн. 1.1. Стислий виклад позиції Позов мотивований тим, що 13.12.2018 р. в м. Дніпро на пр. Миру 19 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21061 р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , забезпечений поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності АМ /2586042, виданий ПрАТ «УПСК» та транспортного засобу Деу Ланос р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що належить йому на праві власності. Згідно постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2019 р. (справа № 202/110/19), [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної ДТП. Постанова набула чинності 01.02.2016 р. та не оскаржувалась у встановленому законодавством порядку. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на день настання ДТП, була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/2586042, страховик - ПрАТ «УПСК». На виконання вимог ст. 33, 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» 14.12.2018 р. надано письмове повідомлення про настання страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування разом з усіма визначеними законом документами. Також, страховику було надано для огляду пошкоджений транспортний засіб Деу Ланос р.н. [NUMBER] . У зв`язку з тим, що між позивачем та страховиком, не було досягнуто згоди щодо порядку та способу розрахунку страхового відшкодування, позивач реалізуючи своє право передбачене п. 34.4 ст. 34 Закону, з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку (в т.ч. і суми страхового відшкодування), звернувся до судового експерта автотоварознавця Дроздова Юрія Володимировича. Згідно Висновку експерта № 5201/19/19 від 31.01.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля Деу Ланос р.н. [NUMBER] (122 762,46 грн) перевищує його ринкову вартість (90 531,68 грн), а отже розмір матеріального збитку спричинений власнику даного транспортного засобу дорівнює його ринковій вартості та складає 90 531,68 грн. Вартість транспортного засобу після ДТП (в ушкодженому стані) становить 15 000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу. Витрати Позивача на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП складають 1 000,00 грн. Протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 6, 30, 36 Закону, відповідач зобов`язаний був здійснити виплату страхового позивачу в розмірі 75 531,68 грн (90 531,68 грн (вартість транспортного засобу до ДТП) - 15 000,00 грн (вартість транспортного засобу після ДТП) + 1 000,00 грн (витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля з місця ДТП) - 1 000,00 грн (франшиза) = 75 531,68 грн. ) в строк до 14.03.2019 включно (на протязі 90 днів, з дня подання заяви на виплату страхового відшкодування з 15.12.2018 по 14.03.2019 включно). 23.01.2019 відповідач здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 32 821,16 грн. З наведеного вбачається, що здійснена виплата страхового відшкодування, хоча і була здійснена в межах строку, передбаченого законом, проте оплата була здійснена не в повному обсязі, у зв`язку з чим відповідач повинен був здійснити доплату суми страхового відшкодування в розмірі 42 710,52 грн (75 531,68 грн - 32 821,16 грн = 42 710,52 грн). Оскільки відповідач не виконав своє зобов`язання в повному обсязі, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020 року по справі № 202/4089/19 з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь [PERSON] стягнуто суму в розмірі 51 119,15 грн, з яких: несплачена частка страхового відшкодування в розмірі 42 710,52 грн; пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 23.01.2019 по 30.04.2019 включно в розмірі 4 122,45 грн; 3% річних за період з 23.01.2019 по 30.04.2019 включно в розмірі 334,02 грн; індекс інфляції за період з 23.01.2019 по 30.04.2019 включно в розмірі 1 452,16 грн; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 500,0 грн. Зазначене рішення суду не оскаржувалось відповідачем і було виконане в повному обсязі в примусовому порядку, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.04.2020 ВП [NUMBER] виплата позивачу була здійснена 15.04.2020. Таким чином, саме з вини відповідача страхове відшкодування було сплачено позивачу не в повному обсязі та зі значним порушенням строку, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Лише 15.04.2020 відповідач сплатив частину страхового відшкодування в розмірі 42 710,52 грн. та виконав свої зобов`язання перед позивачем, при цьому зі значним простроченням, фактично в один рік. Наявність судового рішення не припиняє зобов`язання відповідача, та не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум (штрафних санкцій), передбачених умовами закону чи договору. Відповідач прострочив грошового зобов`язання та повинен сплатити позивачу: пеню на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 12 917,26 грн, 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 1 333,97 грн, індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 1 708,40 грн, таким чином становить в розмірі 15 959,63 грн. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000,0 грн., посилаючись на те, що він знаходився в постійному очікування більше року, що негативно вплинуло на його загальний стан, відчував моральні переживання з приводу недоплаченої суми страхового відшкодування. Провадження у справі відкрито ухвалою 11.08.2020 з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 13.12.2018 р. в м. Дніпро на пр. Миру 19 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21061 р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , забезпечений поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності АМ /2586042, виданий ПрАТ «УПСК» та транспортного засобу Деу Ланос р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що належить йому на праві власності. Згідно постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2019 р. (справа № 202/110/19) [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 340,0 грн. Постанова набула чинності 01.02.2016 р. та не оскаржувалась у встановленому законодавством порядку. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на день настання ДТП, була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/2586042, страховик - ПрАТ «УПСК». 14.12.2018 року [PERSON] , звернувся із заявою до ПрАТ «УПСК» про страхове відшкодування, на виконання вимог ст. 35, п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» разом з усіма визначеними законом документами. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020 (справа № 202/4089/19) стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українське пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] суму в розмірі 51119,15 грн, з яких: несплачена частка страхового відшкодування в розмірі 42710,52 грн, пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 23.01.2019 року по 30.04.2019 року включно в розмірі 4122,45 грн, 3% річних за період з 23.01.2019 по 30.04.2019 в розмірі 334,02 грн, індекс інфляції за період з 23.01.2019 по 30.04.2019 в розмірі 1452,16 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500,0 грн, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу в розмірі 1000,0 грн, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українське пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 5768,4 грн. Зазначені обставини встановлені Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020 (справа № 202/4089/19), а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Судове рішення від 11.02.2020 у справі №202/4089/19, щодо стягнення страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» виконано у примусовому порядку 15.04.2020. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. про закінчення виконавчого провадження ВП [NUMBER] від 15.04.2020 стягнуто кошти з Приватного акціонерного товариства «Українське пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] суму в загальному розмірі 42 710,52 грн. Згідно розрахунків, складених представником позивача - адвокатом Негробовим О.В., оскільки відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 42 710,52 грн, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 15 959,63 грн, з якої: пеня на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 12 917,26 грн; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 1 333,97 грн; індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 1 708,40 грн. 2.2. Мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення та застосовані норми права Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16). Тому Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України. Розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені, суд виходить з наступного. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 337/5617/19 вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Таким чином, оскільки відповідач виплатив страхове відшкодування у розмірі 42 710,52 грн з порушенням строків, встановлених п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає підставними вимоги про стягнення інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені. 3. Щодо позовної давності Водночас, розглядаючи заяву відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд дійшов висновку. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, ч.1 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України на підставі Закону № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено п. 12, наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30 червня 2023 року. Крім того, як визначено п. 19 Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час. Крім того, станом на момент розгляду справи у п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023\ зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зважаючи на те, що страхове відшкодування було виплачено на рахунок позивача 15 квітня 2020 року, і з цього часу він дізнався про порушення своїх прав, спеціальна позовна давність за вимогами позивача про стягнення пені мала сплинути 15 квітня 2021 року, однак на час такого спливу строки позовної давності вже були продовжені вищенаведеними вимогами закону, отже відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України. Згідно з розрахунком позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 42 710,52 грн, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 15 959,63 грн, з якої: пеня на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 12 917,26 грн; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 1 333,97 грн; індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 42 710,52 грн, за період починаючи з 01.05.2019 по 14.05.2020 включно, в розмірі 1 708,40 грн. За змістом висновку Верховного Суду у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем наведений розрахунок не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач заперечень та доказів на підтвердження своїх заперечень не надав. Таким чином, суд проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 15 959,63 грн. 4. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,0 грн . Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди». Тому оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтував стягнення моральної шкоди, суд враховуючи ступінь понесених моральних страждань та переживань, неможливості продовження активного життя, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, заявлений розмір моральної шкоди не підлягає задоволенню, тому в цій частині слід відмовити. 5. Висновки суду За таких обставин, суд приходить до висновку часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в розмірі 840,0 грн, підтверджений платіжним дорученням № 1430892 від 29.07.2020 р. На підставі викладеного, ст.ст.22, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 6, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 20, 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: partial