Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»(надалі-ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №1220786 від 17 квітня 2024 року у сумі 34544,64 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 17 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси»(надалі-ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси») та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №1220786, на підставі якого відповідачка отримала кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок із використання карти [NUMBER] у розмірі 7000,00 грн на строк 331 день зі сплатою відсотків у розмірі 1,92% в день та сплатою комісії за видачу кредиту у розмірі 552,00 грн. 04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» було укладено договір факторингу №04092024, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №1220786 від 17 квітня 2024 року. ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» належним чином виконало умови договору про споживчий кредит, надавши відповідачу кредит у розмірі 7000,00 грн. Водночас, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором про споживчий кредит №1220786 належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 04 вересня 2024 року утворилась заборгованість у сумі 34544,64 грн, яка складається із: 7000,00 грн заборгованість за тілом кредитом; 528,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 5600,00 грн заборгованість за несплату штрафів; 21416,64 грн заборгованість за нарахованими процентами, які позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9422,40 грн. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі. Щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується трекінгом відстеження АТ «Укрпошта» з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву до суду не подавала. Ухвалою суду від 27 березня 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи\~та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін\~без фіксації судового процесу технічними засобами. \~ \~ \~ \~Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та [PERSON] укладений в електронній формі договір про споживчий кредит №1220786\~(індивідуальна частина), підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором 411568. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. \~ \~ \~ \~Згідно з п.1.2-1.4 кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 331 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 17 квітня 2024 року (дата надання кредиту). Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів) 14 березня 2025 року. Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що загальні витрати позичальника за кредитом складають 44418,20 грн, денна процентна ставка складає 1,92 %, орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 179913,64 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 51418,20 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору, комісія за надання кредиту є одноразовою винагородою, що сплачується позичальником за підготовку, організацію та надання кредитодавцем фінансової послуги послуги(кредиту) становить 552,00 грн та нараховується за ставкою 8,05 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. \~ \~ \~ \~Згідно з п.1.5.2 1.5.3 кредитного договору, проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 357,70 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 876 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.2 та 1.5.3 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування складатимуть 43866,20 грн. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Згідно з п.2.4.3 кредитного договору, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів та/або комісії щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. \~ \~ \~ \~У пункті 4.1 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов?язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього договору та графіку платежів, позичальник зобов?язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700,00 грн за кожний випадок порушення невиконання або неналежного виконання) зобов?язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 6 днів. У додатку №1 до договору про споживчий кредит №1220786 від 17 квітня 2024 року викладено графік платежів за кредитом, відповідно до якого загальна вартість кредиту становить 51418,20 грн, проценти за користування кредитом 43866,20 грн, комісія за надання кредиту 552,00 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до Заяви на отримання кредиту №1220786, що є додатком №2 до договору про споживчий кредит від 17 квітня 2024 року, сума кредиту-7000,00 грн; строк, на який надається кредит - 331 день; комісія за надання кредиту 8,05% від суми кредиту; платіжна карта позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту - [NUMBER] . У день укладення кредитного договору, 17 квітня 2024 року відповідачкою також був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 776732 паспорт споживчого кредиту, згідно з умовами якого сума кредиту становить 7000,00 грн; строк кредитування 331 день; процентна ставка протягом першого розрахункового періоду: 357,70 % річних, протягом решти строку кредитування: 876,00 % річних; тип процентної ставки фіксована; комісія за надання кредиту 552,00 грн, яка нараховується за ставкою 8,05% від суми кредиту одноразово; загальні витрати за кредитом 44418,20 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту 51418,20 грн; реальна річна процента ставка 179913,64 % річних. \~ \~ \~ \~Видача ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» кредитних коштів відповідачці в сумі 7000,00 грн підтверджується\~довідкою №7/6634 від 17 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про успішність операції з перерахування 17 квітня 2024 року грошових коштів на картку [NUMBER] згідно договору №1220786. \~ \~ \~ \~Відомістю про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит №1220786 від 17 квітня 2024 року, підтверджується факт видачі, користування та сплати \~ [PERSON] платежів за кредитним договором. 04 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЕЛ.ЕН.ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» укладений договір факторингу №04092024, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. За умовами п.2.1.3 Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу. Згідно платіжної інструкції №402 від 04 вересня 2024 року про оплату згідно договору факторингу №04092024 від 04 вересня 2024 року, ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» перерахувало на рахунок ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» грошові кошти в сумі 519164,88 грн, в якості оплати згідно договору факторингу №04092024 від 04 вересня 2024 року. Згідно Акту прийому-передачі Документів за договором факторингу №04092024 від 04 вересня 2024 року, ТОВ «ФК«ЕЛ.ЕН.ГРУП» у повному обсязі прийняло документи, якими підтверджується дійсність та наявність грошових Прав Вимог до Боржників, а саме: передача в електронному форматі Договорів з боржниками згідно Реєстру прав вимог №1 від 04 вересня 2024 року, передача Інформації згідно Реєстру прав вимог №1 в електронному вигляді. Як вбачається з Витягу з Акту приймання-передачі прав №1 від 04 вересня 2024 року до Договору факторингу №04092024 від 04 вересня 2024 року, ТОВ «ФК«ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором про споживчий кредит №1220786 від 17 квітня 2024 року на загальну суму 34544,64 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за тілом кредитом, а саме: 5740,00 грн заборгованість по кредиту, 1260,00 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 528,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 5600,00 грн штраф; 21416,64 грн заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками. 27 грудня 2024 року позивач за №27/12/130 направив на адресу відповідачки вимогу про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №1220786 від 17 квітня 2024 року в сумі 34544,64 грн, в строк до 03 січня 2025 року, одночасно повідомивши про укладення договору факторингу №04092024 від 04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК«ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «ФК «Незалежні фінанси». До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права. Частини 1, 2\~ст.509 ЦК України\~визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків.\~Зміст договору\~становлять умови\~(пункти),\~визначені на\~розсуд сторін\~і погоджені\~ними,\~та умови,\~які є\~обов`язковими\~відповідно до\~актів цивільного\~законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.641\~ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно ч.ч.1,2\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1\~ст.1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною другою ст.639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 лютого 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також\~Законом України «Про споживче кредитування»\~та\~Законом України «Про електронну комерцію». У силу ч.1\~ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»\~договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію»). Згідно п.5 ч.1\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Окрім того, відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст.12 цього Закону\~є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.2\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Відповідно до п.12 ч.1\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Стаття 629 ЦК України\~встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У силу ч.1\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 512,514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1\~ст.1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду від 07лютого 2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. \~ \~ \~ \~Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23 лютого 2022 року у справі №761/1543/20, у постанові від 19 січня 2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14 липня 2021року у справі №554/8549/15-ц. Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] був укладений електронний договір про споживчий кредит №1220786, відповідно до якого позичальник отримала кредит у сумі 7000,00 грн у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на вказану нею банківську картку № [NUMBER] на строк 331 день зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі денної процентної ставки 1,92% та одноразової комісії у розмірі 558,00 грн. ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» свої зобов`язання за кредитним договом, право вимоги за яким 04 вересня 2024 року перейшло до позивача, виконало в повному обсязі та надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Водночас [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок виникла заборгованість за кредитом. У даному випадку позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідачки на свою користь борг за договором кредиту №1220786 від 17 квітня 2024 року, яка станом на 04 вересня 2024 року становить 34544, 64 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за тілом кредитом; 528,00 грн заборгованість за комісією; 5600,00 грн заборгованість по сплаті штрафу; 21416,64 грн заборгованість за нарахованими процентами. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК України). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит №1220786 від 17 квітня 2024 року чи підтверджували факт погашення нею заборгованості на рахунок первісного кредитора чи його правонаступника суду не надала, як і доказів того, що на платіжні картки, які є у її користуванні і на які ТОВ «ФК Незалежні фінанси» могло здійснити перерахування коштів у сумі 7000,00 грн на виконання умов вищевказаного договору, кошти не надходили, а тому такий розрахунок береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем, а саме: заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами та комісією, розмір та порядок сплати якої визначено умовами кредитного договору та погоджено із відповідачкою при його укладенні. Щодо стягнення нарахованого штрафу у розмірі 5600,00 грн, то суд зазначає, що відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24 лютого 2022 року, який триває донині. З огляду на вказані норми, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафів) та інших платежів у період дії в Україні воєнного стану, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 5600,00 грн до задоволення не підлягають. Статтею 89\~ЦПК\~України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з умов договору про надання споживчого кредиту, укладеного між сторонами 17 квітня 2024 року та підписаного відповідачкою одноразовим ідентифікатором, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачкою, приходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1220786 від 17 квітня 2024 року, у розмірі 28944,64 грн, з яких: 7000,00 грн-заборгованість за тілом кредиту; 21416,64 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 528,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У відповідності до ч.ч.1,2\~ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. \~ \~ \~ \~На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та адвокатом Боденко А.А., відповідно до п.3.1 якого за послуги щодо надання правової допомоги, клієнт виплачує адвокату гонорар, серед іншого, у наступному розмірі: 7000,00 грн за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХВ №002494 від 14 квітня 2021 року, ордер серії АХ №1240446 від 14 лютого 2025 року на представництво адвокатом Боденко А.А. інтересів ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» у Яремчанському міському суду Івано-Франківської області на підставі договору про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року; детальний опис робіт від 21 листопада 2024 року, виконаних адвокатом на виконання договору про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року, в п.22 якого зазначено виконані роботи з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] (4 год) вартістю 7000,00 грн; акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року, в п.22 якого відображено надану послугу з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] (4 год), загальною вартістю 7000,00 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п.88 рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. \~ \~ \~ \~Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд прийшов до висновку, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним, даний спір є типовим, простим, не потребує глибокого аналізу судової практики чи правових висновків Європейського суду з прав людини, тому враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить значної складності. За таких обставин, виходячи із предмета позову та конкретних обставин справи та їх складності, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат та виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до суми 3000,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 2029,71 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial