Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

14 лютого 2024 року (згідно відмітки на поштовому відправленні) уповноважений представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») Костюшок П.М. звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 19888-02/2023 в розмірі 38664,00 гривень, за кредитним договором № 7522597 в розмірі 20950,00 гривень та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.02.2023 між ТОВ «Інвеструм» (первісний кредитор) та [PERSON] (відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір № 19888-02/2023, який було підписано електронним підписом позичальника (одноразовим ідентифікатором), за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 30 серпня 2023 року між ТОВ «Інвеструм Груп» (колишня назва ТОВ «Інвеструм») та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 30082023/1, відповідно до умов якого ТОВ «Інвеструм Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інвеструм Груп» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38664,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 28664,00 гривень сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 19888-02/2023 в розмірі 38664,00 гривень. 10 червня 2023 року між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 7522597 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. 27 жовтня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27102023/1, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 27.10.2023 до договору факторингу № 27102023/1 від 27.10.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20950,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 15000,00 гривень сума заборгованості за відсотками, 950,00 гривень сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 27102023/1 в розмірі 20950,00 гривень. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 26.02.2024 відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду. Згурівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 24.04.2024 зупинив провадження у справі до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України або в інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 13.01.2025 поновила провадження у справі та призначила справу до розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позовну заяву до суду не направляв. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Частиною 1\~статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування»\~та\~Законом України «Про електронну комерцію». Цивільний кодекс\~України у статтях 3,\~6,\~203,\~626,\~627\~визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень\~статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини п`ятої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до пункту шостого частини першої\~статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом статей 526, 615\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З досліджених письмових доказів по справі судом встановлено, що 13.02.2023 ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту № 19888-02/2023 за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора. Згідно з п. 1 договору № 19888-02/2023, за цим договором товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити процети за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 7-12 копія договору з додатком). Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, та підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором W2574, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. 10 червня 2023 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 7522597 за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора. Пунктом 1.1 розділу 1 договору визначено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3 цього договору (105 днів) надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній пунктом 1.2 договору (5000,00 гривень) (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу (25.06.2023), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 договору (23.09.2023) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с.23а-29 копія договору з додатком). Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, та підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором Z11113, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитодавець зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та, у своїй сукупності і взаємозв`язку, достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, а також розмір заборгованості. Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Пунктом 1.7 розділу 1 договору про надання фінансового кредиту № 19888-02/2023 від 13.02.2023 визначено, що кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Проте, з досліджених доказів вбачається, що до позовної заяви позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб відповідача, як це зазначено у договорі про надання фінансового кредиту № 19888-02/2023 від 13.02.2023. Тобто, позивач фактично не підтвердив належними та допустимими доказами факт виконання первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язання щодо надання грошових коштів у сумі визначеній у п. 1.1. договору, а, відповідно, не підтвердив і факт виникнення у відповідача [PERSON] обов`язку повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в цьому договорі, та права вимоги первісного кредитора за цим договором. Пунктом 2.1. розділу 2 договору про споживчий кредит № 7522597 від 10.06.2023 визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *59. З досліджених письмових доказів вбачається, що до позовної заяви позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт перерахування кредитних коштів на електронний платіжний засіб відповідача, як це зазначено у договорі про споживчий кредит № 7522597 від 10.06.2023. Тобто, позивач фактично не підтвердив належними та допустимими доказами факт виконання первісним кредитором ТОВ «Мілоан» зобов`язання щодо надання кредитних коштів у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а, відповідно, не підтвердив і факт виникнення у відповідача [PERSON] обов`язку повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в цьому договорі, та права вимоги первісного кредитора за цим договором. До позовної заяви додані розрахунки заборгованості за спірними кредитними договорами, здійснений представником позивача [PERSON] . У розрахунку заборгованості за кредитним договором № 19888-02/2023 від 13.02.2023 за період з 30.08.2023 по 31.01.2024 зазначено, що за [PERSON] станом на 31.01.2024 рахується непогашена заборгованість, залишок якої складає 38664,00 грн, з яких: 10000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 28664,00 грн сума заборгованості за відсотками. З даного розрахунку вбачається, що з 30.08.2023 по 31.01.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних нарахувань [PERSON] за кредитним договором № 19888-02/2023 від 13.02.2023 (а.с. 18 розрахунок). У розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7522597 від 10.06.2023 за період з 27.10.2023 по 31.01.2024 зазначено, що за [PERSON] станом на 31.01.2024 рахується непогашена заборгованість, залишок якої складає 20950,00 грн, з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15000,00 грн сума заборгованості за відсотками; 950,00 грн сума заборгованості за комісією. З даного розрахунку вбачається, що з 27.10.2023 по 31.01.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних нарахувань [PERSON] за кредитним договором № 7522597 від 10.06.2023 (а.с. 35 розрахунок). Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами створені самим позивачем та не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитних коштів, користування ними, наявність та розмір заборгованості. Зокрема, розрахунки не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку за якою нараховувались проценти, період їх нарахування тощо. Інформація зазначена в цих розрахунках заборгованості, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази існування та розміру заборгованості відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 19888-02/2023 від 13.02.2023 та за договором про споживчий кредит № 7522597 від 10.06.2023. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. 30 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Інвеструм Груп» (Клієнт) укладено договір факторингу № 30082023/1, у відповідності до п. 1.1. якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників, згідно додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до розділу 3 «Порядок розрахунків» договору факторингу моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок Клієнта, зазначений в п. 3.4. даного договору (а.с. 13-15 копія 1, 2, 3, 4, 9 сторінок договору факторингу). 27 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) укладено договір факторингу № 27102023/1, у відповідності до п. 1.1. якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників, згідно додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до розділу 3 «Порядок розрахунків» договору факторингу моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок Клієнта, зазначений в п. 3.4. даного договору (а.с. 30-32 копія 1, 2, 3, 4, 5, 10 сторінок договору факторингу). Дослідивши копію договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 та копію договору факторингу № 27102023/1 від 27.10.2023, судом встановлено, що позивачем подано лише копії окремих аркушів вказаних договорів факторингу, що не є витягом з документа в розумінні ч. 2 ст. 95 ЦПК України (як про зазначено у переліку додатків до позовної заяви), оскільки не відповідає вимогам щодо оформлення витягів з документів, встановлених чинним законодавством України. Також, належним чином засвідчені копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченою копією самого документа. З огляду на вищезазначене, суд не приймає надані позивачем копії окремих аркушів договорів факторингу як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст. 77-79 ЦПК України. Позивачем до позовної заяви також додано: - Акт прийому-передачі Реєстру боржників від «30» серпня 2023 року за договором факторингу № 30082023/1 від «30» серпня 2023 року, у якому зазначено, що Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 4967, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу № 30082023/1 від «30» серпня 2023 року, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 16); - Акт прийому-передачі Реєстру боржників № 1 від «27» жовтня 2023 року за договором факторингу № 27102023/1 від «27» жовтня 2023 року, у якому зазначено, що Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників № 1 кількістю 2643, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу № 27102023/1 від «27» жовтня 2023, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 33). Суд звертає увагу на те, що у вище вказаних Актах прийому-передачі Реєстру боржників до договорів факторингу не вказано загальних сум заборгованостей. Не долучено до матеріалів позовної заяви і доказів виконання фактором грошового зобов`язання, а саме: доказів моменту надходження ціни продажу за відповідним реєстром боржників на рахунок клієнта, що є моментом виконання фактором грошового зобов`язання, про який зазначено в п. 3.6 договорів факторингу. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 за [PERSON] (ІПН боржника [NUMBER] ) рахується загальна сума заборгованості за кредитним договором № 19888-02/2023 у розмірі 38664,00 грн, з яких: 10000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 28664,00 грн сума заборгованості за відсотками. При цьому, даний витяг не підписано та не завірено печаткою другої сторони\~ТОВ «Інвеструм Груп». Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його представником (а.с. 17). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 27102023/1 від 27 жовтня 2023 за [PERSON] (ІПН боржника [NUMBER] ) рахується загальна сума заборгованості за кредитним договором № 7522597 у розмірі 20950,00 грн, з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15000,00 грн сума заборгованості за відсотками; 950,00 грн сума заборгованості за комісією. При цьому, даний витяг не підписано та не завірено печаткою другої сторони\~ТОВ «Мілоан». Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його представником (а.с. 17). Такий доказ як Витяги з Реєстру боржників до договорів факторингу, що додані до позовної заяви, не відповідає, зокрема, вимогам щодо достовірності доказу, оскільки на підставі наданих позивачем витягів суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи, а саме, чи дійсно право вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 19888-02/2023 від 13.02.2023 передане від ТОВ «Інвеструм Груп» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно з Реєстром боржників від 30.08.2023 до Договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023, а також чи дійсно право вимоги до відповідача [PERSON] за договором про про споживчий кредит № 7522597 від 10.06.2023 передане від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно з Реєстром боржників № 1 від 27.10.2023 до Договору факторингу № 27102023/1 від 27 жовтня 2023. Самих реєстрів боржників, з яких би вбачався перехід прав вимоги за спірними кредитними договорами, позивачем до суду не надано. Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що в позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed