Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, вказуючи на те, що з 17.01.2009 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу зазначає різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння. Шлюб має формальний характер. Шлюбні відносини між подружжям припинені, разом не проживають з вересня 2023 року, між сторонами втрачено почуття любові та поваги. Майнового спору між подружжям немає. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За взаємною згодою сторін було прийнято рішення про проживання неповнолітньої дитини разом з позивачем, відповідач має безперешкодне спілкування з дитиною. Ухвалою суду від 09.12.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, справу призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.01.2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, матеріали справи містять окрему письмову заяву позивача про задоволення позовних вимог та розгляд справи за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явилась, матеріали справи містять окрему письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. 25.03.2025 року від представника третьої особи Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей ХМР - Побережської Ю. надійшли письмові пояснення та заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно пояснень зазначили, що неповнолітня [PERSON] досягла 14 років та має право самостійно обирати місце свого проживання або з батьком або із матір`ю, тому відсутні підстави для надання висновку органу опіки та піклування з даного питання. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного. Згідно матеріалів справи, 17.01.2009 року в управлінні РАГС виконкому Набережні Челни Республіки Татарстан [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №89. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] , видане 17 січня 2009 року). Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Положеннями ст. 113 СК України закріплено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно наявної в матеріалах справи довідки з місця мешкання вбачається, що зареєстроване місце мешкання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , визначено за адресою: [ADDRESS] , разом і з батьком - позивачем по справі. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] і на час розгляду справи судом їй виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності (користуванні) житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , необхідно відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)». Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанцій від 02.12.2024 року за подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн., який позивач не просив стягувати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial