Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 13.01.2025 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 01 вересня 2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . З липня 2024 року вони з відповідачем сімейні стосунки не підтримують і проживають окремо. При цьому, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку кошти на утримання неповнолітніх дітей надавати не бажає та матеріально їх утримувати не допомагає. Відповідач є молодою працездатною фізично здоровою людиною, який здатний матеріально надавати допомогу на утримання дітей, тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте у позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав. Судом також розміщувалось оголошення на сайті про виклик відповідача в судове засідання (а.с.16, 21). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 20.01.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до судового розгляду на 24.02.2025 року. Ухвалою від 24.02.2025 року судове засідання відкладено на 26.03.2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. Про судові засідання відповідач повідомлявся належним чином, однак на адресу суду повернулося поштове відправлення з довідкою «Укрпошти», що «адресат відсутній за вказаною адресою». Проте довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв?язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду (Постанова КЦС ВС від 10.05.2023 року справа № 755/17944/18 (61-185св23)). Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/71/25 відповідача [PERSON] (а.с.16, 21). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 20.04.2022 року та серії [NUMBER] виданого 16.02.2021 року, сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4, 5). Згідно довідки виданої Вербовецьким старостинським округом за №24 від 09.01.2025 року, позивач [PERSON] має на утриманні двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 01.09.2020 року, сторони [PERSON] та [PERSON] , з 01 вересня 2020 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Вербовецькій сільській раді Косівського району, про що було зроблено актовий запис №9 (а.с.7). Відповідно до\~копії паспорта\~у формі\~ID\~картки виданої\~23.09.2020\~року органом\~2620,\~позивач [PERSON] ,\~ [INFO] народилася в с. Вербовець, Косівського району (а.с.8) та зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади виданого 09.01.2025 року (а.с.9). Копією платіжної інструкції від 11.12.2024 року підтверджується здійснення позивачем [PERSON] батьківської плати за дитину [PERSON] на рахунок відділу освіти Косівської МР, а саме, Косівська початкова школа у розмірі 540 грн.(а.с.10). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч.2 ст.182 цього кодексу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 грн. Застосовані судом\~вищенаведені норми\~права регулюють\~спірні правовідносини\~та визначають\~обсяг суб`єктивних\~прав та\~юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають у шлюбі, в якому у них народилось двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з матір?ю, тобто позивачем [PERSON] . Водночас, батько дитини відповідач у справі [PERSON] , матеріальну допомогу дітям не надає, тим самим ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку - утримання дитини. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дітей, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання його неповнолітніх дітей. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 грн. Отже,\~враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, та ч. 2 ст.182 СК згідно якої мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів,\~суд доходить\~переконання,\~що позов\~слід задовольнити\~частково та\~стягувати з\~відповідача на\~користь позивача\~аліменти на\~утримання неповнолітніх\~дітей у\~розмірі прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~тобто по\~2563\~гривні,\~щомісячно на\~кожну дитину,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~до досягнення\~дітьми повнолітня. На переконання суду такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулася із позовом до суду з 13 січня 2025 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (1211,20 грн.). На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial