Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, і позивач та його представник суду пояснили, що \~ 03.07.2019 між [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі-продажу від 03.07.2019 було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. та на сьогоднішній день він є дійсний. До підписання договору купівлі-продажу позивачем повністю проведені розрахунки з продавцем [PERSON] , повністю сплачена вартість квартири в сумі 408 744 грн. При укладенні договору купівлі-продажу у позивача не було ніяких сумнівів у тому, що продавець має право на відчуження квартири, позивачем було вжито усіх розумних заходів, виявлена обережність та обачність для з?ясування правомочностей продавця на відчуження майна. Позивач ознайомився з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 08 квітня 2019 року, за яким відповідач набув право власності на вказану квартиру, впевнився, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру зареєстроване на його ім?я, в реєстрі був відсутній запис про судовий спір відносно цього майна або наявність інших обтяжень тощо. Позивач був добросовісним набувачем спірної квартири. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2022 у справі №202/7806/20 було частково задоволено позов Дніпровської міської ради, та вирішено зокрема: «Витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1724824812101).» Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.07.2023 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в частині витребування майна від [PERSON] залишено без змін. 12 січня 2024 року Верховний Суд виніс постанову по справі №202/7806/20, відповідно до якої касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року залишено без змін. Оскільки, на сьогоднішній день рішення про витребування від [PERSON] на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартири [ADDRESS] набрало законної сили, що є підставою реєстрації права власності за територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради на зазначене майно тому, просить стягнути відшкодування завданих збитків у зв`язку з вилученням товару у покупця. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні суду позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що при укладанні договору нотаріусу було надано всі оригінали документів на вказану квартиру. Представниця відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог, обгрунтовуючи тим, що проявивши необачність, зважаючи на відкритий доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] не звернув увагу, що право власності на квартиру на протязі трьох місяців реєструвалося за різними особами. У спірній квартирі на час її придбання [PERSON] був зареєстрований та проживав [PERSON] . Крім того, [PERSON] придбав спірну квартиру за наявності накладеного на неї арешту ухвалою суду від 21 червня 2019 року, що і зазначено в Постанові ВС України від 12.01.2024року у справі №202/7806/24 тому, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши стороши, дослідивши та перевіривши матеріали справи судом встановлено, що 03.07.2019 між [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі - продажу від 03.07.2019 було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. та на сьогоднішній день він є дійсний. До підписання договору купівлі-продажу позивачем повністю проведені розрахунки з продавцем [PERSON] , повністю сплачена вартість квартири в сумі 408 744 грн. При укладенні договору купівлі-продажу у позивача не було ніяких сумнівів у тому, що продавець має право на відчуження квартири, позивачем було вжито усіх розумних заходів, виявлена обережність та обачність для з?ясування правомочностей продавця на відчуження майна. Позивач ознайомився з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 08 квітня 2019 року, за яким відповідач набув право власності на вказану квартиру, впевнився, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру зареєстроване на його ім?я, в реєстрі був відсутній запис про судовий спір відносно цього майна або наявність інших обтяжень тощо. Позивач був добросовісним набувачем спірної квартири. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2022 у справі №202/7806/20 було частково задоволено позов Дніпровської міської ради, та вирішено зокрема: «Витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1724824812101).» Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.07.2023 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в частині витребування майна від [PERSON] залишено без змін. 12 січня 2024 року Верховний Суд виніс постанову по справі №202/7806/20, відповідно до якої касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року залишено без змін. Рішення про\~витребування від\~ [PERSON] на\~користь територіальної\~громади м.\~Дніпра в\~особі Дніпровської\~міської ради\~квартири [ADDRESS] набрало\~законної сили,\~що є\~підставою реєстрації\~права власності\~за територіальною\~громадою м.\~Дніпра в\~особі Дніпровської\~міської ради\~на зазначене\~майно . У судових рішеннях по справі №202/7806/20 встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпровської міської ради поза волею власника, іншим шляхом, оскільки розпорядження від 19 серпня 2016 року № 4/49-16, а також свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним № 49И-16 від 19 серпня 2016 року на спеціальних бланках з номенклатурою [NUMBER] на ім`я [PERSON] органом приватизації не видавалось, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна від [PERSON] як поточного власника в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до інформаційної довідки від 27 травня 2020 року № 210398556 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13 грудня 2018 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Бутовою Аллою Генріхівною, як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: № [NUMBER] , виданого 19 серпня 2016 року, видавник: департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, бланк СТА 994897; номер запису про право власності: 29512747, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1724824812101. 21 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за умовами якого [PERSON] прийняла у власність від [PERSON] вищевказану квартиру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., та зареєстрований в реєстрі за №1111. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2018 року № 1111 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 44775740 від 21.12.2018 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] , номер запису про право власності: 29601318. 08 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] передає у власність належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] прийняв у власність вищевказану квартиру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., та зареєстрований в реєстрі за № 360. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2019 року № 360 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С. А., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер: 46357623 від 08 квітня 2019 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] , номер запису про право власності: 31072905. 03 липня 2019 року між [PERSON] (Відповідач за цим позовом) та [PERSON] (Позивач за цим позовом) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за умовами якого [PERSON] прийняв у власність вищевказану квартиру. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 липня 2019 року № 1278 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] , номер запису: 32230334. В судових рішеннях також встановлено, що 30 березня 2020 року листом № 3/9-1377 департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, що розпорядження від 19 серпня 2016 року № 4/49-16, а також свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним № 49И-16 від 19 серпня 2016 року на спеціальних бланках з номенклатурою [NUMBER] органом приватизації не видавалось. У Постанові Верховного Суду від 12.01.2024 року зазначено, що застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення майна (віндикації), не позбавляє [PERSON] , як добросовісного набувача квартири, можливості відновити свої права шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної квартири щодо стягнення збитків, з підстав передбачених статтею 661 ЦК України. З урахуванням того, що судами під час розгляду справи №202/7806/20 встановлено, що розпорядження та свідоцтво від 19 серпня 2016 року реєстраційний № 49И-16, на підставі якого незаконно було зареєстровано вперше право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] не видавалось, усі наступні реєстрації права власності (21 грудня 2018 року за [PERSON] ; 08 квітня 2019 року за [PERSON] ; 03 липня 2019 року за [PERSON] ) є незаконними. Але, судами в межах розгляду справи №202/7806/20 не було скасовано жодного документу, на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності, та не скасовано жодної реєстрації права власності в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна, а відтак і договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 03 липня 2019 року № 1278 є дійсним. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною першою статті 661 ЦК України передбачено, що в разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 08 липня 1986 року у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України. У разі якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до його продажу. Разом з тим, вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в цьому населеному пункті чи місцевості. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16 та у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 640/14719/15-ц (провадження № 61-18323св18). Велика Палата Верховного Суду у пункті 122 постанови від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 звернула увагу на те, що в разі повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжної набувачки, в якої придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Таку саму вимогу може заявити і проміжна набувачка до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 93), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 125.6.3)). Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що законодавство України гарантує право заявити до власника позов про відшкодування шкоди, якщо така була заподіяна набувачеві земельної ділянки внаслідок прийняття оскаржених рішень, а також у разі повернення цієї ділянки власникові. Таке відшкодування має бути надане на підставі норм матеріального права згідно з належною юридичною процедурою та за вимогою, що підтверджена доказами (пункт 126 постанови від 15 вересня 2020 року). Згідно з принципами диспозитивності та змагальності сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не розглядає не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша - четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Якщо кінцевий набувач розпорядився процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування майна, це не позбавляє його права заявити цей позов у разі ініціювання повернення майна власнику. Навіть у випадку повернення майна від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, у якого він придбав майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19. Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 03 липня 2023 року у справі № 369/6092/20 дійшов наступних висновків: «Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав (частина перша статті 661 ЦК України). Тлумачення вказаних норм закону свідчить про те, що положення статті 661 ЦК України є частиною системи правил про наслідки евікції товару (тобто відсудження у покупця придбаного ним майна, товару на підставі того, що продаж був незаконним). Продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо) (стаття 659 ЦК України). Це зумовлено тим, що продавець повинен мати право продажу товару (стаття 658 ЦК України) і, відтак, гарантувати покупцю чистоту правового титулу, що його покупець набуває за відповідним договором купівлі-продажу. Якщо продавець цього обов`язку не виконує або виконує його неналежно, то для покупця створюється загроза евікції - вилучення речі у титульного володільця третьою особою, що має на цю річ те чи інше право, яке не погашається встановленням нового правового титулу на річ. Таке право може бути як речовим, так і зобов`язальним, але у будь-якому разі повинно передбачати можливість позбавити покупця володіння річчю на користь носія такого права. Віндикація є одним з характерних і найпоширеніших (але далеко не єдино можливим) варіантів евікції речі. Унаслідок евікції покупець позбавляється можливості панування над річчю в обсязі, що набувався ним на підставі відповідного договору купівлі-продажу, або обмежується в такому пануванні. А тому не має значення, чи річ витребувана у набувача (покупця) у цілому, чи він лише позбавився статусу одноосібного власника і натомість став співвласником, речі у певній частці (чи навіть в режимі спільної часткової власності). Відтак, у будь-якому з наведених варіантів є підстави для стягнення збитків із продавця за правилами статті 661 ЦК України.». Враховуючи те, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] , придбав її за відплатним договором купівлі-продажу від 03.07.2019 року у [PERSON] , однак після цього квартира була вилучена у [PERSON] за рішенням суду на підставі, що виникла до продажу товару Позивачу, про які Позивач не знав та не міг знати, [PERSON] має право на відшкодування йому продавцем [PERSON] завданих збитків у зв`язку з вилученням товару в покупця в порядку ст. 661 ЦК України. Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. В тій же постанові від 03 липня 2023 року у справі № 369/6092/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов наступних висновків: «У статті 661 ЦК України законодавець закріпив право покупця вимагати від продавця відшкодування збитків, завданих продавцю евікцією товару. При цьому спеціальних правил щодо визначення складу та розміру таких збитків стаття 661 ЦК України не містить, фактично відсилаючи до загальних положень статей 22 і 623 ЦК України. Положення частини третьої статті 623 ЦК України конкретизують загальний принцип повного відшкодування (частина третя статті 22 ЦК України), а тому є справедливими й для будь-яких інших правовідносин, крім зобов`язальних. Оскільки у будь-якому випадку йдеться про те, що кредитор має отримати рішення про присудження відшкодування, реальна грошова цінність якого є адекватною економічній ситуації в суспільстві та цінності відповідних матеріальних благ на момент ухвалення судом відповідного рішення. При ухваленні рішення про стягнення збитків, суд має найбільш повно відновити порушене право кредитора. Отже, суд має підстави визначити розмір збитків саме за правилами другого речення частини третьої статті 623 ЦК України, якщо на момент ухвалення рішення відповідні ціни істотно зросли порівняно із датою подачі позову. Але застосування цього правила здійснюється не за ініціативою суду (що було б порушенням: принципу диспозитивності процесу), а лише за позовом кредитора (позивача). Розмір збитків у разі вилучення товару за рішенням суду визначається судом за правилами частини третьої статті 623 ЦК України: якщо вимога кредитора не була задоволена боржником добровільно, то збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували у місці, де зобов`язання має бути виконане, на день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення,

Outcome: approved