Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

30 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 07.07.2023 між позивачем та відповідачем, за допомогою веб-сайту «credstkasa.com.ua», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1235-2525 (далі Договір), який разом з Правилами надання споживчих кредитів складає єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким відповідач була попередньо ознайомлений. Однак відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів, а тому утворилася заборгованість, з урахуванням часткового списання заборгованості за нарахованими процентами за програмою лояльності (18 530 грн), у розмірі 18 410 грн, що складається з: 4 000 грн заборгованості за кредитом та 14 410 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, яку позивач просить стягнути на свою користь. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про розгляд справи без участі його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 02.01.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 03.02.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від нього не надходило. У зв`язку з технічними збоями системи звукозапису суду та оголошенням повітряної тривоги, розгляд справи судом відкладався на 03.03.2025 та на 21.03.2025. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечив. Указав, що кредитних коштів не отримував, яким чином банк отримав доступ до його персональних даних відповідачу не відомо. Інформацію, необхідну для вчинення електронного правочину, як це передбачено ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», банку він не надавав. Також відповідач звернув увагу суду, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ним оригіналу договору про відкриття кредитної лінії, а також видачі кредитних коштів, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.). Вказав, що згідно зі ст. ст. 12, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Просив суд на підставі п. 6 ст. 18 цього Закону визнати умови договору № 1235-2525 недійсними. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07 липня 2023 року між позивачем та відповідачем, за допомогою Веб-сайту https://credstkasa.com.ua, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1235-2525 (а.с.10-16). Укладення договору було здійснено шляхом введення в особистому елктронному кабінеті на указаному веб-сайті позивача одноразового ідентифікатора «А1730», який позичальнику було надано для підписання кредитного договору та вказаний у розділі 12 Договору, а також для ознайомлення із Правилами і супутніми документами та заповнення усіх граф відповідної форми. Договір разом з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (а.с. 17-24) та Паспортом споживчого кредиту (а.с. 24 зворот-26) складає єдиний Договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким відповідач був попередньо ознайомлений. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивачем було відкрито для відповідача кредитну лінію (п. 2.1), за якою надано йому кредит в сумі 4 000 грн. (п. п. 2.3, 4.1). Згідно з п. 2.3, п. 4.8, 5.3.1 договору позичальнику рекомендовано здійснити повне погашення кредиту не пізніше Базового періоду строку кредитування, який складає 21 день. Кредит надано з 07.07.2023. Останній календарний день базового періоду - 27.07.2023. Нараховані проценти становлять 1470 грн, разом до сплати 5\~470 грн. Відповідно до п. 4.10 Договору (з урахуванням пункту 10.1), нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Стандартна процентна ставка становить 3% за кожен день користування кредитом (п. 4.10). Протягом перших 21 дня користування кредитом за промо-ставкою (акційна процентна ставка) становить 1,75% (п. п. 10.1). Пільгова та знижена ставки, які надаються як заохочувальні, становлять 2,50%. Стандартна ставка застосовується у разі несплати позичальником у повному обсязі відсотків, нарахованих за пільговою процентною ставкою (п. п. 10.1, 10.2,10.3). Стандартна процентна ставка 3% за кожен день користування кредитом застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/ або пільговою ставкою). Пільгова процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця. Знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Кредит надано на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити проценти, нараховані кредитодавцем за користування ним у порядку, передбаченому цим договором (п. п. 2.2, 4,9, 5.1, 6.5). Строк кредитування - 300 календарних дні, дата повернення кредиту 01.05.2024, продовження строку кредитування в односторонньому порядку не допускається (п. 4.12). Строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. п. 4,4, 4.9). Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правил (п. 3.10). Сторони узгодили, що кредитодавець надсилає позичальнику підписаний договір у особистий кабінет позичальника та на його електронну адресу (п. 3.11). Як вбачається з умов кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у пункті 4.1 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.6). У розділі 12 Договору таким електронним платіжним засобом вказано реквізити платіжної картки № [NUMBER] . Із довідки позивача без номера та дати вбачається, що відповідачу 07.07.2023 на його платіжну картку № [NUMBER] за допомогою системи «LiqPay» було перераховано кредитні кошти за договором №1235-2525 в розмірі 4 000 грн. (а.с. 33 зворот). Факт перерахування на вищевказану платіжну картку відповідачу кредитних коштів у розмірі 4\~000 грн також підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк», який підписаний за допомогою КЕП начальником департаменту АТ КБ «Приватбанк» Чаплінською М.В. 10.12.2024 (а.с. 27-33). Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.17-24), які є невід`ємними частинами договору. Дослідивши матеріали справи суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статей\~626,\~628 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга\~статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша\~статті 634 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 638 Цивільного кодексу України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини перша, друга\~статті 639 Цивільного кодексу України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя\~статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.112021 у справі № 243/6552/20, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19 та інших. Таким чином, відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» вказаний вище Договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами 07.07.2023 кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо фактів підписання ним договору та отримання коштів за цим правочином. Дослідженими судом доказами підтверджено, що 07 липня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та позивачем за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1235-2525. Указаний кредитний договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Позивач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту. Після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання договору. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений, цей правочин у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20. Відповідач у судовому засіданні не зміг пояснити, яким чином його персональні дані, зазначені у розділі 12 Договору, могли бути отримані банком без його волевиявлення. До правоохоронних органів з приводу протиправних дій банку, пов`язаних із незаконним заволодінням його персональними даними та примусом до виконання неіснуючого цивільно-правового зобов`язання, він не звертався. Факт отримання на платіжну картку кредитних коштів за допомогою системи LiqPay у розмірі 4\~000 грн підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк», який підписаний за допомогою КЕП начальником департаменту АТ КБ «Приватбанк» 10.12.2024 та засвідчений електронною печаткою банку, отже містить всі ознаки офіційного електронного документу, за підробку якого передбачена кримінальна відповідальність. У листі, серед іншого, міститься інформація про перерахування 07.07.2023 коштів у розмірі 4 000 грн на платіжну картку [NUMBER] (а.с. 30 зворот). Також в матеріалах справи наявна довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту за допомогою системи LiqPay на платіжну картку [NUMBER] з призначенням «видача кредитних коштів за договором № 1235-2525 від 07.07.2023» у сумі 4 000 грн. Цей же номер платіжної картки зазначено у договорі про відкриття кредитної лінії № 1235-2525 від 07.07.2023. За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Процесуальний обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, також покладається на сторони цивільного процесу ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідач, заперечуючи проти надходження кредитних коштів, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, належних письмових доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема щодо відсутності у нього карткового рахунку [NUMBER] або неперерахування на цей рахунок 07.07.2023 суми за кредитом, не надав, хоча не був позбавлений можливості отримати в банку, як його клієнт, та надати суду відповідні дані/інформацію, або заявити до суду клопотання про витребування таких доказів. Натомість, у разі заперечень проти позову, обов`язок доведення їх відповідними доказами покладено саме на відповідача. Згідно з розрахунком боргу за договором 27.07.2023 та 28.07.2023 здійснено платежі по погашенню кредиту у розмірах відповідно 350 грн та 1\~240 грн. Отже, часткове погашення заборгованості за кредитним договором спростовує доводи відповідача про відсутність доказів укладення кредитного договору і неотримання ним кредитних коштів. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року). Суд також не погоджується з твердженням відповідача про порушення позивачем Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливість умов договору, недотримання принципу добросовісності та, як наслідок, істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Такі доводи, з огляду на заперечення відповідачем самого факту укладення кредиту та отримання кредитних коштів, не відповідають принципу заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), який застосовується у цивільному праві та прцесі. Окрім того, суд звертає увагу, що за будь-яке користування кредитними коштами передбачено сплату відсотків, які встановлені в договорі, та які відповідач при його підписанні добровільно погодився сплатити у зазначеному розмірі, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст. 1054, 1056-1 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 05.12.2024 основний борг відповідача становить 4\~000 грн, за користування кредитом нараховано 34\~530 грн відсотків. Сплачено відповідачем у рахунок погашення кредиту 1\~590 грн. Отже нарахована позивачем сума заборгованості складає (4\~000 + 34\~530 1\~590) = 36\~940 грн. Згідно з правилами акції під назвою: Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості для споживчих послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», затверджених наказом № 96 від 26.12.2023, позивачем не заявляється до стягнення заборгованість у розмірі 18 530 грн, яка може бути списана за умови погашення решти заборгованості (а.с. 37-39). Таким чином, загальний розмір заборгованості, заявлений позивачем до стягнення, становить 18\~410 грн. Оцінюючи обгрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, зокрема щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд доходить наступних висновків. Як вбачається з розрахунку заборгованості, з 07.07.2023 по 27.07.2023 (включно) нарахування процентів протягом заявлено строку відбувалось за промо-ставкою - 1,75% за кожен день прострочення повернення кредитних коштів. 28.07.2023 нараховано проценти за стандартною процентною ставкою - 3,0%. У період з 29.07.2023 року по 18.08.2023 (включно) у зв`язку із простроченою заборгованістю, застосовувалася ставка - 2,50%. У період з 19.08.2023 по 01.05.2024 включно проценти знову нараховувалися за стандартною процентною ставкою - 3,0 %. Після 01.05.2024 проценти не нараховувалися. Підпунктом 6 пункту 5 Закону № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Отже, норма закону, якою обмежується нарахування процентів розміром 2,5 % на день діє за період з 24.12.2023 по 22.04.2024, а норма, якою обмежується нарахування процентів розміром 1,5% на день, діє за період з 23.04.2024 по 21.08.2024. Починаючи з 22.08.2024 граничний розмір процентів обмежується 1% на день. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-XI встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Строк дії Договору від 07.07.2023 становить 300 днів, тобто Закон № 3498-XI набрав законної сили в період дії кредитного договору і має застосовуватися до спірних правовідносин. Таким чином в період з 24.12.2023 (набрання чинності законом) по 22.04.2024 (120 днів) проценти за користування кредитом мали бути нараховані у розмірі 2,50% (100 грн), тоді як нараховувалися позивачем у розмірі 3% щоденно (120 грн). За цей період безпідставно нараховано 2\~400 грн процентів. У період з 23.04.2024 по 01.05.2024 (8 днів) проценти за користування кредитом мали бути нараховані у розмірі 1,50% (60 грн), тоді як нараховувалися у розмірі 3% щоденно (120 грн). За цей період безпідставно нараховано\~480 грн процентів. Усього розмір безпідставно нарахованих процентів по кредитному договору складає (2400 + 480) = 2\~880 грн, на які має бути зменшено суму, заявлену до стягнення. Отже загальний розмір заборгованості, який має бути стягнуто з відповідача, становить (18\~410 - 2 880) = 15\~530 грн. Згідно зі ст.\~141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору. При подачі позовної заяви через систему «Електронний суд», із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. З урахуванням часткового задоволення позову, відшкодування судового збору має бути стягнуто з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам (84,36%) у розмірі 2 043, 54 грн. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial