Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

02.12.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача переплату пенсії у розмірі 53\~481,91 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком. При перевірці пенсійної справи відділом контролю за правильністю призначення пенсії встановлено, що при розрахунку пенсії було невірно розрахований коефіцієнт стажу. [PERSON] отримуючи пенсію по інвалідності, звернувся 24.05.2019 року до пенсійного фонду з заявою про переведення його на пенсію по віку. При розрахунку враховану ст. 56 Закону № 1788, разом з цим 01.10.2017 року було внесено зміни до законодавства, де прописано, що період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням після 31.12.2003 року не зараховується відповідно до ст. 56 Закону № 1788 як до страхового стажу, так і до пільгового стажу при призначенні пенсії за віком. Після проведеного перерахунку було знято додатковий стаж. Таким чином, з травня 2019 року по січень 2024 року утворилась переплата пенсії, яка склала 53 481,91 грн., яку на підставі ст. 1212 ЦК України позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь. Також у позові позивач просить поновити строк позовної давності. Ухвалою від 06.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.01.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, просить відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахувати позицію висловлену у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком. При перевірці пенсійної справи відділом контролю за правильністю призначення пенсії встановлено, що при розрахунку пенсії було невірно розрахований коефіцієнт стажу. [PERSON] отримуючи пенсію по інвалідності, звернувся 24.05.2019 року до пенсійного фонду з заявою про переведення його на пенсію по віку. При розрахунку враховану ст. 56 Закону № 1788, разом з цим 01.10.2017 року було внесено зміни до законодавства, де прописано, що період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням після 31.12.2003 року не зараховується відповідно до ст. 56 Закону № 1788 як до страхового стажу, так і до пільгового стажу при призначенні пенсії за віком. Після проведеного перерахунку було знято додатковий стаж. Таким чином, з травня 2019 року по січень 2024 року утворилась переплата пенсії, яка склала 53 481,91 грн. Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові, стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21 березня 2003 року. Відповідно до пункту 4 вказаної постанови зі змінами, внесеними Постановою правління Пенсійного фонду України № 25-3 від 25 листопада 2014 року, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. Частиною 1 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: має місце набуття або збереження майна; вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Виходячи з аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Оскільки судом встановлено, що під час призначення пенсії відповідачу, позивачем невірно розрахований коефіцієнт стажу, відповідно, судом не встановлено недобросовісності з боку набувача пенсії, а передплата пенсії виникла внаслідок дій працівників управління пенсійного фонду. За таких обставин, при вирішенні спору позивач (платник грошових коштів) не довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів), а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Заява про застосування позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України від сторони відповідача не надходила, а тому питання щодо застосування позовної давності до спірних правовідносин або поновлення строку позовної давності суд не вирішує. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed