Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

До Яготинського районного суду Київської області звернулася позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , в особі представника [PERSON] до [PERSON] , відповідно до вимог яких просила: - стягнути з [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] , завданий матеріальний збиток у розмірі 7982 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 88 копійок; - стягнути з [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] , моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок; - стягнути з [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] , моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок; - стягнути з [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] , витрати на правову допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.09.2024 р. о 19 год 50 хв в Київській області, в м. Яготин по вул. Незалежності, 81 водій [PERSON] керував автомобілем MAZDA 3 д.н.з. [NUMBER] та не дав перевагу у русі автомобілю SUZUKI NEW SXY д.н.з. [NUMBER] , який рухався на зустріч та допустив зіткнення. Внаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постраждалі під час ДТП: [PERSON] [INFO] (дружина [PERSON] ) фактом тілесних травм свідчать медичні документи долучені до матеріалів справи. Позивач та її представник звертають увагу, на той факт, що 04.10.2024 р. [PERSON] писала заяву в Яготинське відділення поліції про відкриття кримінальної справи. Проте 07.10.2024 р. Національна поліція в Київській області Бориспільське районне управління поліції відділення поліції № 2 відмовило у відкритті кримінальної справи, оскільки потерпілим у зазначеній вище ДТП не спричинено тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 06 листопада 2024 року Яготинський районний суд Київської області виніс постанову, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 850 грн. Також у вказаній вище постанові зазначено, що [PERSON] вину в судовому засіданні визнав. 18 листопада 2024 р. [PERSON] звернулась до сімейного лікаря [PERSON] , зі скаргами на неспокій, головокружіння, швидку зміну настрою, порушення сну, скарги з?явилися після 25.09.2024 (після ДТП). Діагноз - залишки явища після ДТП. Після опер. Гіпотиреоз та призначено лікування. Даний факт зафіксовано лікарем у медичній картці амбулаторного хворого (позивачки), а також про факт відвідування лікаря свідчить інформація з програми Хелсі. Отже вказана вище обставина свідчить про те, що [PERSON] зазнала шкоди здоров?ю та на сьогоднішній день ще проходить лікування. Позивач та її представник зауважують на тому що, після участі в ДТП, що трапилося 25 вересня 2024 о 19 год. 50 хв. в Київській області, в м. Яготин по вул. Незалежності, 81 водій [PERSON] керував автомобілем MAZDA 3 д.н.з. [NUMBER] та не дав перевагу у русі автомобілю SUZUKI NEW SXY д.н.з. [NUMBER] , який рухався на зустріч та допустив зіткнення під керуванням гр. [PERSON] , та пасажири: малолітня [PERSON] та [PERSON] , отримали травми та змушені були звертатися до лікарів, витрачали кошти на проведення лікування та лікарські засоби, несли витрати на дорогу до медичних закладів, про що свідчать квитанції про сплату грошових коштів, в сумі 7982 (сім тисяч дев?ятсот вісімдесят дві грн.) 88 коп. Також позивач та її представник наголошують на тому що, внаслідок заподіяної шкоди [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] здоров?ю, в результаті вище наведеної дорожньо-транспортної пригоди, з метою уникнення відповідальності за спричиненні матеріальні та моральні збитки, спричинило позивачам душевні хвилювання, оскільки через постійні, телефонні переговори, необхідність термінового пошуку великої суми коштів на лікування [PERSON] та [PERSON] зазнали значної шкоди здоров?ю, що призвело до тимчасової непрацездатності, малолітня позивачка [PERSON] на сьогоднішній день погано спить, постійно плаче, погано їсть, боїться машин та чужих людей. В матері [PERSON] (позивачки 1) теж порушений сон, неспокій, головокружіння. Отже, слід зробити висновок, внаслідок ДТП, що сталося 25 вересня 2024 року позивачам завдано матеріальних збитків у розмірі: 7982,88 грн та моральної шкоди за спричинення фізичні, душевні, психічні хвилювання, виходячи з розумності, виваженості та справедливості завданою [PERSON] позивач та її представник оцінюють в розмірі 50 000 грн (п?ятдесят тисяч) грн та малолітній позивачці [PERSON] оцінюють в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. Виходячи з наведеного вище змушені звернутися з позовною заявою за захистом порушених майнових прав та завданої моральної шкоди [PERSON] та [PERSON] до Яготинського районного суду Київської області. Ухвалою від 30.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині витрат на лікування визнав частково, в частині стягнення моральної шкоди на [PERSON] та [PERSON] заперечив в повному обсязі. 04.02.2025 року допитаний свідок [PERSON] , повідомив, що 25.09.2024 року рухаючись зі своєю сім`єю в м. Яготин біля магазину "Умка" на зустрічну смугу виїхав винуватець ДТП (відповідач) та в результаті постраждали його дружина і дитина, постраждав автомобіль. Дитина з дружиною були доставлені до лікарні "Охмадит" та перебували на лікуванні, потім були переведені на лікування в [PERSON] . Зазначив, що він був за кермом рухався по своїй стороні дороги в нього раптово повернув [PERSON] , по його словах він їхав прямо, чому він повернув направо не відомо. В дружини була зчесана голова, струс мозку, дитина постраждала більше було збите обличчя, багато осколків в голові від скла. Зараз дитина дуже боїться лікарів, хвилюється, погано спить, вночі просинається кричить, боїться автомобілів. Також свідок повідомив, що під час ДТП дитина перебувала на передньому пасажирському сидінні у дружини на руках. Після ДТП відповідач ніякої допомоги не надавав. Коли приїхала швидка, щоб надати допомогу дитині, [PERSON] стало зле і швидка почала надавати йому допомогу, а дитину з дружиною до лікарні відвезла поліція. Коли швидка поїхала [PERSON] почував себе добре, стояв спілкувався, ходив щось там міряв своєю лінійкою там де автомобілі стояли. Зараз буває, що дружина втрачає свідомість, в неї часті запаморочення. Дочка боїться всього, часто плаче, на обличчі залишився слід від того, що сталось. У машині ще був його син, який також дуже злякався. Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Судом встановлено, що постановою Яготинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року у справі 382/1806/24, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Розглядаючи зазначену справу, суд встановив, що 25.09.2024 року близько 19 години 50 хвилин гр. [PERSON] керуючи автомобілем Mazda Premacy д.н.з. [NUMBER] в м. Яготин по вул. Незалежності 81, та не надав перевагу в русі автомобілю Syzuki NewSXY д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався на зустрічній та допустив зіткнення. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.11.3 ПДР України. [PERSON] в судовому засіданні вину визнав. Потерпілий [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що викладені факти в протоколі дійсно мали місце, не заперечував того факту, що дитина перебувала без відповідного дитячого сидіння на передньому сидінні з матір`ю, оскільки дитина погано себе почувала. В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підтвердження отриманих позивачкою [PERSON] та її малолітньою донькою [PERSON] травм та ушкоджень, до матеріалів справи було долучено: копії медичних довідок виданих Комунальним некомерційним підприємством Яготинської міської ради "Яготинська центральна міська лікарня" [PERSON] та [PERSON] від 25.09.2024 року; копію протоколу рентгенологічного дослідження [PERSON] виданого Національною дитячою спеціалізованою лікарнею "Охматдит" МОЗ України Центр радіології НДСЛ Охматдит відділення променевої діагностики центру радіології від 26.09.2024 року; копію виписки № 15841 із медичної карти стаціонарного хворого від 30.09.2024 року виданої Національною дитячою спеціалізованою лікарнею "Охматдит" [PERSON] ; копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3598/542 від 11.10.2024 року виданої Комунальним некомерційним підприємством Яготинської міської ради "Яготинська центральна міська лікарня" [PERSON] ; копію запису із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] , створеного 18.11.2024 року сімейним лікарем [PERSON] . Комунального некомерційного підприємства Яготинської міської ради "Яготинська центральна міська лікарня". Також позивачкою долучені фотоілюстрації її [PERSON] та малолітньої [PERSON] , як докази отримання тілесних ушкоджень завданих внаслідок ДТП. Крім того, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] , адресована начальнику Яготинського відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області Андрію Медуниці про відкриття кримінального провадження, в якій вона зазначила, що 02.10.2024 року вона отримала від працівників відділення поліції копію протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності серії ААД № 789257 [PERSON] , який спричинив ДТП, внаслідок якої постраждала позивачка [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] . Однак [PERSON] не згодна із написанням цього протоколу, так як не вказано в тексті інформацію про те, що вона і її малолітня донька отримали тілесні ушкодження. Відповідно до цього, [PERSON] просила відкрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що під час ДТП їй та її доньці були нанесені тілесні ушкодження. Також [PERSON] зазначила, що в подальшому вона не заперечує проходити спільно з дитиною судово-медичну експертизу. Згідно з відповіді отриманої [PERSON] від начальника відділення поліції №2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, вбачається, що оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки в даному випадку хоч формально містяться ознаки складу кримінального правопорушення за вказаною статтею, але через відсутність наслідків не становлять суспільної небезпеки, тобто не заподіяли і не могли заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Разом з тим, відповідно до наявної інформації у зібраних матеріалах, жодному учаснику не заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. На підтвердження понесених матеріальних витрат завданих внаслідок ДТП, позивачкою до матеріалів справи були додані копії чеків: від 25.09.2024 року на суму 1198,65 грн; від 26.09.2024 року на суму 910 грн; від 26.09.2024 року на суму 963,73 грн; від 26.09.2024 року на суму 51 грн; від 27.09.2024 року на суму 1380 грн; від 27.09.2024 року на суму 593,50 грн; від 28.09.2024 року на суму 1204,50 грн; від 07.10.2024 року на суму 524,10 грн; від 18.11.2024 року на суму 825,50 грн; від 18.11.2024 року на суму 332 грн, що в загальному складає 7982,88 грн. Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 21.01.2023 року видане Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 08, із 21 січня 2023 року позивачка [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.04.2023 видане Згурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 36. Щодо відшкодування завданих матеріальних збитків, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, що визначено ч. 2 ст. 1187 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів, які свідчать про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, було заподіяно фізичної шкоди здоров`ю позивачкам, внаслідок чого понесені витрати на лікування. В силу вимог ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7982,88, завданої правопорушенням, підлягають задоволенню, оскільки наявні всі необхідні елементи складу деліктного правопорушення, як підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у виді відшкодування шкоди (збитків). Щодо заявлених позивачкою вимог про відшкодування моральної шкоди їй та її малолітній доньці, суд зазначає наступне. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 272/579/22 (провадження № 61-17339св23). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 336/2892/18 (провадження № 61-15830св19) зазначено: "відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягнутому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого необхідно розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18)". Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: partial