Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

20.12.2024 року на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2024 року, яка 11.12.2024 року набрала законної сили, до суду надійшла вказана цивільна справа, в якій позивач в особі свого представника за довіреністю Топчій Дар`ї Андріївни засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику від 24.01.2024 року, строком дії 25 днів до 18.02.2024 року, у розмірі 38375,00 грн. станом на 17.10.2024 року, з яких 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 33370,00 грн. - проценти за період з 24.01.2024 року до 17.10.2024 року, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позивач також надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та про згоду на заочний розгляд справи Ухвалою судді від 26.12.2024 року справу було прийнято до провадження та відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.46). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.48-49), відповідач вказану ухвалу отримав у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.50). Заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відзив від відповідача не надходив. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 24.01.2024 року між позивачем та відповідачем в електронній формі був укладений договір про надання грошових коштів у позику №2809860124, за умовами якого відповідач отримав на свою банківську картку кредитні кошти від позивача у розмірі 5000,00 грн. строком на 25 днів із сплатою процентів у розмірі 1,99% на суму кредиту за кожний день користування, який рахується із дня видачі кредиту та з можливістю його пролонгації в разі, якщо відповідач виконає його умови у визначений строк кожного разу на новий 25-денний період (а.с.14-18). В разі належного виконання обов`язків відповідач повинен був повернути позивачу 7487,50 грн. 18.02.2024 року (а.с.18, зворотній бік -19). Даних про перерахування відповідачу коштів безготівковим шляхом 24.01.2024 року суду надані не були, а відповідно вважати укладений договір між сторонами таким, що почав свою дію не можна, оскільки відсутні будь-які документи про перерахування відповідачу коштів з боку позивача. Наявність у матеріалах позову копії договору №160523/1 від 16.05.2023 року між позивачем та його контрагентом (а.с.20-23) не може підтвердити факт перерахування відповідачу коштів 24.01.2024 року, оскільки підтверджується вказаний факт будь-яким документом на підтвердження зарахування коштів на банківську картку відповідача [NUMBER] (копіями платіжного доручення, квитанції до платіжної інструкції, довідки платіжного оператора тощо). Без вказаного документу вважати встановленим факт отримання відповідачем коштів у позивача не можна, а відповідно відсутні підстави для встановлення взагалі заборгованості відповідача перед позивачем. Обов`язок подання вказаних доказів у даній категорії справ процесуальний закон прямо покладає на сторону позивача. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed