Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У липні 2024 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Бізнес Позика» (представник Мишевська Н.М., а.с.17,18) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором № 280118-КС-003 від 27 вересня 2021 року у розмірі 88 950,30 грн, з яких: сума простроченої заборгованості по тілу кредиту - 35 507,18 грн; сума прострочених платежів по процентах - 51 043,12 грн, сума прострочених платежів за комісією - 2 400,00 грн, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 вересня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 280118-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання виконало шляхом перерахування грошових коштів в сумі 20 000,00 грн. на банківську картку позичальниці № [NUMBER] , що підтверджено платіжним дорученням. Також, 05 жовтня 2021, 07 грудня 2021 року та 16 лютого 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , укладено додаткові угоди №№ 1,2,3 до договору № 280118-КС-003 від 27 вересня 2021 року про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами додаткових угод ТОВ «Бізнес Позика» надало додаткові кредити в розмірі 10 000,00 грн, 14 000,00 грн та 16 000,00 грн відповідно. Комісія пов`язана із наданням додаткових кредитів становила 1 500,00 грн, 2 100,00 грн та 2 400,00 грн відповідно. Відповідач зобов`язувавсь повернути кредит, умови кредитного договору належним чином не виконав, сплативши лише частину за кредитом. Внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом станом на 09 червня 2024 року у розмірі 88 950,30 грн, з яких: сума простроченої заборгованості по тілу кредиту - 35 507,18 грн; сума прострочених платежів по процентах - 51 043,12 грн, суми прострочених платежів за комісією - 2 400,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання; витребувано АТ «Універсал Банк» інформацію щодо випуску банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці (а.с.112-114). Ухвала суду про відкриття провадження у справі, направлена за зареєстрованою адресою проживання відповідача, двічі повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 вересня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти договір № 280118-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). 27 вересня 2021 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 280118-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с.26-27). Отже, 27 вересня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 280118-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронним повідомленням, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 26-27). Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір). Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, строк, на який надається кредит, становили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить в день 0,77501351 процентів; термін дії договору - до 17 січня 2022 року; орієнтована загальна вартість кредиту 35 200,00 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка кредиту 3399,63%, строк, на який надається кредит, 16 тижнів, комісія за надання кредиту 3 000,00 грн. Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. 05 жовтня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору № 280118-КС-003 від 27 вересня 2021 року про надання кредиту (далі - додаткова угода), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1956 (а.с.40). Відповідно до умов додаткової угоди, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 10 000,00 грн, загальний розмір кредиту - 30 000,00 грн.; орієнтована загальна вартість кредиту 52 009.26 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка кредиту 5755.85%, комісія за зміну умов договору - 1 500,00 грн. (а.с.40). 07 грудня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до договору № 280118-КС-003 від 27 вересня 2021 року про надання кредиту (далі - додаткова угода), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с.46-47). Відповідно до умов додаткової угоди, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 14 000,00 грн, загальний розмір кредиту - 29 932,40 грн; орієнтована загальна вартість кредиту 58 537,20 грн; орієнтована реальна річна процентна ставка кредиту 1904,50 %, комісія за зміну умов договору - 2 100,00 грн. 16 лютого 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до договору № 280118-КС-003 від 27 вересня 2021 року про надання кредиту (далі - додаткова угода), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с.54-55). Відповідно до умов додаткової угоди, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 16 000,00 грн, загальний розмір кредиту - 39 107,18 грн; орієнтована загальна вартість кредиту 75 903,88 грн; орієнтована реальна річна процентна ставка кредиту 1833,74 %, комісія за зміну умов договору - 2 400,00 грн. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, 27 вересня 2021 року, 05 жовтня 2021 року, 07 грудня 2021 року, 16 лютого 2022 року року ТОВ «Бізнес позика» видав [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача [NUMBER] , за повідомленням АТ «Універсал Банк» від 30 липня 2024 року № БТ/4761, банківська картка № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] . З виписки про рух коштів по картці за період з 27 вересня 2021 року по 03 серпня 2022 року вбачається рух коштів за даною карткою, зокрема зарахування на картку 27 вересня 2021 року, 05 жовтня 2021 року 10 000,00 грн, 07 грудня 2021 року 14 000,00 грн та 16 лютого 2022 року 16 000,00 грн (а.с.81,92,103,123-148). Однак станом на день подачі позову до суду відповідачем борг у повному обсязі за кредитним договором не повернуто. Як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювалось часткове погашення кредитної заборгованості, а всього було сплачено 60 618,11 грн, частина вказаних грошових коштів позивачем нараховувались на стягнення за кредитом - 24 492,82 грн., частина - стягнення по відсотках у розмірі 29 525,29 грн, частина- стягнення по комісії у розмірі 6600,00 грн. Також відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 09 червня 2024 року становить 88 950,30 грн, яка складається з: суми простроченої заборгованості по тілу кредиту - 35 507,18 грн; суми прострочених платежів по процентах - 51 043,12 грн; комісія -2 400,00 грн (а.с.32-39). Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині стягнення суми прострочених платежів по тілу кредиту - 35 507,18 грн та суми прострочених платежів по процентах - 51 043,12 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми прострочених платежів за комісією в розмірі 2 400,00 грн суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту та за зміну умов договору. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Таким чином, оскільки з матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика», сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір пропорційно задоволеним позовних вимогам (97,30%) в сумі 2 356,61 грн.

Outcome: partial