Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

10.10.2024 року заявники звернулися до суду із заявою, в якій просили суд: оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , громадянина України, ІПН: [NUMBER] , ID карта № [NUMBER] , виданий органом 5114, уродженця міста Одеса, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; дату смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, ІПН: [NUMBER] , ID карта № [NUMBER] , виданий органом 5114, уродженця міста Одеса, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , вважати [INFO] ; місцем смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, ІПН: [NUMBER] , ID карта № [NUMBER] , виданий органом 5114, уродженця міста Одеса вважати населений пункт Діброва Луганської області; вважати, що загибель [PERSON] настала в населеному пункті Діброва Луганської області під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, у зв?язку з військовою агресією російської федерації про ти України, у складі військової частини [NUMBER] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.10.2024 року заяву [PERSON] , [PERSON] , заінтересовані особи: Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, - залишено без руху і надано 10-денний строк для усунення недоліків з дня отримання позивачем ухвали. 14.10.2024 року представник заявників надав до суду заяву про усунення недоліків у заяві про оголошення особи померлою та клопотання про витребування доказів. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.10.2024 року відкрито провадження у вищевказаній справі. 25.10.2024 року до суду надійшла заява представника Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій вона просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. 21.11.2024 року представник Міністерство оборони України подав до суду заяву про зупинення провадження у справі. 21.11.2024 року представник заявників надала до суду заперечення проти заяви про зупинення провадження у справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2024 року зупинено провадження у справі №521/16531/24 за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересовані особи: Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, про оголошення особи померлою до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №755/11021/22. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2025 року відновлено провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. 24.02.2025 року представник Міністерство оборони України подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких просив відмовити у задоволенні заяви про оголошення особи померлою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.02.2025 року залучено до участі у справі за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересовані особи: Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, про оголошення особи померлою, заінтересовану особу - військову частину [NUMBER] (код ЄДРПОУ: [NUMBER] ), адреса: [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.02.2025 року клопотання заявника про витребування доказів задоволено; витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомості про рух коштів по розрахунковому рахунку [PERSON] [INFO] , громадянина України, ІПН: [NUMBER] , ID карта № [NUMBER] , виданий органом 5114, уродженця міста Одеса, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , у період з 21.06.2023 року по 14 жовтня 2024 року. 17.03.2025 року, на виконання ухвали суду про витребування доказів, надійшла відповідь з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої виписки про рух коштів по розрахунковому рахунку [PERSON] [INFO] , громадянина України, ІПН: [NUMBER] , ID карта № [NUMBER] , виданий органом 5114, уродженця міста Одеса, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , у період з 21.06.2023 року по 14 жовтня 2024 року. Заявники у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, представник заявників подала до суду заяву, якій просила заяву задовольнити, справу розглядати без її участі. Представник Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Представник Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, подав до суду пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні заяви. Представник військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Другим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції 20 жовтня 2009 року. 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України було запроваджено воєнний стан в зв?язку зі збройною агресією російської федерації до України. Згідно Указу президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (з частковою зміною статті 3 на підставі Указу Президента України від 7 листопада 2022 року № 758/2-22), [PERSON] у добровільному порядку прибув на військову службу у Збройні Сили України. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] № 10 від 10.01.2023 року (місто Хмельницький), солдата [PERSON] , № [NUMBER] , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на період військового стану [INFO] , призначено на посаду навідника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальну військової частини [NUMBER] , ВOC-1011281А з 10 січня 2023 року, та його зараховано на всі види забезпечення з вечері 10 січня 2023 року та визнано таким, що приступив до виконання службових обов?язків. Згідно витягу із Наказу командира військової частини [NUMBER] №31 від 29.01.2023 року, у зв`язку з проведенням організаційних заходів, на підставі директиви МОУ та Головнокамандувача ЗСУ від 09.12.2022 року №Д-321/25/дск, наказу командира військової частини [NUMBER] від 30.12.2022 року №7, наказу командира військової частини [NUMBER] від 29.01.2023 року №8-PC, призначено [PERSON] , стрільцем стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону з 29 січня 2023 року, та вказано вважати його таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов?язків. Було встановлено посадовий оклад та премію. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині № 138 від 14.05.2023 року з метою виконання бойового розпорядження командира ОТУ « [INFO] » від 11.05.2023 року №БР-2146т, затвердженого наказом командира ОТУ « [INFO] » від 14.05.2023 року №28т, солдат [PERSON] , стрілець 2 стрілецього відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйону, військової частини [NUMBER] приступив до виконання бойового завдання 14.05.2023 року безпосередньо в районі ведення бойових дій на лінії зіткнення в зоні відповідальності ОТУ « [INFO] ». На підставі рапорту командира [NUMBER] стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] №11824 від 21.06.2023 року, лейтенанта [PERSON] та наказом командира військової частини [NUMBER] від 04.07.2023 року № 2547 «Про призначення службового розслідування для з`ясування причин та умов зникнення безвісті стрільця стрілецького відділення з стрілецького взводу 1 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйону, військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] », проведено службове розслідування, за висновками якого [PERSON] було визнано безвісті зниклим. Відповідно до вказаного рапорту, лейтенант [PERSON] повідомив, про те, що [INFO] близько 18:15 год. під час ворожого штурму на бліндаж позиціях «ДУБ» 1 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] ворожою штурмовою групою, при виконанні бойового завдання поблизу населених пунктів Діброва та Кузьмине Луганської області загинув солдат [PERSON] стрілець стрілкового відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйону ВЧ [NUMBER] . Попердній діагноз: отримані травми не сумісні з життям. Евакуація тіла не відбувалась за бойових обставин (зник безвісті). Згідно наданих пояснень молодшого лейтенанта [PERSON] заступника командира роти морально-психологічного забезпечення 1 ст.роти 1 ст. батальйону ВЧ [NUMBER] , встановлено, що 21.06.2023 року перебуваючи в зоні бойових дій, поблизу населених пунктів Діброва та Кузьміне Луганської області, у зв?язку з інтенсивними артелерійськими обстрілами позицій був втрачений зв?язок з позіцією «ДУБ», де перебував солдат [PERSON] , а також інші солдати ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Пошукові дії були неможливі, та як було видно, що противник захопив позицію в результаті чергового штурму, підпалив бліндаж, де знаходились вище вказані військовослужбовці. Відповідно бойові дії на позиції зупинились, рух особового складу не був помічений, вивід або виніс тіл вищевказаних бійців не був помічений, були всі ознаки, що вказані військовослужбовці загинули, а оскільки позиція була захоплена та знищена ворогом, рахувалися безвісті зниклими з 21.06.2023 року. В данй час селище Діброво знаходиться під окупацією. 22.06.2023 року матір [PERSON] - [PERSON] було сповіщено про те, що її син [PERSON] , [INFO] , стрілець 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйону ВЧ [NUMBER] , який 21.06.2023 року під час виконання бойових дій в районі н.п. Діброва Луганської області зник безвісті. Приймав безпосередньо участь у заходах необхідних для забезпечення охорони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської фередарції проти України. Мати [PERSON] - [PERSON] звернулася до Слідчого відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1, за фактом зникнення безвісти сина, що підтверджується витягом з кримінального провадження №12023162470000879 від 23.06.2023 року. Листом ГУНП в Одеській області Одеське районне управління поліції №1 відділ поліції №1 від 07.07.2023 року № 60.1/7345, заявницю було повідомлено, що процесуальним керівником прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси було винесено постанову про визначення підслідності за слідчим управлінням ГУНП в Луганській області. Судом встановлено, що визнання [PERSON] загиблим, заявникам потрібно для отримання виплат передбачених законодавством, оформлення спадщини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь- якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (абзац перший частини першої статті 317 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23) вказано, що загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені статтею 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» статтю 317 ЦПК України викладено в новій редакції. Статтею 317 ЦПК України України, передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України та встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Суд зазначає, що вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. При цьому Верховний Суд у постанові від 25.09.2024 по справі справа № 759/980/24 (провадження № 61-8361св24) звернув увагу на те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Вказані висновки застосовані Верховним Судом у постановах від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23 (провадження № 61-16728св23), від 06 червня 2024 року у справі № 188/56/24 (провадження № 61-6215св24). У даній справі заявники на підтвердження факту оголошення особи померлою надали до суду копії документів, які можуть підтверджувати факт смерті зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] , а саме: сповіщення за №3071 від 22.06.2023 від начальника [INFO] , яким повідомлено про те, що [PERSON] , зник безвісти 21.06.2023 в районі н.п. Діброва Луганської області під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини. Під час розгляду цієї справи, суд враховує правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права відносно зазначеної категорії справ, а тому на думку суду, подана заява від [PERSON] та [PERSON] є передчасною і відсутні підстави для її задоволення, з огляду на наступні обставини. Так, статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені судом. При цьому, зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини першої статті 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. При цьому на наявність у суду саме права, а не обов`язку оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує частина перша статті 46 ЦК України. У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц. Також під час розгляду та винесення рішення у цій справі суд взяв до уваги правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24) від 11 грудня 2024 року, які є обов`язковими для суду, щодо застосування норми права. Суд для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі. Суд зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України). З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. З урахуванням вище викладеного, суд зазначає, що бойові дії в районі ймовірної загибелі [PERSON] , в районі н.п. Діброва Луганської області, тривають до теперішнього часу, тіло зниклого безвісти [PERSON] , 2003 р.н., не знайдено, кримінальне провадження що внесене в ЄРДР за № 12023162470000879 від 23.06.2023 року ще триває, що підтверджується наданим витягом Слідчого відділення відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області. Відповідно до ч.5 статті 19 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12 липня 2018 року, після закриття кримінального провадження щодо розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідний територіальний орган Національної поліції України повідомляє про це Уповноваженого не пізніше ніж у триденний строк із зазначенням підстав для прийняття такого рішення. Крім того, під час розгляду заяви [PERSON] та [PERSON] суд врахував, що: статтею 21 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12 липня 2018 року Розділу VI «Розшук людських останків, вилучених тіл (останків) померлих (загиблих) осіб, ексгумація та поводження з людськими останками» визначено, що у разі наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам. Достовірною інформацією про смерть особи є результати аналізу і зіставлення інформації про вилучення людських останків, наданої пошуковими групами, посмертної інформації про такі останки, наданої бюро судово-медичної експертизи, інформації про профілі ДНК та результати зіставлення ДНК, надані ДНК- лабораторіями, з інформацією, що відома про особу, зниклу безвісти за особливих обставин. Ця інформація міститься у комплексному звіті про ідентифікацію. Встановлення наявності обставин, що свідчать про смерть особи Законом покладається на органи Національної поліції України. Судом встановлено, що заявниками до суду не надано висновок Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин про наявність обставин, що свідчать про смерть [PERSON] , 2003 року народження. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд вважає, що на даний час у суду відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими при застосуванні норм права визначених ст.46 ЦК України та наявних у матеріалах справи доказах. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed