Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вказаним\~позовом,\~в якому\~просить постановити\~рішення,\~яким стягнути\~з відповідача\~на його\~користь 3%\~річних та\~інфляційні втрат\~від простроченої\~суми у розмірі\~351245,74\~грн. та судові витрати в розмірі 5268,69 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 21.05.2008\~року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №700007206, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти у якості кредиту для придбання транспортного засобу у розмірі 12839,69 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштам не пізніше 22.05.2014 року. Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» в подальшому змінювало найменування на ПАТ «Альфа-Банк», а згодом на АТ «Альфа-Банк». У зв`язку з систематичним невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у позичальника перед кредитором сформувалась заборгованість у розмірі 136110,11 грн. Для захисту своїх порушених прав кредитор був вимушений звернутись до постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» для стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. 26.04.2011\~року Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» розглянувши позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] вирішив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 136110,11 гривень. 19.08.2011 року Новозаводським районним судом міста Чернігова було постановлено ухвалу про видачу виконавчого листа для примусового виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» від 26.04.2011 року. В січні 2012 року в рахунок погашення заборгованості (виконання грошового зобов`язання) було відчужено заставний транспортний засіб GEELY МК, 2008 року випуску. В результаті відчуження заставного майна, на погашення раніше сформованої заборгованості були сплачені грошові кошти у розмірі 31308,01 гривень. В подальшому відповідачем не вчинялось жодних дій для належного виконання рішення Третейського суду. Станом на 08.08.2022 року відповідачем не виконано грошове зобов`язання у розмірі 136110,11 грн. Відтак позивач набув право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 351245,74 гривень, які складаються з: 36200,83 гривень 3% річних від простроченої суми невиконаного грошового зобов`язання, 315044,91 гривень інфляційних витрат у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутись до суду. Заочним рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 09.05.2023 року позов АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат від простроченої суми заборгованості було задоволено. 05.12.2024 року відповідач звернулась до суду із заявою, в якій просила, скасувати заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 09.05.2023 року та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 06.02.2025 року заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 09.05.2023 року скасовано, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 21.02.2025 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У відзиві зокрема зазначено, що відповідно до\~висновків,\~викладених у\~постановах Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~28.03.2018\~року у\~справі №444/9519/12,\~від 04.07.2018\~року у\~справі №310/11534/13-ц\~та від\~31.10.2018\~року у\~справі №202/4494/16-ц,\~якщо банк\~використав право\~вимоги дострокового\~повернення усієї\~суми кредиту,\~що залишилася несплаченою,\~а також\~сплати процентів,\~належних йому\~відповідно до\~статті 1048\~ЦК України,\~то такими\~діями кредитор\~на власний\~розсуд змінив\~умови основного\~зобов`язання\~щодо строку\~дії договору,\~періодичності платежів,\~порядку сплат\~процентів за\~користування кредитом.\~Кредитодавець втрачає\~право нараховувати\~передбачені договором\~проценти за\~користування кредитом,\~а також\~обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст.1050 ЦК України. Крім того представник відповідача вважає, що кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2022 року у справі №285/3536/20). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві, а також зазначив, що згідно п.3 Розділу 11 Кредитного договору сторони домовилися, що строк позовної давності для звернення банком до суду становить 50 років. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову зіславшись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Вислухавши доводи представника позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21.05.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 700007206, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти у якості кредиту для придбання транспортного засобу у розмірі 12839,69 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштам не пізніше 22.05.2014 року. (а.с. 6-8). Згідно ксерокопії ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.08.2011 року ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» від 26.04.2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 136110,11 грн. (а.с. 14). 30.11.2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк», що підтверджується ксерокопією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.11.2022 року та ксерокопія витягу з державного реєстру банків №В/27-0010/103281 від 02.12.2022 року. (а.с. 49-50). Частиною 2 ст.625\~ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 3 ст.510 ЦК України\~визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. За змістом вказаних норм, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 21.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-банк», яке 30.11.2022\~року змінило\~назву на\~АТ «Сенс\~Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №700007206, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у якості кредиту для придбання транспортного засобу у розмірі 12839,69 доларів США, а позичальник зобов`язалась повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштам не пізніше 22.05.2014 року. 19.08.2011 року ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» від 26.04.2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 136110,11 грн. Таким чином спір по суті вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача вирішено 26.04.2011 року. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду від 23.11.2022 року у справі №285/3536/20 натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625\~ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі №757/44680/15-ц). Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша\~статті 267 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України). Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини першої статті 602 ЦК України). Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності; законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України\~передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої\~статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності; очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги; приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов АТ «Сенс банк» не підлягає задоволенню, оскільки подання позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої основної вимоги. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed