Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачкою [PERSON] та визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ), за адресою його місця проживання. При цьому позивач посилається на те, що 21 вересня 2001 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб. За час перебування в шлюбі, в них народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] .. Сторони вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, але останні роки вони не можуть проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. Всі ці факти відбувались в присутності дитини, що в подальшому може суттєво вплинути на його психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якої сім`ї, на що він неодноразово звертав увагу, але відповідачка повністю ігнорувала та ніяк не реагувала на його зауваження. За наведених обставин, позивач прийшов до висновку, що шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачкою та збереження сім`ї є неможливим, оскільки сім`я фактично розпалась. Позивач зазначив, що їх спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає та буде проживати з ним, відповідачка з цього приводу не заперечує, а тому він звертається до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Третя особа: представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання за їх відсутності, зазначивши, що висновок від 17.01.2025 за №3308/01-11 вони підтримують. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, в зв`язку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони одружені з 21 вересня 2001р., реєстрація шлюбу зроблена Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №824. Від шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №881 Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 26.05.2011). Сторони подружніх відносин не підтримують, загального господарства не ведуть. В даний час шлюб у сторін носить формальний характер. Майнового спору, на час розгляду справи, судом не встановлено. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Так, загальні засади регулювання сімейних відносин визначено положеннями ст.7 СК України, згідно яких жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Суду надано Висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації від 17.01.2025 за №3308/01-11 про визначення місця проживання малолітньої дитини, згідно якого Київська районна адміністрація ОМР, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] .. Як вбачається з зазначеного Висновку органу опіки та піклування, [PERSON] хоче проживати з батьком, тобто з позивачем [PERSON] .. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved