Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Крижового Д.В. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлова Н.В. з наступними позовними вимогами: -Визнати недійсним Договір іпотеки від 09.09.2014 року, укладений між [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] , як Іпотекодержателем посвідчений ПНКМНО [PERSON] , зареєстровано у реєстрі за №764; -Визнати недійсним Договір купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №732; -Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74521667 від 09.08.2024, Приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про реєстрацію права власності щодо земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0049 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 449145432231); -Припинити право власності Номер відомостей про речове право: 56214747 від 09.08.2024 року [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] щодо земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0049 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 449145432231); -Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74521667 від 09.08.2024, Приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про реєстрацію права власності щодо житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 449314332231). -Припинити право власності Номер відомостей про речове право: 56214681 від 09.08.2024 року [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] щодо житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 449314332231).; -Визнати недійсним Договір купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №736; -Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74522029 від 09.08.2024, Приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про реєстрацію права власності щодо земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0919 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0050 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 449189732231); -Припинити право власності Номер відомостей про речове право: 56215007 від 09.08.2024 року [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] щодо земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0919 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0050 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 449189732231); -Визнати недійсним Договір купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №737; -Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74522222 від 09.08.2024, Приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про реєстрацію права власності щодо земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0399 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0051 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 449236332231); -Припинити право власності Номер відомостей про речове право: 56215186 від 09.08.2024 року [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] щодо земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0399 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0051 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 449236332231). Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що укладений між [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] , як Іпотекодержателем Договір іпотеки від 09.09.2014 року, посвідчений ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстровано у реєстрі за №764 має бути визнаний судом недійсним, оскільки порушує приписи частини першої статті 15 Закону України "Про іпотеку" та приписи частини четвертою статті 133 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору іпотеки), відповідно до якої заставодержателем земельних ділянок сільськогосподарського призначення та прав на них (оренди, емфітевзису) можуть бути лише банки, а не фізичні особи. Також позивач зазначалося що оскаржувані Договори купівлі продажу від 09.08.2024 року від імені [PERSON] підписував представник [PERSON] , [INFO] , яка зареестрована за адресою: [ADDRESS] , на пiдставi довiреностi справжнiсть пiдпису на якiи? засвiдчено Нiколасом Маурер, заступником Hoтapiyca, нотарiальної служби Енге-Цюрiх, Швеи?царська Конфедерацiя 12 липня 2024 року, реєстровии? (ВК) № 4З10, на якiи? проставлено апостиль Державною Канцелярiєю Кантону Цюрiх, Швеи?царська Конфедерацiя 15 липня 2024 року, за № 700691/2024, а тому у Позивача були сумніви щодо наявності повноважень у представника та достовірності такої довіреності враховуючи що [PERSON] не перетинав державний кордон України у період з 11.08.2017 по 28.08.2024 року, а тому з об`єктивних причин не міг видавати таку довіреність. Окрім цього, Позивач посилався на необізнаність та неповідомлення його про відступлення права вимоги за договором позики та договором іпотеки від [PERSON] на користь [PERSON] , так і від [PERSON] на користь [PERSON] . Позивач вказував на свідоме та цілеспрямоване заниження Відповідачами ринкової вартості предмету іпотеки посилаючись, як на оціночну вартість зазначену Відповідачи безпосередньо в оскаржуваних договорах купівлі продажу, так і на звіти про оцінку спірного майна отримано від незалежного оцінювача ТОВ «АН ДІОН ВЕСТ» долучених до матеріалів справи разом з позовною заявою, що свідчить про порушення частини 6 статті 38 ЗУ «Про іпотеку» де вказано, що ціна продажу предмету іпотеки, що є власністю Позивача повинна була бути на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Позивач наголошував, що п.3 Договорів купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого ПНКМНО Козловою Н.В., зареєстрованих у реєстрі за №736, №737 вказується, що з положенням ст. 1087 ЦКУ та постанови НБУ №148 від 29.12.2017 року Сторони ознайомлені. Сторони дійшли згоди про те, що укладання та підписання цього Договору буде підтвердженням факту повного розрахунку за продане майно, однак така умова оскаржуваних договір не відповідає приписам частини 5 статті 130 ЗК України, де вказується, що розрахунки, пов`язані із сплатою ціни земельних ділянок сільськогосподарського призначення за цивільно-правовими угодами, провадяться в безготівковій формі. Позивач вказував про порушення особливостей визначеного Сторонами у п.5.7 Договору іпотеки порядку звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом застосування позасудових способів, де вказується що такий спосіб захисту може бути застосовано Іпотекодержателем в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але не пізніше набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки, а також допущені порушення порядку п.7.4 Договору іпотеки щодо надсилання повідомлень. У зв`язку з наведеним позивач просив повністю задовольнити позовні вимоги. 25.09.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 17.10.2024 року представником [PERSON] адвокатом Михальчук Н.П. подано відзив на позовну заяву, у якому задоволенні позовних вимог Позивача заперечувалось в повному обсязі обґрунтовуючи такі заперечення наступними обставинами. Відповідач 2 вказував на недобросовісність Позивача щодо повернення договору позики, як Позичальника посилаючись на невиконання зазначеного рішення Печерського раи?онного суду м. Києва від 18.03.2020 у справі №757/45049/19-ц року ні станом на 21 серпня 2019 року - дата звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення боргу, ні станом на 18 березня 2020 року - дата ухвалення відповідного рішення Печерського раи?онного суду м. Києва, ні станом на 20 вересня 2024 року - дата звернення позовом до Обухівського раи?онного суду Киі?вськоі? області. Також, [PERSON] вказував на відсутність підстав для визнання недійсним укладеного договору іпотеки на тих підставах про які вказував Позивач, оскільки предметом іпотеки виступає єдинии? об`єкт нерухомого маи?на, якии? складається із житлового будинку та трьох земельних ділянок, на яких він розташовании?, що не суперечить положенням земельного законодавства, тому відповідно до вимог статті 6 Закону «Про іпотеку, такии? житловии? будинок обов`язково підлягає передачі в іпотеку разом із земельними ділянками, на яких він розташовании?. Жодного винятку або обмеження щодо земель, виділених для ведення особистого господарського, стаття 6 Закону Украі?ни «Про іпотеку» не встановлює. Окрім цього зазначено, що при цьому визначення як предмета договору іпотеки лише одного об`єкта будівлі (споруди) чи земельноі? ділянки не має наслідком визнання недіи?сності договору іпотеки. Надалі Відповідач-2 не погоджується з припущеннями Позивача про не перетин державного кордону України [PERSON] вказуючи, що така інформація не підтверджена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того посилаючись на необхідність врахування судом правових висновків викладених у постановах КЦС ВС від 10.04.2020 по справі No522/22023/16-ц та ВС від 29.08.2018 по справі № 910/23428/17). Відповідач-2 зазначає, що Позивачка свідомо вводить суд в оману та приховує фактичні докази тощо, що вона була обізнана з відступленням прав вимоги, обізнана з наміром іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки. А також заперечує щодо доводів Позивача про заниження ціни продажу предмету іпотеки вказуючи, що такі доводи не відповідають умовам Договору позики та Договору іпотеки здійснюючи посилання на постанову від 12 березня 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі No 920/715/17 у якій зазначається, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких маи?нових благ сторони, що обмежує и?ого інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні маи?на, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Таким чином, на думку Відповідача 2 збитки за неодержання кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником складають 291 344,26 грн. Відносно доводів Позивача про обов`язкову умову здійснення розрахунку щодо придбання права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення Відповідач -2 посилався на частину п`ятоі?\~статті 130\~ЗК Украі?ни,\~яка передбачає\~виключно безготівкову\~ форму\~розрахунку за\~придбання земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Відносно доводів Позивача про порушення п.5.7 Договору іпотеки Відповідач-2 заперечував посилаючись на судову практику та правовий висновок викладений у постанові Великоі? Палата Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №760/14438/15-ц, де зазначається , що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статеи? 36, 37 закону Украі?ни «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, якии? здіи?снюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовии? спосіб урегулювання спору, якии? сторони встановлюють самостіи?но у договорі. З урахуванням вимог статеи? 328, 335, 392 ЦК Украі?ни у контексті статеи? 36, 37 Закону Украі?ни «Про іпотеку суди не наділені повноваженнями звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Відповідач 2 заперечував щодо аргументів Позивача відносно дефектів договору іпотеки, який містить умову, що листування між сторонами шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншіи? Стороні на і?і? адресу, що визначена як адреса для листування у розділі Адреси, банківські реквізити та підписи сторін цього Договору або за іншою адресою, про яку Сторона письмово повідомила іншіи? Стороні при зміні адреси, однак не містить таких адрес. Представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів, а саме просить витребувати від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлової Н.В. належним чином засвідченні копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договорів купівлі-продажу предмету іпотеки , які оскаржуються. Крім того просить витребувати з державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України відповідачем [PERSON] ,оскільки у позивача є труднощі в витребуванні вказаних доказів. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив від 01.11.2024 року у якому виклав свої заперечення щодо фактів та аргументів викладених Відповідачем 2 у своєму відзиві на позовну заяву від 17.10.2024 року. 05.11.2024 року Обухівським районним судом було винесено ухвалу про витребування доказів. Витребувано від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлової Н.В. ( [ADDRESS] ) належним чином засвідченні копії матеріалів нотаріальних справ щодо посвідчення договорів купівлі продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, зареєстрованих в реєстрі за №732, 736, 737 посвідчених приватним нотаріусом Козловою Н.В. Витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська,26) інформацію щодо перетину Державного кордону України [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) в період з 11.08.2024 року по 28.08.2024 року. 19.11.2024 року до суду звернувся представник позивача Мелікової А.К. про виправлення описки в резолютивній частині ухвали, а саме просив зазначити в ухвалі вірно період за який потрібно надати інформацію з Адміністрації Державної прикордонної служби України. 20.11.2024 року Обухівським районним судом було винесено ухвалу про виправлення описки в ухвалі Обухівського районного суду від 05 листопада 2024 року, про витребування доказів, саме вірно вказати в абзаці третьому резолютивній частині «Витребувати від Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська,26) інформацію щодо перетину Державного кордону України [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) в період з 11.08.2017 року по 28.08.2024 року.» . 28.11.2024 року до суду надійшли від ПНКМНО [PERSON] на виконання ухвали суду від 05.11.2024 про витребування доказів супровідний лист від 26.11.2024 року за Вих.№115/01-16 з додатками на 125 аркушах належним чином завірених копій документів, на підставі яких посвідчувалися договори купівлі-продажу предметів іпотеку, а саме: - договір купівлі-продажу предмету іпотеки посвідчений 09 серпня 2024 року за реєстровим No 732; - договір купівлі-продажу предмету іпотеки посвідчений 09 серпня 2024 року за реєстровим No 736; - договір купівлі-продажу предмету іпотеки посвідчений 09 серпня 2024 року за реєстровим No 737. 28.11.2024 року представник Відповідача 2 подано до суду заперечення на відповідь на відзив, де викладено відповідні заперечення щодо доводів Позивача. Представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів повторно, а саме просив витребувати з державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України відповідачем [PERSON] , оскільки у позивача є труднощі в витребування вказаних доказів, крім того раніше вже було розглянуте відповідне клопотання однак прикордонна служба звернула увагу на не повні дані особи. Також представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову шляхом доповнення первісних позовних вимог вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на відповідну судову практику Верховного Суду, яку просить прийняти до розгляду та задовольнити. Представник відповідача [PERSON] не заперечила проти задоволення клопотання та заяви представника позивача. 03.12.2024 року до суду надійшов лист No19-81259/18/24-Вих від 22.11.2024 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 05.11.2024 про витребування доказів, де вказується про відмову у наданні інформації через не зазначення інформації про громадянство [PERSON] 13.12.2024 року до суду надійшов лист No19-84302/18/24-Вих від 04.12.2024 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 20.11.2024 про витребування доказів, де вказується про відмову у наданні інформації через не зазначення інформації про громадянство [PERSON] 16.01.2025 року Обухівським районним судом було винесено ухвалу про прийняття заяви представника позивача про зміну предмету позову. Також було повторно витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська,26) інформацію щодо перетину Державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO], РНОКПП [NUMBER], паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Лисичанським відділом УДМС у Луганській області, місце реєстрації: [ADDRESS], в період з 11.08.2017 року по 28.08.2024 року. 31.01.2025 року до суду надійшов лист No19/9004.25-Bux від 24.01.2025 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, де зазначається про відсутність відомостей шодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] , [INFO] в період з 08.11.2017 по 28.08.2024 року в Базі даних не виявлено. 19.02.2025 року представником Відповідача 2 було подано до суду відзив на заяву про зміну предмету позову у справі №372/5154/24 шляхом доповнення додатковими позовними вимогами про витребування маи?на з чужого незаконного володіння до первісних позовних вимог. 20.02.2025 року Обухівським районним судом було винесено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. [PERSON] не скористався своїм правом на подання заперечень по суті спору. Усі учасники справи були належним чином повідомленні про дату та час розгляду справи. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.\~ 09.09.2014\~року між [PERSON] , як Позичальником та [PERSON] , як Позикодавцем було укладено Договір позики від 09.09.2014 року про отримання позики у розмірі 1\~200\~000 грн. строком до 09.09.2016 року. 09.09.2014\~року між [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] , як Іпотекодержателем було укладено Договір іпотеки від 09.09.2014 року, посвідчений ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстровано у реєстрі за №764. Відповідно до п.1.1. цього Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: -земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0049, належної Іпотекодавцю відповідно до Державного акту на право власності серії ЯБ №284534, виданого Обухівським районним відділом земельних ресурсів Київської області 27 грудня 2004 року на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник В.В. 26 травня 2010 року за реєстровим №1676. -земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0919 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0050, належної Іпотекодавцю відповідно до Державного акту на право власності серії ЯЙ №262324, виданого Управлінням Держкомзему в Обухівському районі Київської області 26 жовтня 2012 року на підставі Договору дарування №1679 від 26 травня 2010 року; -земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0399 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0051, належної Іпотекодавцю відповідно до Державного акту на право власності серії ЯЙ №262323, виданого Управлінням Держкомзему в Обухівському районі Київської області 26 жовтня 2012 року на підставі Договору дарування №1679 від 26 травня 2010 року; -житловий будинок\~ [ADDRESS] , який належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник В.В. 26 травня 2010 року за реєстровим №1673, зареєстрованого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації» 31 травня 2010 року за номером запису 361 в книзі 4. Відповідно до п.1.2. цього Договору іпотеки Ринкова вартість Предмету іпотеки за домовленістю сторін, становить 1 300 000 (один мільйон триста тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до п.1.3. цього Договору іпотеки Іпотекою за цим Договором забезпечується виконання Основного зобов`язання за Договором позики грошових коштів від 09 вересня 2014 року на суму 1 200 000 гривень 00 копійок терміном до 09 вересня 2016 року, а також відшкодування витрат Іпотекодержателя, пов`язаних із пред`явленням вимоги за Основним зобов`язанням та зверненням стягнення на Предмет іпотеки, витрат на утримання та збереження Предмету іпотеки, витрат на страхування Предмету іпотеки та інших збитків, що можуть бути завдані Іпотекодавцем порушенням Основного зобов`язання або інших умов даного Договору. Відповідно до п.7.4. цього Договору іпотеки Всі повідомлення між Сторонами здійснюються у письмовій формі. Листування між Сторонами за цим Договором здійснюється шляхом направлення або надання однією Стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій Стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі «Адреси, банківські реквізити та підписи Сторін» цього Договору або за іншою адресою, про яку Сторона письмово повідомила іншій Стороні при зміні адреси. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення. Сторони погодили, що адреса Іпотекодержателя для листування, зазначена в цьому Договорі, вважається місцем виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. 18.03.2020 року заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №757/45049/19-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості на загальну суму боргу в розмірі 1 200 000,00 грн, три проценти річних в розмірі 105 929,00 грн., пеню у розмірі 1 103 967,15 грн., інфляційну складова боргу (втрати) у розмірі 458 260, 76 грн, а також судові витрати у розмірі 9 605,00 грн. Виконавче провадження не відкривалося на підставі цього рішення. 29.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір від 29.01.2021 року про відступлення прав вимоги, посвідчений ПНКМНО Іващенко Н.В., зареєстровано у реєстрі за №63 за договором іпотеки від 09.09.2014 року, посвідчений ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстровано у реєстрі за №764. 24.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір від 24.12.2021 року про відступлення прав вимоги посвідчений приватним нотаріусом Швець Р.О. Київського міського нотаріального округу, зареєстровано у реєстрі за №4453 за договором іпотеки від 09.09.2014 року, посвідчений ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстровано у реєстрі за №764. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що теперішнім кредитором та іпотекодержателем за вищенаведеним договором позики від 09.09.2014 року та договору іпотеки від 09.09.2014 року, посвідченого ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстрованого у реєстрі за №764 є саме [PERSON] , а тому останній є належним Відповідачем у справі з огляду на позовні вимоги, які було заявлено Позивачем. 31.05.2024 року [PERSON] , як Іпотекодержателем було особисто підписано та надіслано цінним листом з описом вкладення до нього засобами поштового зв`язку УкрПошта письмову вимогу від 30.05.2024 року про сплату боргу в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку, адресовану Іпотекодавцю та Позивачу. Вимога містила застереження про необхідність сплатити у тридцятиденний строк на користь [PERSON] суму боргу за Договором позики від 09.2014 року, що складається із: загальна сума боргу у розмірі 1 200 000,00 гривень, три проценти річних у розмірі 105 929,00 гривень, пеня у розмірі 1 103 967,15 гривень, інфляційна втрати на суми боргу у розмірі 458 260,76 гривень, судові витрати у розмірі 9 605,00 гривень. Також вимога містила реквізити Кредитора (Іпотекодержателя): [PERSON] , [INFO] , РНОКПП за ДРФОПП - [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання - [ADDRESS] . А також попередження, що у випадку несплати усієї суми боргу у зазначений вище строк, [PERSON] , буде вчинено заходи зі звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі Договору іпотеки від 09.09.2014 року. 09.08.2024 року між [PERSON] , як Іпотекодержателем та Продавцем та [PERSON] , як Покупцем укладено Договір купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого ПНКМНО Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №732 шляхом звернення стягнення предмету іпотеки в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п.1 Основних положень Договору Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує) нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0049, цільове призначення: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на ній житловий будинок загальною площею 736,3 кв.м., житловою площею 188,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.4. Основних положень Договору За домовленістю Сторін продаж Майна здійснено за 1\~134\~000 грн. без ПДВ, ( з яких ціна земельної ділянки складає 234\~000 грн, ціна житлового будинку складає 900\~000 грн., що сплачені Покупцем до укладення цього Договору в рахунок погашення заборгованості за придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] згідно Договору купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року без ПДВ. Відповідно до п. в) Преамбули Згідно даних, що містяться у Довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої за допомогою Єдиної бази даних звітів про оцінку 08 серпня 2024 року, унікальний номер 201-20240808-0008212230 вартість земельної ділянки, що продається за цим Договором, становить 668\~648,96 грн. Відповідно до п. г) Преамбули Згідно даних, що містяться у Довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої за допомогою Єдиної бази даних звітів про оцінку 08 серпня 2024 року, унікальний номер 201-20240808-0008214012 вартість житлового будинку, що продається за цим Договором, становить 66\~891\~997,90 грн. Відповідно до п. д) Преамбули Іпотекодержатель у встановлений законом термін сповістив Іпотекодавця про обраний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши про свій намір укласти договір купівлі-продажу Предмету іпотеки з метою задоволення вимог за Договором позики. 09.08.2024 року між [PERSON] , як Іпотекодержателем та Продавцем та [PERSON] , як Покупцем укладено Договір купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого ПНКМНО Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №736 шляхом звернення стягнення предмету іпотеки в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п.1 Основних положень Договору Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує) нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0919 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0050, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3. Основних положень Договору За домовленістю Сторін продаж Майна здійснено за 11\~000 грн. без ПДВ, що сплачені Покупцем в рахунок погашення заборгованості за придбання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Сплата Покупцем Продавцю вказаної в цьому пункті суми, становить повний та остаточний розрахунок та виконання Покупцем усіх його зобов`язань за цим Договором. Продавець визнає та погоджується, що після сплати вказаної суми Покупець не має будь-яких зобов`язань будь-якого характеру щодо здійснення будь-яких платежів або щодо виконання будь-яких інших зобов`язань у зв`язку з придбанням Майна Покупцем. З положенням ст. 1087 ЦКУ та постанови НБУ №148 від 29.12.2017 року Сторони ознайомлені. Сторони дійшли згоди про те, що укладання та підписання цього Договору буде підтвердженням факту повного розрахунку за продане Майно. Відповідно до п. в) Преамбули Згідно даних, що містяться у Довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої за допомогою Єдиної бази даних звітів про оцінку 08 серпня 2024 року, унікальний номер 201-20240808-0008212202 вартість земельної ділянки, що продається за цим Договором, становить 10\~536,14 грн. Відповідно до п. г) Преамбули Іпотекодержатель у встановлений законом термін сповістив Іпотекодавця про обраний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши про свій намір укласти договір купівлі-продажу Предмету іпотеки з метою задоволення вимог за Договором позики. 09.08.2024 року між [PERSON] , як Іпотекодержателем та Продавцем та [PERSON] , як Покупцем укладено Договір купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого ПНКМНО Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №737 шляхом звернення стягнення предмету іпотеки в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п.1 Основних положень Договору Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує) нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0399 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3223187705:02:026:0051, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3. Основних положень Договору За домовленістю Сторін продаж Майна здійснено за 55\~500 грн. без ПДВ, що сплачені Покупцем в рахунок погашення заборгованості за придбання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Сплата Покупцем Продавцю вказаної в цьому пункті суми, становить повний та остаточний розрахунок та виконання Покупцем усіх його зобов`язань за цим Договором. Продавець визнає та погоджується, що після сплати вказаної суми Покупець не має будь-яких зобов`язань будь-якого характеру щодо здійснення будь-яких платежів або щодо виконання будь-яких інших зобов`язань у зв`язку з придбанням Майна Покупцем. З положенням ст. 1087 ЦКУ та постанови НБУ №148 від 29.12.2017 року Сторони ознайомлені. Сторони дійшли згоди про те, що укладання та підписання цього Договору буде підтвердженням факту повного розрахунку за продане Майно. Відповідно до п. в) Преамбули Згідно даних, що містяться у Довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої за допомогою Єдиної бази даних звітів про оцінку 08 серпня 2024 року, унікальний номер 201-20240808-0008212184 вартість земельної ділянки, що продається за цим Договором, становить 5\~549,23 грн. Відповідно до п. г) Преамбули Іпотекодержатель у встановлений законом термін сповістив Іпотекодавця про обраний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши про свій намір укласти договір купівлі-продажу Предмету іпотеки з метою задоволення вимог за Договором позики. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що теперішнім власником спірного майна, яке було передано Позивачем в іпотеку за договором іпотеки від 09.09.2014 року, посвідченого ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстрованого у реєстрі за №764 та на яке було звернено стягнення в позасудовому порядку шляхом його продажу починаючи з 09.08.2024 року є [PERSON] , а тому останній є належним Відповідачем у справі з огляду на позовні вимоги, які було заявлено Позивачем щодо спірного нерухомого майна. Згідно\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст.\~611\~ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Виходячи зі змісту вимог ст.ст. 10, 263, 264 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи, характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові від 18 березня 2021 року Касаційний господарський суд ВС у справі №902/608/19 виклав правовий висновок щодо преюдиціальності фактів: Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Судом встановлено, що 18.03.2020 року заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №757/45049/19-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості на загальну суму боргу за Договором позики від 09.09.2014 року в розмірі 1 200 000,00 грн, три проценти річних в розмірі 105 929,00 грн., пеню у розмірі 1 103 967,15 грн., інфляційну складова боргу (втрати) у розмірі 458 260, 76 грн, а також судові витрати у розмірі 9 605,00 грн., а тому дані обставини під час розгляду спору у цій справі враховуються судом, як преюдиціальні та не потребують повторного дослідження. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)). Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)). Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)). У частині першій, третій статті 575 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору іпотеки) передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору іпотеки) іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним кодексом України, є чинними при їх іпотеці. У частинах першій, другій статті 22 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору іпотеки) передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Відповідно до частини першої статті 133 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору іпотеки) у заставу можуть передаватися земельні ділянки державної, комунальної та приватної власності, якщо інше не встановлено законом, а також права на них - право оренди земельної ділянки, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), якщо інше не передбачено законом. Земельна ділянка або право на неї може бути передано у заставу лише за умови присвоєння земельній ділянці кадастрового номера в порядку, визначеному законом. Згідно з частиною четвертою статті 133 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору іпотеки) заставодержателем земельних ділянок сільськогосподарського призначення та прав на них (оренди, емфітевзису) можуть бути лише банки. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 361/4886/19 (провадження № 61-18655св20) зазначено, що "згідно зі статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Не заслуговують на увагу, доводи Відповідача -2 про те, що житловий будинок та три земельні ділянки передані в іпотеку становлять єдиний об`єкт нерухомого майна, а тому відповідно до ст.6 Закону «Про іпотеку» було законним укладення оспорюваного договору іпотеки. Вирішуючи спір у цій справі, суд з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення встановив, що оспорюваний Договір іпотеки від 09.09.2014 року, укладений між [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] посвідчений ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстровано у реєстрі за №764, тобто між фізичними особами є недійсним, оскільки оспорюваний договір іпотеки укладений з порушенням вимог закону, а саме з порушенням прямої, законодавчо встановленої заборони (частина четверта статті 133 ЗК України, стаття 15 Закону України "Про іпотеку"), згідно з якою спірні земельні ділянки (кадастровий номер 3223187705:02:026:0051 площею 0,0399 га та кадастровий номер 3223187705:02:026:0050 площею 0,0919 га), віднесені до земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не могли бути передані в іпотеку фізичній особі. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 14 червня 2017 року у справі № 6-2973цс16" та у постанові від 11 листопада 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 369/6446/18. Враховуючи що Договір іпотеки від 09.09.2014 року, укладений між [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] посвідчений ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстровано у реєстрі за №764, є недійсним, суд зауважує на наступному, підстави визнання такого правочину недійсним існували на момент його укладення 09.09.2014 року, а тому такий правочин не створює юридичних наслідків для його сторін. Тобто, правовим наслідком недійсності Договору іпотеки від 09.09.2014 року, укладений між [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] посвідчений ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстровано у реєстрі за №764 є по суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором, тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав за ним для сторін, які укладали цей правочин, а саме для [PERSON] , так і для [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , а тому право іпотеки у первісного іпотекодержателя [PERSON] ніколи не виникало, а тому і не могло бути відступлено на користь [PERSON] . На підставі цього, суд констатує, що жодне положення недійсного договору іпотеки не могло бути реалізоване, що свідчить що [PERSON] не маючи права іпотеки на житловий будинок та три земельні ділянки не міг звертати стягненя на них, як на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки положення договору визначені в пунктах 4.1, 4.2, 4.5, 5.1,5.3, 5.4., а також положення ст. 35-38 ЗУ «Про іпотеку» не могли бути реалізовані, бо не існували. Суд приходить до висновку, що оскільки правовою підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є передумова дійсності договору іпотеки та наявність у іпотекодержателя права іпотеки, а за відсутності цих ознак, як правовий наслідок недійсності договору іпотеки, вимоги та дії іпотекодержателя направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки реалізовані шляхом укладення між [PERSON] та [PERSON] трьох Договір купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №737; №732;№736 також визнаються судом недійсними, через відсутність у [PERSON] передбаченого законом права іпотеки, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав укладати правочини щодо відчуження іпотеки від імені [PERSON] в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». У п. 81 постанови від 18.03.2020 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Судом досліджено наявні в матеріалах справи докази, зокрема: повноважень представника Вороби?ової Олени Євгенiвни, що діяла від імені [PERSON] на пiдставi довiреностi справжнiсть пiдпису на якiи? засвiдчено Нiколасом Маурер, заступником Hoтapiyca, нотарiальної служби Енге-Цюрiх, Швеи?царська Конфедерацiя 12 липня 2024 року, реєстровии? (ВК) № 4З10, на якiи? проставлено апостиль Державною Канцелярiєю; доказ отриманий на вимогу ухвали суду про витребування доказів, яким є інформація повідомлена ГЦОСІ Державної прикордонної служби листом № 19/9004.25-Bux від 31.01.2025 року щодо не перетинання державного кордону України [PERSON] у період з 08.11.2017 по 28.08.2024 року; письмової вимоги від 30.05.2024 року про сплату боргу в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку, підписану безпосередньо [PERSON] ; докази надсилання цієї вимоги засобами поштового зв`язку УкрПошта (опис вкладення в цінний лист з трек номером 0113303814921 та фіскальний чек від 31.05.2024 року), які були долучені ПНКМНО [PERSON] на виконання ухвали про витребування доказів у справі. З огляду на встановлені судом факти вбачається, що 31.05.2024 року [PERSON] особисто підписувалась та надсилалась цінним листом з описом вкладення до нього засобами поштового зв`язку УкрПошта письмова вимога від 30.05.2024 року про сплату боргу в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», адресована [PERSON] , як іпотекодавцю. Інформація повідомлена ГЦОСІ Державної прикордонної служби листом № 19/9004.25-Bux від 31.01.2025 року підтверджує, що [PERSON] не перетинав державний кордон України у період з 08.11.2017 по 28.08.2024 року, а отже міг 30.05.2024 року підписати відповідну вимогу та самостійно 31.05.2024 року відправити її засобами поштового зв`язку, передавши для відправки таку письмову вимогу як цінний лист на відділення Укрпошти за адресою вул. Лесі Українки 24-Б, м Київ, 01133. Суд за сукупністю доказів у справі, застосовуючи стандарт більшої переконливості доказів над менш переконливістю приходить до висновку, що обставина перебування [PERSON] на території України з 08.11.2017 по 28.08.2024 року є більш переконливою, враховуючи як надану інформацію від ГЦОСІ ДПСУ року листом № 19/9004.25-Bux від 31.01.2025 року, а також факт особистого підписання і відправку [PERSON] письмової вимоги від 30.05.2024 року, у зрівнянні з менш переконливим доказом, до якого суд ставиться критично, а саме довіреністю від 12 липня 2024 року, справжнiсть пiдпису на якiи? засвiдчено Нiколасом Маурер, заступником Hoтapiyca, нотарiальної служби Енге-Цюрiх, Швеи?царська Конфедерацiя, реєстровии? (ВК) № 4З10, на якiи? проставлено апостиль Державною Канцелярiєю Кантону Цюрiх, Швеи?царська Конфедерацiя 15 липня 2024 року, за № 700691/2024, за відсутності інших доказів у цій справі, які мав право подати і [PERSON] і сам [PERSON] , як особисто так і через своїх представників. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.\~ Сторони в\~договорі не\~можуть відступити\~від положень\~актів цивільного\~законодавства,\~якщо в\~цих актах\~прямо вказано\~про це,\~а також\~у разі,\~якщо обов`язковість\~для сторін\~положень актів\~цивільного законодавства\~випливає з\~їх змісту\~або із\~суті відносин\~між сторонами\~(ч.\~1,\~ч.\~2,\~ч.\~3\~ст.\~6\~Цивільного кодексу\~України). Досліджуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що положення п.3 Договорів купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №736, №737 суперечить положенням ст. 627 ЦК України, ст. 1087 ЦКУ, ч.\~5\~ст.\~130\~ЗК України та постанови НБУ №148 від 29.12.2017 року, оскільки Сторони договору на власний розсуд змінили імперативний припис ч.5 ст. 130 ЗК України, який вказує що розрахунки, пов`язані із сплатою ціни земельних ділянок сільськогосподарського призначення за цивільно-правовими угодами, провадяться виключно в безготівковій формі, а тому такі правочини є недійсними. Викладені [PERSON] заперечення щодо форми розрахунку за Договорами купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козловою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №736, №737 містять лише посилання на приписи частини п`ятоі? статті 130 ЗК Украі?ни, яка передбачає безготівкову форму розрахунку за придбання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а тому по суті своїх аргументів Відповідач 2 погоджується з доводами Позивача. Суд погоджується з доводами Позивача про недійсність оскаржуваних договорів купівлі продажу предмету іпотеки від 09.08.2024 року, через порушення [PERSON] визначеного сторонами порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку передбаченого пунктом 5.7 Договору іпотеки від 09.09.2014\~року,\~посвідчений ПНКМНО\~Шевельовою В.М.,\~зареєстровано у\~реєстрі за\~№764 у якому вказано, що Звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом застосування позасудових способів може бути застосовано Іпотекодержателем в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але не пізніше набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідач 2 зазначив про необхідність врахування судом правових висновків, викладених у постанові Великоі? Палата Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі No 760/14438/15-ц, де зазначається, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статеи? 36, 37 закону Украі?ни «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, якии? здіи?снюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовии? спосіб урегулювання спору, якии? сторони встановлюють самостіи?но у договорі. З урахуванням вимог статеи? 328, 335, 392 ЦК Украі?ни у контексті статеи? 36, 37 Закону Украі?ни «Про іпотеку суди не наділені повноваженнями звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Такий правовий висновок не є релевантним до фактичних обставин цієї справи, оскільки в даному конкретному випадку звернення стягнення хоч і відбулося в позасудовому порядку проте в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» шляхом продажу предметі іпотеки третій особі від імені іпотекодавця, тоді як правовий висновок по-перше стосується звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, що є відмінним від обставин цієї справи, а по друге даний висновок суду не спростовує того, що сторонами було передбачену умову визначену у п.5.7 Договору,\~яка не\~суперечить законодавству\~та судовій\~практиці викладеній\~зокрема у постанові Великоі? Палата Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі No 760/14438/15-ц. Суд зауважує, що визнання недійсними Договорів купівлі-продажу\~предмету іпотеки\~від 09.08.2024\~року,\~посвідченого Приватним\~нотаріусом Обухівського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Козловою\~Н.В.,\~зареєстровано у\~реєстрі за\~№732;\~за №736;\~за №737\~є похідними\~вимогами Позивача,\~оскільки останні\~слідують з\~недійсності Договору іпотеки від 09.09.2014 року, укладений між [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] , як Іпотекодержателем посвідчений ПНКМНО [PERSON] , зареєстровано у реєстрі за №764, який суд визнав недійсним, а тому посилання Позивача на інші підстави недійсності Договорів купівлі-продажу предмету іпотеки, як результат звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі недійсного договору іпотеки за фактичними обставинами справи не несуть вирішального значення, хоча і враховуються судом як окремі порушення законодавства. Посилання Відповідачем 2 на безпідставність доводів Позивача щодо свідомого заниження ціни продажу предмету іпотеки спростовується наявними у матеріалах справи доказам, зокрема у Довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої за допомогою Єдиної бази даних звітів про оцінку 08 серпня 2024 року, унікальний номер 201-20240808-0008212230 вартість земельної ділянки, що продається за цим Договором, становить 668\~648,96 грн.; у Довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої за допомогою Єдиної бази даних звітів про оцінку 08 серпня 2024 року, унікальний номер 201-20240808-0008214012 вартість житлового будинку, що продається за цим Договором, становить 66\~891\~997,90 грн., а також звіти про оцінку спірного майна від незалежного оцінювача ТОВ «АН ДІОН ВЕСТ», що підтвержують що продаж за домовленістю сторін було здійснено за ціною яка значно нижча за звичайні ціни на цей вид майна, що є порушенням вимог ч.6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Суд вважає необґрунтованим посилання Відповідачем 2 на необхідність врахування судом під час вирішення спору висновків викладених у постанові від 04.05.2022 року у справі No761/28949/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що «вже звертала увагу на те, що нарахування інфляціи?них втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК Украі?ни є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту маи?нового права та інтересу, якии? полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляціи?них процесів та отриманні компенсаціі? боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошовоі? суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великоі? Палати Верховного суду від 19.06.2019 року у справах 703/2718/16-ц, No646/4523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі No 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі No902/417/18, від 31 жовтня 2018 року у справі No 202/4494/16-ц. Відповідні правові висновку ухвалені судами за інших обставин справи, а тому є не релевантними, враховуючи що предметом спору у цій справі є вимоги щодо недійсності правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння, а не вимоги про стягнення матеріальних втрат кредитора відповідно до статті 625 ЦК Украі?ни. Що стосується поданої Позивачем заяви про зміну предмету позову, шляхом доповнення первісним позовних вимог новими суд зазначає наступне. У постанові від 22.07.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/18389/20 зробив правовий висновок, що зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Верховний Суд підкреслив, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Верховний Суд\~зазначив,\~що необхідність\~у зміні\~предмету позову\~може виникати\~тоді,\~коли початкові\~вимоги позивача\~не будуть\~забезпечувати чи\~не в\~повній мірі\~забезпечать позивачу\~захист його\~порушених прав\~та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. При цьому Верховний Суд зазначив, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі 922/1249/17 та від 23 квітня 2019 року у справі 911/1602/18. Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретного позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) захоче скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги. Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував. Таким чином, законодавцем визначено право позивача змінювати предмет позовних вимог, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Слід зазначити, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, Постанові Верховного суду від 15.07.2021 року у справі №910/6820/20, Постанові Верховного суду від 01.07.2021 року у справі №910/4690/20. Суд вважає, що Позивач подаючи у підготовчому провадженні заяву про зміну предмета позову у справі заявивши позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не порушив приписи чинного законодавства щодо заборони одночасної зміни предмету і підстав позову, не змінив підстави позову, а лише доповним позовні вимоги більш ефективними з урахуванням актуальних правових висновків Верховного Суду. У постанові від 06.07.2022 року ВП ВС у справі №914/2618/16 (провадження №12-25гс21), зробила висновок, що Метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (пункт 37 постанови). У постанові\~від 16.06.2020\~року ВП\~ВС у\~справі №\~372/266/15-ц\~зробила висновок,\~що Власник\~з дотриманням\~вимог статей\~387\~і 388\~ЦК України\~може витребувати\~належне йому\~майно від\~особи,\~яка є\~останнім його\~набувачем,\~незалежно від\~того,\~скільки разів\~це майно\~було відчужене\~до того,\~як воно\~потрапило у\~володіння останнього\~набувача.\~Для такого\~витребування оспорювання\~наступних рішень\~органів державної\~влади чи\~місцевого самоврядування,\~договорів,\~інших правочинів\~щодо спірного\~майна і\~документів,\~що посвідчують\~відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. близькі за змістом висновки, сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 147), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 1 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (пункт 46)). У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 51)). У постанові від 23.11.2021 року ВП ВС у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21), зробила висновок, що володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (пункт 67 постанови). Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовну презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності (пункти 62, 63 постанови). Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (пункт 64 постанови). Відповідно до статті 387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Велика Палата Верховного суду дійшла до наступних висновків щодо застосування норм матеріального права: «Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388\~ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. (п.п.145, 146 постанови ВП ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). У постанові від 21.12.2022 року ВП ВС у справі № 914/2350/18 (914/608/20) зроблено правовий висновок, що належний та ефективний спосіб захисту прав позивача визначається з огляду на обставини конкретної справи. Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. Речово-правові способи захисту прав особи (зокрема віндикація) застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами. Якщо спір стосується правочину (зокрема договору іпотеки), укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом (з приводу звернення стягнення на таке майно) мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Якщо спірне майно, на яке було звернено стягнення на підставі договору іпотеки, надалі відчужив іпотекодержатель скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав не може забезпечити поновлення прав позивача. Позивачеві слід пред`являти віндикаційний позов до останнього набувача цього майна. Натомість у разі якщо спірне майно, на яке було звернено стягнення на підставі договору іпотеки, залишається у володінні іпотекодержателя (тобто не відбулось подальшого відчуження такого майна), відносини між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо такого майна мають договірну природу, що зумовлює можливі способи захисту прав. За вказаних вище обставин незастосовні речово-правові способи захисту. При цьому для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за АТ «Мегабанк», позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Задоволення такого позову зумовлює внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстр) відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. При цьому важливо уникати надміру формалізованого підходу до заявлених позовних вимог, відмова в позові виключно з причини відсутності посилання на певний спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, не відповідає загальним засадам господарського та цивільного судочинства. ВП ВС також зауважила, що в подібних спорах важливим є вжиття відповідних заходів забезпечення позову, які можуть не допустити подальшого відчуження нерухомого майна, тим самим забезпечивши позивачеві ефективну можливість захистити свої права без необхідності повторного звернення до суду. У постанові від 08.01.2025 року Касаційного Цивільного Суду у складі Верхавного Суду у справі № 760/21831/18 викладено наступний правовий висновок: Доводи відповідача про те, що визнання недійсним договору купівлі-продажу є порушенням його права як добросовісного набувача на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є безпідставними, оскільки після визнання договору купівлі-продажу недійсним, сторона покупця не буде змушена самостійно шукати способи компенсації понесених нею втрат, оскільки закон передбачає чіткий механізм захисту прав покупця у такому випадку. Відповідно до положень цивільного законодавства, недійсність договору передбачає відновлення сторін у початковий стан, що означає повернення покупцю сплачених ним коштів або відшкодування вартості майна іншим способом, передбаченим законом. Таким чином, інтереси покупця будуть захищені в рамках встановленого правопорядку, і це усуне необхідність у додаткових діях для відшкодування збитків. Суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту прав з урахування поданої заяви про зміну предмета позову відповідає правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами з огляду на наступне. Враховуючи, що Позивач і [PERSON] , як правонаступник [PERSON] були пов`язані зобов`язально-правовими відносинами на підставі укладеного Договору іпотеки від 09.09.2014 року, укладений між [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] , як Іпотекодержателем посвідчений ПНКМНО [PERSON] , зареєстровано у реєстрі за №764, а Позивач і [PERSON] не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, оскільки [PERSON] від імені Позивача в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» шляхом продажу відчужив предмет іпотеки на користь [PERSON] , а тому не мають договірного характеру, тому Позивач обрав належний та ефективний спосіб захисту пред`явивши до [PERSON] позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню, оскільки у зв`язку із недійсністю Договору іпотеки від 09.09.2014 року, посвідченого ПНКМНО Шевельовою В.М., зареєстровано у реєстрі за №764 продаж спірного нерухомого майна [PERSON] від імені Позивача на користь [PERSON] відбувався незаконно, що свідчить про набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно, що належить Позивачу без відповідної правової підстави. Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідачів 28 296,80 грн. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок незаконний дій відповідачів щодо заволодінням нерухомим майном позивача і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають\~ст.141 ЦПК України.\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved