Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позовні вимоги. Уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Шийка І. І. 23.09.2024 року (вх.\~№ 21429) звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою (документ сформований у системі «Електронний суд» від 22.09.2024 року), у якій просить суд Скасувати (зняти) обтяження заборону на нерухоме майно на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 6187482, власницею якого є [PERSON] , що було накладене на підставі листа Опікунської ради Залізничного району за № 22/148-04 від 27.01.2005 року в інтересах [PERSON] , [INFO] , внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором: перша львівська державна нотаріальна контора; реєстраційний номер обтяження: 1659544 від 07.02.2005 року 10:10:27, вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка є власницею 27/50 частини житлового будинку [ADDRESS] з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування після смерті свого сина [PERSON] . У травні 2023 року позивачка дізналася про наявність обтяження на житловий будинок [ADDRESS] на підставі листа Опікунської ради Залізничного району за №22/148-04 від 27.01.2005 року. Першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області на адвокатський запит представника позивача надано копії документів, які стали підставою для реєстрації Першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області на житловий будинок [ADDRESS] . З приводу зняття обтяження з житлового будинку [ADDRESS] накладено в інтересах [PERSON] , [INFO] до Залізничної адміністрації Львівської міської ради звернувся представник позивача, проте було відмовлено без належного обґрунтування та з підстав, які на момент подання вищевказаного звернення були відсутні. Вважає, що наявність тривалої заборони на житловий будинок [ADDRESS] , порушує права власника майна вільно розпоряджатися майном. За таких обставин просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого\~розподілу судової\~справи між\~суддями від\~23.09.2024\~року визначено\~головуючого суддю\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова \~Кирилюка А.\~І. (а.с. 25). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.09.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 26-27). Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~05.12.2024\~року закрито\~підготовче провадження,\~справу призначено\~до судового\~розгляду по\~суті (а.с. 62-63). Позиція сторін по справі. Представник позивача Шийка І. І., вимоги позовної заяви підтримав, просив суд такі задовольнити у повному обсязі. Уповноважений представник відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради просила у позові відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлено про дату, час і місце судового засідання, причин неявки суд не повідомила, письмові пояснення не подавала. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка приймає участь у справі, ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи за позовом, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. З довідки\~виданої Обласним\~комунальним підприємством\~«Бюро технічної\~інвентаризації та\~експертної оцінки»\~ від\~09.02.2024\~року за\~№630,\~вбачається що\~станом на\~29.12.2012\~року житловий\~будинок [ADDRESS] \~під забороною,\~заставою та\~арештом не\~перебуває. (а.с. 8). На підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофеєвим О. В. від 31.10.2012 року зареєстрованого в реєстрі за №774 [PERSON] став власником 27/50 частини житлового будинку [ADDRESS] . (а.с. 9). Як вбачається\~з інформаційної\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна №\~345568158\~від 06.09.2023\~року,\~Першою Львівською\~державною нотаріальною\~конторою зареєстровано\~обтяження від\~07.02.2005\~року за\~№ 1659544\~про заборону\~на нерухоме\~майно на\~житловий будинок\~ [ADDRESS] \~накладене на\~підставі листа\~Опікунської ради\~Залізничного району\~за №22/148-04\~від \~27.01.2005\~року,\~яке по\~сьогоднішній день\~ не\~вилучено. (а.с. 13). Відповідно до\~листа Залізничної\~ районної\~адміністрації Львівської\~міської ради\~за №22/148-04\~від \~27.01.2005\~року вбачається,\~що заборона\~на відчуження\~житлового будинку\~ [ADDRESS] \~накладено в\~інтересах [PERSON] ,\~ [INFO] . (а.с. 14). З листа\~Залізничної районної\~адміністрації від\~10.04.2024\~року вбачається,\~що відповідачем\~відмовлено представнику\~позивача у\~знятті заборони\~на частину\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~посилаючись на\~те,\~що заява\~про зняття\~арешту подана\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~а заборона\~на частину\~житлового будинку\~накладалась відповідно\~до листа\~Залізничної районної\~адміністрації від\~27.01.2005\~№ 22/148-04\~в інтересах\~неповнолітньої [PERSON] .\~Окрім того,\~відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~щодо об`єкта\~нерухомого майна\~від 02.05.2023\~№ 330986588,\~заборона на\~іншу частину\~житлового будинку\~накладалась ВДВС\~Залізничного ЛМУЮ\~відповідно до\~ухвали Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~01.07.2004\~року. (а.с. 16). [PERSON] є власником 27/50 частини житлового будинку [ADDRESS] з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування після смерті свого сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.09.2024 року за №1031 виданим приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Г. В. (а.с. 19). Згідно витягу\~про реєстрацію\~в Єдиному\~реєстрі заборон\~відчуження об`єктів\~нерухомого майна\~за №2494214\~від 07.02.2005\~року до\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна 07.02.2005\~року внесено\~реєстраційний запис\~за №1659544,\~параметрами якого\~є заборона\~на нерухоме\~майно,\~а саме\~на житловий\~будинок [ADDRESS] ,\~підставою обтяження\~якого є\~лист Опікунської\~ради Залізничного\~району за\~№22/148-04\~від \~27.01.2005\~року. (а.с. 20). Згідно довідки\~№1691\~від 18.06.2024\~року виданої\~ЛКП «Сигнівка»\~інформації про\~зареєстрованих осіб\~у житловому\~будинку [ADDRESS] \~станом на\~31.10.2012\~року не\~має. (а.с. 42). Листом Залізничної\~районної адміністрації\~Львівської міської\~ради від\~16.10.2024\~року за\~№32вих-147375\~на адвокатський\~запит повідомлено\~щодо надання\~копій документів,\~що стосуються\~накладення в\~інтересах неповнолітньої\~ [PERSON] заборони\~на житловий\~будинок [ADDRESS] відповідно\~до листа\~№22/148-04\~від 27.01.2005\~Залізничної районної\~адміністрації,\~як органу\~опіки та\~піклування на\~території району\~проінформовано,\~що відповідно\~до номенклатури\~справ Залізничної\~районної адміністрації\~Львівської міської\~ради термін\~зберігання кореспонденції\~становить 5\~років. (а.с. 43). Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~01.07.2004\~році \~у цивільній\~справі №2-6229/04\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~30\~000\~грн 00\~коп.\~задоволено частково\~заяву та\~ухвалено заборонити\~проведення будь-яких\~дій на\~відчуження чи\~зміну власника\~ 27/50\~частин будинку\~по [ADDRESS] (та\~земельної,\~ділянки при\~ньому)\~власником якою\~відповідно до\~реєстру №\~6187482\~від 11.06.2004\~року є\~ [PERSON] (а.с. 46). Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~01.07.2004\~році заяву\~про забезпечення\~позову у\~цивільній справі\~№2-6229/04\~позовну заяву\~ [PERSON] \~залишено без\~розгляду,\~а ухвалу\~судді від\~01.07.2004\~року,\~якою заборонено\~проведення будь-яких\~дій на\~відчуження чи\~зміну власника\~-\~27/50\~частин будинку\~по [ADDRESS] (та\~земельної ділянки\~при ньому)\~власником якого\~відповідно до\~реєстру №6187482\~від 11.06.2004\~року є\~ [PERSON] \~ скасовано. (а.с. 47). Судом, також, досліджено копію витягу про державну реєстрацію прав №36982109 від 26.12.2012 року, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 395924460 від 20.09.2024 року, відповідь на адвокатський запит №644/01-16 від 08.08.2023 року, копію відповіді №250001-вих-49126 від 10.04.2024 року та інші наявні документи у матеріалах справи. Застосоване судом законодавство при розгляді справи. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року згідно Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Зокрема, згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Відповідно, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та/або розпорядженню своїм майном. Підставою звернення за захистом в судовому порядку є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном, за умови відсутності між сторонами спірних договірних правовідносин відносин. Характерною ознакою такого порушення права власності є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном. Таким чином для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Основного Закону України. Підсумки. Суд зазначає, що відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari\~v.\~Finland» від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). В данній справі позивачем доведено порушення його прав. Однак як убачається із матеріалів справи, [PERSON] є власником лише 27/50 частини житлового будинку [ADDRESS] з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування після смерті свого сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.09.2024 року за №1031. Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». За обставинами справи за відсутності доведення наявного «суспільного інтересу» для обтяження в здійснені права власності, існування в подальшому такого розцінюється, як втручання в мирне володіння майном позивача в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Враховуючи наведене, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку що такі слід задовольнити частково, оскільки позивач володіє лише є власником лише 27/50 частини вище вказаного житлового будинку. Судові витрати по справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у сумі 1\~211 грн. 20 коп. (а.с. 22). Зважаючи на те, що сторона позивача у судовому засіданні просила залишити судові витрати за позивачем, судовий збір покладається на позивача. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: partial