Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

10.03.2025\~Садгірським районним\~судом м.\~Чернівці отримано\~позовну заяву\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання дітей у якій позивачка просить суд стягнути із відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000 грн щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить стягнути із відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000 грн щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому розірвано. Від шлюбу мають двох спільних синів, які залишилися проживати із нею. Також зазначає, що відповідач не цікавиться життям дітей та не надає допомоги на їх утримання. Просить суд врахувати те, що знаходиться в скрутному матеріальному становищі, а діти потребують значних витрат, зокрема на навчання. Вважає, що відповідач повинен брати участь в утриманні дітей та може надавати таку допомогу, оскільки має нерегулярний дохід, а тому вважає справедливим розмір аліментів у сумі 10\~000 грн (по 5000 грн на кожну дитину). Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав. Вказаний позов отриманий судом 10.03.2025 та того ж дня, згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 11.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 26 березня 2025 року. Позивачка [PERSON] 24.03.2025 скерувала до суду заяву у якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а у випадку неявки відповідача не заперечила щодо заочного розгляду справи. Розгляд справи просила провести за її відсутності, оскільки перебуває на роботі. Про прийняте рішення просила повідомити. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явився, однак 26.03.2025 скерував заяву у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Погодився сплачувати аліменти, однак за станом здоров`я, не має змоги сплачувати аліменти у розмірі заявленому позивачкою. Просив призначити мінімальний розмір аліментів. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши письмові матеріали справи та наявні у них докази, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2010 року, який рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.05.2024 у справі № 726/908/24 розірваний. Згідно із даних копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 вересня 2011 року виконкомом Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, [PERSON] народився [INFO] у селі Кулівці Заставніського району Чернівецької області, про що складено відповідний актовий запис № 07, а його батьками є [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] (позивач у справі). Відповідно до даних копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 червня 2014 року виконкомом Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, [PERSON] народився [INFO] у селі Кулівці Заставніського району Чернівецької області, про що складено відповідний актовий запис № 04, а його батьками є [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] (позивач у справі). Також суду надано дані форми ОК-7 та ОК-5 із Пенсійного фонду України щодо [PERSON] відповідно до якого остання працює та має регулярний дохід. За 2024 рік у середньому у місяць дохід позивачки складає 30\~000 грн. Відповідач разом із заявою скерував до суду Витяг із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 72/25/539/В від 03.03.2025, згідно із яким [PERSON] є особою із інвалідністю ІІ групи. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, суд виходить із наступного. Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК України). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Станом на 2025 рік мінімальний гарантований розмір аліментів, для дітей віком від 6 до 18 років, становить 1598,00 грн. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У 2025 році для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум становить 3196 гривень. Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). Суд враховує\~і те,\~що обов`язок\~з утримання\~дітей лежить\~на обох\~батьках,\~а тому\~як мати,\~так і\~батько повинні\~нести витрати\~для забезпечення\~потреб дітей. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідачем не заперечено факт проживання дітей [PERSON] та [PERSON] із матір`ю (позивачкою у справі). При визначенні розміру аліментів в даному випадку, суд враховує факт проживання синів із матір`ю та, відповідно, перебування дітей на її утриманні; вік дітей; вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дітей; те, що обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Також суд бере до уваги і матеріальний стан позивачки, яка працює та має стабільний дохід, натомість відповідач не працює та є особою із інвалідністю ІІ групи, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має (доказів їх наявності суду не надано), жодних обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів не вказав, навпаки погодився сплачувати аліменти, однак у мінімальному розмірі, оскільки за матеріальним станом не має змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Враховуючи те, що діти проживають із мамою (позивачкою), остання вправі ставити на розгляд суду питання щодо стягнення аліментів із батька. При цьому, як вказано вище, саме отримувач аліментів обирає спосіб їх стягнення: у твердій сумі чи у частці від доходу. Доказів добровільної сплати коштів відповідачем на рахунок позивачки та надання фінансової допомоги на утримання синів суду не надано. Більше того, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом із тим, позивачкою у позові визначено розмір аліментів 5 000 грн на кожного сина, однак не доведено належними доказами необхідність сплати аліментів саме у такому розмірі, також не доведено можливість відповідача надавати допомогу саме у такому розмірі. При цьому відповідач погоджується сплачувати аліменти, однак у мінімальному розмірі, вказуючи на те, шо є особою із інвалідністю ІІ Групи, а тому не працює та за своїм матеріальним станом не може сплачувати аліменти у більшому розмірі. Таким чином, при визначенні розміру аліментів в даному випадку, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки, підлягають до часткового задоволення, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання кожного із синів, в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, з врахуванням величини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положень ст.180 СК України за якими обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, з урахуванням матеріального становища відповідача, відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивачки, так і відповідача та не буде порушувати майнові права дітей. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів зможе забезпечити дитині збереження належного матеріального рівня її утримання. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 10.03.2025. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що стосується судових витрат у справі, суд виходить із такого. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка була звільнена від сплати судового збору у справі при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач є особою із інвалідністю ІІ групи, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» теж звільняється від сплати судового збору у справі. Таким чином витрати на оплату судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі\~ст.\~51\~Конституції України,\~ст.ст.\~141,\~180-182,\~183,\~191\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: partial