Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 1.1 В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачкою [PERSON] у них є малолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 13.07.2022 шлюб розірвано. Судовим наказом Рівненського районного суду від 09.06.2022 із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частина заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.05.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 21.12.2022 було визначено місце проживання дітей разом з батьком за місцем його проживання. На сьогоднішній день діти постійно проживають з батьком, їм створені всі належні умови. Відповідачка життям дітей не цікавиться, вона не бачить дітей, не знає, як вони виглядають. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються батьком самостійно, діти знаходяться на повному його утриманні. Дубенський РВП ГУНП в Рівненській області було відкрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України - ухилення від сплати аліментів. Станом на 23.05.2024 заборгованість зі сплати аліментів становить 31 583 грн. Отже, внаслідок невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, страждають діти, порушуються їх права та законні інтереси, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 1.2 Представник відповідачки адвокат Сергатюк Ю.О. подала відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Дійсно на даний час шлюб між сторонами розірвано, діти проживають з батьком, бабусею та дідусем. Однак, відповідачка категорично заперечує той факт, що вона не виконує своїх батьківських обов`язків та самоусунулася від спілкування із дітьми, не приймає участі у вихованні та забезпеченні дітей. З моменту розлучення з позивачем відповідачка прикладає всіх зусиль, щоб домогтися зустрічі зі своїми дітьми та спілкування з ними хоча б по телефону. Проте, сам позивач заперечує проти того, щоб відповідачка спілкувалася з дітьми та приїжджала до них. Зі сторони відповідачки були здійснені неодноразові спроби побачитися з дітьми, коли вона приїхала з Польщі, привезла дітям подарунки, але позивач наказав дітям не спілкуватися з матір`ю та повернути усі подарунки. Таким чином в результаті маніпулювання свідомістю дітей, діти на захотіли спілкуватися з матір`ю. Згодом позивачем було заблоковано телефон відповідачки, вона не могла подзвонити ні до нього, ні до дітей. У своїх повідомленнях дітям відповідачка неодноразово писала, що любить їх та сумує. Щодо заборгованості по аліментах вказує, що відповідачка сплачувала позивачу аліменти у розмірі 2700 грн. та вважала, що такий розмір відповідає судовому наказу. Про заборгованість дізналася, коли вже з ініціативи позивача було відкрито кримінальне провадження, яке на даний час закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідачка не перебувала на жодних обліках в психіатрично-неврологічних диспансерах, не вживає алкогольні напої, наркотичних засобів, має бажання спілкуватися зі своїми дітьми, не вчиняла протиправних дій щодо дітей та лише в силу життєвих обставин: скрутного матеріального становища, відсутності власного житла, не мала змоги забрати дітей до себе та забезпечувати їхні потреби. Всі інформація, надана позивачем у позовні заяві є такою, яка негативно спотворює ставлення відповідачки до своїх дітей, завідомо неправдивою, штучно створеною виключно в особистих інтересах позивача, пов`язаних з ухиленням від мобілізації, та є такою, яка порушує насамперед середовище повноцінного розвитку та спілкування дітей з матір`ю. Тому вважають, що позивачем не доведено свідомого, умисного ухиляння відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, що може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 1.3 Позивач надав до суду письмові пояснення, згідно яких із запереченнями та фактами, викладеними у відзиві не погоджується та вважає їх такими, що не відповідають дійсності. Вказує що після розірвання шлюбу відповідачка не намагалася знайти з ним спільну мову щодо виховання дітей та не надавала будь-якої допомоги на їх утримання. Аліменти відповідачка почала сплачувати лише після звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Долучені до відзиву фотографії з дітьми, які були зроблені ще до їхнього розлучення, не можуть слугувати доказом надання матір`ю турботи та допомоги дітям. Будь-яких доказів, що позивач чинить відповідачці перешкоди у спілкуванні з дітьми, до матеріалів справи не надано, відповідач не зверталася до Органу опіки та піклування із заявою щодо встановлення порядку побачень з дітьми, як і не зверталася до суду із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Зазначені обставини ще раз підтверджують не бажання відповідачки приймати участь у вихованні дітей. ІІ. Заяви та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою суду від 14.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.10.2024 закрито підготовче провадження. 2.2. В судовому позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що після розірвання шлюбу відповідачка не приїжджає до дітей, їхнім життям не цікавиться, у школі не з`являється. З дітьми спілкується лише у вайбері, пише їм привітання з днем народження та святами. Позивачу якщо потрібно оформляти якусь допомогу, а відповідачка не позбавлена батьківських прав, необхідний від неї дозвіл. Однак, так як вони з відповідачкою не спілкуються взагалі, він вважає за необхідне позбавити її батьківських прав. Відповідачка до дітей взагалі не проявляє уваги, не виховує їх, в школу на перший та останній дзвінок до дітей також не з`явилася. Коли в дітей було день народження, вона запитала, чи можна їй приїхати, позивач сказав звичайно що можна, але вона так і не приїхала. Син каже, що вже навіть забувся як мати виглядає. Те що відповідачка пише дітям привітання, вони навіть не хочуть цього читати, лише приходять та показують йому, що вона написала. Востаннє відповідачка приїжджала до дітей 18 грудня 2022 року. До того, як вони з відповідачкою розвелися, то проживали разом, але і тоді відповідачка влітку залишала дітей та їхала на роботу, бо не хотіла з ними бути. Кошти, які заробляла, витрачала лише на себе, а він заробляв і на неї, і на дітей. На даний час він сам працює на СТО та отримує мінімальну заробітну плату. Також зазначив, що аліменти згідно судового наказу відповідачка платить як їй виходить, розмір аліментів становить 2000-3000 грн., тому він сам намагається утримувати дітей. Щоб отримати допомогу на дітей, йому також потрібна згода відповідачки, що ускладнює цей процес. Вважає, що відповідачку необхідно позбавити батьківських прав, так як вона мати лише на папері. Якби вона виявляла якесь бажання спілкуватися з дітьми, він би цієї заяви не подавав. Сам до відповідачки також не телефонує, щоб уникнути пліток. На даний час іншої жінки не має. З дітьми про матір він не розмовляє, бо вони навіть не хочуть чути про неї. Одного разу відповідачка запропонувала, щоб він з дітьми поїхав в дитячу кімнату, щоб там з ними зустрітися. Він поговорив про це з дітьми, сказав, що там буде мама, то син сказав, якщо вони поїдуть, то він втече. Син так налаштований до матері, бо коли вони з позивачем сварилися як були ще в шлюбі, вона йшла від нього, але поверталася, і коли востаннє повернулася, то пообіцяла сину, що його ніколи не покине. Але пішла і нікому нічого не сказала. Вважає, що відповідачка може бачитися з дітьми і без його на це дозволу. Підтвердив, що один раз було таке, що відповідачка викликала поліцію і щодо нього склали протокол, бо між ними виник скандал, але фізичної сили до неї не застосовував. Штраф за вказане правопорушення він сплатив. Один раз було таке, що він її штовхнув, коли відповідачка кинулася до нього з ножем. Також коли вони з відповідачкою жили разом, вона била дітей за те, що вони погано вчили уроки. Також позивач підтвердив, що дійсно був випадок, коли відповідачка приїжджала з сестрою до дітей, але у них в той час була температура і він не вважав, що це час з ними гратись, тоді з дітьми гралася сестра відповідачки, а сама вона сиділа в кімнаті і плакала, бо діти до неї не пішли. Це було 18 грудня 2022 року. 2.3. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що всі обставини, викладені у позові не відповідають дійсності. Пояснила, що вона не наркоманка, не вживає алкоголь, щоб її позбавляти батьківських прав. Позивач сам не дозволяє їй спілкуватися з дітьми, коли вона приїжджала до них, казав дітям, щоб з нею не гралися. Вона хоче спілкуватися з дітьми, хоче їх бачити, тільки щоб колишній чоловік не заперечував цьому. Вона пише дітям повідомлення, однак вони їй не відписують. Підтвердила, що востаннє бачила дітей в кінці 2022 року, коли приїхала з Польщі. Вона знає, де діти навчаються, де живуть, але за місцем їхнього проживання не може прийти до них, бо позивач не дозволяє, погрожує їй, щоб вона не бачилася з дітьми. В школу не приходить, бо позивач так налаштував дітей, що вони з нею спілкуватися не будуть. В орган опіки та піклування вона не зверталася, щоб їй допомогли бачитися з дітьми, бо з ними спілкується позивач і вони приймуть його сторону. Вона трохи боїться свого колишнього чоловіка, він така людина, що від нього можна очікувати чого завгодно. Коли вони жили разом, він неодноразово застосовував щодо неї фізичне насильство, бив по голові, зверталася з цього приводу до правоохоронних органів та було складено протокол. Підтвердила, що дійсно було таке, що позивач дозволив приїхати до дітей на день народження, однак вона не змогла приїхати, бо тоді захворіла, навіть на роботу не ходила. Також зазначила, що вона дітей ніколи не била, вона їх любила, і це все наклеп позивача, щоб виграти цю справу. Просить дати їй ще один шанс, вона дійсно хоче спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому житті. 2.4. Представник відповідачки адвокат Сергатюк Ю.О. пояснила, що сторона відповідача позов не визнає із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вимоги СК України передбачають перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зі змісту позовної заяви не вбачається жодних підстав, які передбачені у ч. 1 ст. 164 СК, відповідачка не перебуває на обліку в психіатрично-неврологічних диспансерах, не вживає алкогольні напої, наркотичних засобів, має бажання спілкуватися зі своїми дітьми, не вчиняла протиправних дій щодо дітей, не ображала, не принижувала дітей, та лише в силу життєвих обставин, скрутного матеріального становища, відсутності власного житла не має змоги забрати дітей до себе, здійснювати за ними догляд та забезпечувати їхні потреби. Позивачем не надано жодного відповідного доказу вживання відповідачкою алкоголю, наркотичних засобів, застосування відносно дітей фізичного насильства, або інших ознак, які передбачають підставу для позбавлення батьківських прав. Вважає, що процес позбавлення відповідачки батьківських прав зумовлений у тому числі і поведінкою батька, який своїми діями налаштовує дітей проти матері та перешкоджає зустрічам з останніми. Просить також врахувати той факт, що відповідачка має підстави боятися за своє здоров`я при відвідуванні дітей. Натомість, в матеріалах справи містяться докази, такі як фото матері з дітьми та вайбер-листування, де відповідачка своїми діями показує, що вона має щире бажання приймати участь у житті дітей, любить їх, хоче спілкуватися з ними, допомагати, чим може, не зважаючи на складне матеріальне становище. Щодо несплачених аліментів дійсно матір зобов`язана утримувати дітей на рівні з батьком, проте в силу певних життєвих обставин наразі через відсутність коштів вона не може повністю погасити заборгованість зі сплати аліментів і згідно закону дана обставина не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Також зазначила, що позивачем не доведено винної поведінки відповідачки, хоча такий обов`язок покладено саме на нього. Щодо висновку органу опіки та піклування зазначила, що даний висновок містить лише рекомендаційний характер і такої позиції підтримується і Верховний Суд. Також просить врахувати той факт, що такий висновок орган опіки та піклування міг дати під впливом позивача. Також, очевидним у даній справі є факт того, що відповідачка звернулася до адвоката за правовою допомогою, з`являється особисто у судові засідання, тобто вона всіма своїми діями показує, що їй не байдуже, вона хоче дивитися за своїми дітьми, і сторона відповідача наголошує на цьому. Вважає, що жодних доказів, які могли б свідчити про реальну необхідність позбавлення відповідачку батьківських прав суду наведено не було. Вважає, що відповідачка заслуговує на ще один шанс і покращить своє ставлення до дітей, налагодить з ними своє спілкування і таких захід як позбавлення батьківських прав є надто суворим у даній ситуації. Тому просить відмовити у задоволенні позову 2.5. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив: він є похресником та двоюрідним братом позивача, вони проживають по сусідству, у [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] не бере ніякої участі у вихованні дітей, бачив її дуже давно, кілька років тому, коли вона пішла від [PERSON] . У [PERSON] двоє дітей, [PERSON] та [PERSON] , скільки років дітям не може сказати. Свідок часто буває у позивача вдома, десь раз чи два на тиждень. Він все життя живе по сусідству, до позивача приходить десь з шести років. Точної дати, коли позивач і відповідачка розлучилися не пам`ятає, але це було давно. Очевидцем скандалів у сім`ї сторін не був. Бувало таке, що він приходив, говорив з дітьми про матір, то діти казали, що вони її навіть бачити не хочуть, чому, вони йому не пояснювали. Позивач при ньому з дітьми про матір не говорив. Але свідку казав, що вона не приймає участі у їх вихованні, зі слів позивача знає, що коли в [PERSON] було день народження, вона його привітала, то він навіть не хотів на це повідомлення ніяк реагувати. Те, що [PERSON] не бере участі у вихованні дітей, частково дізнався від позивача, але він це також бачить, так як живе неподалік. 2.6. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення наступного змісту: [PERSON] є її рідною сестрою. Коли вона з сестрою останній раз відвідували дітей, [PERSON] приїхала з Польщі, привезла дітям подарунки, солодощі, [PERSON] подзвонив дітям і сказав, щоб вони все повернули назад, щоб діти з ними не спілкувалися, не гралися, а також щоб не пускали їх в кімнату. Потім він подзвонив [PERSON] і погрожував, що може викинути їх через вікно, а вона в цей момент була з сестрою і та їй передала його слова одразу. Цей випадок був десь два роки тому. Також підтвердила, що стосунки між позивачем і відповідачкою були не дуже хороші, коли вони жили разом, часто сварилися. Після розлучення вони ще деякий час були з відповідачкою у стосунках, ходили в кафе, в цей час вони жили у [PERSON] . Був випадок, що [PERSON] купив дивана, але коли вони з [PERSON] сварилися, він зламав ніжки в того дивана, голосно гримав дверима, і її саму (свідка) відпихнув до стіни. Вважає, що ставлення [PERSON] до [PERSON] могло вплинути на думку дітей про матір, бо діти все чують, що говорять дорослі. Також одного разу був такий випадок, коли [PERSON] ще до розлучення жила з дітьми у них, то [PERSON] взяв [PERSON] і на емоціях дуже довго з ним говорив, коли [PERSON] прийшов в хату, він дуже довго плакав, коли [PERSON] поїхав, хлопчик розповів, що батько сказав, якщо той з ним не поїде, він віддасть їхнє двохярусне ліжко сусідському хлопчику. Тому вважає, що дітям можуть наговорити такого, що діти будуть проти них. Сама не проти поїхати побачитися з племінниками, хоче цього, але щоб ніхто зі сторони позивача не тиснув на дітей, бо як вони з [PERSON] приїжджали до дітей останній раз, атмосфера в хаті була дуже напружена, це було в кінці 2022 року. Позивач є сам по собі трохи агресивною людиною, маніпуляції, шантажі з його боку бувають часто, тому не думає, що [PERSON] повністю безпечно їздити туди самій. Коли [PERSON] була в Польщі, то вона (свідок) один раз приїжджала до дітей сама, то мати позивача не проти була, що вона з дітьми гралася та спілкувалася. Але коли зайшов [PERSON] , відразу почав на неї нападати, що це вона тут робить і щоб пішла звідси, він навіть їй не дає бачитись з дітьми. Також підтвердила, що відповідачка перераховувала позивачу аліменти на дітей, коли тільки приїхала із Польщі, то скинула відразу велику суму, а потім меншими сумами давала кошти на дітей. Останнім часом [PERSON] не скидала коштів, бо їй врізали заробітну плату. 2.7. В судовому засіданні було заслухано думку дитини [PERSON] , [INFO] : дитина вказала, що проживає з татом [PERSON] , а маму звати [PERSON] . Мама до них не приїжджає, на день народження лише прислала смс-повідомлення. Перестала мама приїжджати десь приблизно три роки тому, чому він не знає, і його вже це не засмучує, він вже звик. Їй ніхто не забороняв спілкуватися з ними, вона сама не хоче. Йому тато також не забороняє спілкуватися з мамою, але він з мамою вже не хоче спілкуватися. З татом у них хороші відносини, вони разом їздять на відпочинок в Хрінники, в Скай-АП в м. Рівне. Тато дарує подарунки, мама лише сьогодні щось подарувала, але йому навіть не цікаво, що там і він не дивився. Речі для школи також купує тато, любить гратися Лего , то тато йому також купує. Мама одного разу приїжджала до них додому, привозила подарунки. Коли він хворіє, медикаменти купує тато і бабуся. Підтвердив, що було таке, що мама приїжджала до них з своєю сестрою, що тоді сталося не знає. Також пояснив, що мамі не відповідає на повідомлення, бо не хоче. Вона багато разів від них втікала в с. Сатиїв. Сказав «втікала», бо вона брала свої речі, викидала через вікно, виходила, забирала їх і йшла, чому не знає. Коли вони вчили уроки, то вона ручкою йому вколола ногу. Це було, коли він був у другому класі. На даний час не знає, чи готовий дати мамі шанс, щоб налагодити відносини з нею. 2.8. Дитина [PERSON] , [INFO] , розхвилювалася, заплакала, тому суд, щоб не травмувати дитину, яка не захотіла приймати участі у судовому процесі, дозволив їй разом із представницею ювенальної превенції покинути зал судового засідання. 2.9. Представник позивача адвокат Конечний М.Г. в судовому засіданні позов підтримав, додатково вказав, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не підтримує їх морально, фізично, матеріально. В судовому засіданні було заслухано сина сторін, який вказав, що вже три роки не спілкується з матір`ю та не бажає з нею спілкуватися, батько його не змушує відмовитися від спілкування з матір`ю. Донька сторін також не бажає спілкуватися з матір`ю. У відзиві на позовну заяву сторона відповідачки стверджує, що мати виявляє бажання спілкуватися з дітьми, але позивач їй забороняє, однак дій з боку відповідачки спрямованих на виправлення цієї ситуації, чи то звернення до поліції, чи до відповідних органів, відповідачкою вчинено не було. Крім того, було озвучено висновок органу опіки та піклування, де зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дітей. Тому, враховуючи сукупність доказів, зазначених у позовній заяві, в поясненнях сторін, просить позов задовольнити у повному обсязі. 2.10. Представник органу опіки та піклування Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить розглянути справу без участі представника за наявними в матеріалах справи документами. ІІІ. Фактичні обставини справи. 3.1. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2013, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13.07.2022 розірвано. А також [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11, 7, 9). 3.2. 09.06.2022 Рівненським районним судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частина заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.05.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 09.06.2022 (а.с.12). 3.3. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21.12.2022 визначено місце проживання дітей разом з батьком (а.с.13-14). 3.4. Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні №232/02-14 від 21.05.2024, [PERSON] зареєстрований з дітьми: [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок належить на праві приватної власності батькові позивача - [PERSON] (а.с.16-19). Матір дітей [PERSON] ще з 29.12.2012, тобто і до укладення шлюбу з позивачем, і під час шлюбу, і після його розірвання зареєстрована за іншою, ніж діти, адресою: [ADDRESS] (а.с. 42, 89). 3.5. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.05.2024 встановлено, що в будинку, де проживає сім`я позивача, створені всі умови для належного догляду за дітьми, їх навчання та виховання. Сім`я має на утримання домашнє господарство, діти забезпечені всім необхідним (а.с.15). 3.6. [PERSON] навчається у 4 класі Опорного закладу ««Малошпаківський ліцей Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області», [PERSON] навчається у 3 класі цього ж навчального закладу. Згідно довідки та характеристик, наданих закладом освіти, батько школу відвідує систематично, зовнішній вигляд учнів охайний, акуратний. З 01.09.2022 вихованням [PERSON] займається батько, бабуся та дідусь. Батько постійно цікавиться навчанням сина і доньки, відвідує школу. Мама навчанням дітей не цікавиться, в школі не була (а.с.20-22). 3.7. З гідно виписок із медичної карти амбулаторних хворих дітей [PERSON] та [PERSON] , на амбулаторний прийом до сімейного лікаря їх приводить тато (а.с.23-24). 3.8. Також, судом встановлено, що за заявою [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР від 14.06.2023 про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України та розпочато досудове розслідування. Постановою дізнавача сектору дізнання Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 31.07.2023 кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.25-26). 3.9. Згідно розрахунку, наданого Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області від 23.05.2024, заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 23.05.2024 становить 31 583,00 грн. При цьому, в листопаді 2022 року відповідачка сплатила аліменти один раз загальним розміром 19231 грн.; у квітні 2023 року сплатила аліменти в розмірі 2500 грн., у червні - 11000 грн., у серпні 8000 грн., у листопаді 7612 грн.; а в 2024 році в січні, лютому і квітні сплатила по 3806 грн. за кожен місяць, а загалом в розмірі 59761 грн. (а.с.27-28). 3.10. [PERSON] працює в ФОП [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів згідно трудового договору від 01.06.2022. Сума його нарахованого доходу за період з листопада 2023 року по квітень 2024 року становить 44 740, 00 грн., з якого вирахувано ще 15420,1 грн. податків та зборів, тож в середньому за 1 місяць позивачу залишається по 4886,65 грн. Крім того, він отримує соціальну пільгу - в листопаді і грудні 2023 року по 2684 грн., а з січня по квітень 2024 року включно - по 3028 грн. щомісячно (а.с.29-30). 3.11. Згідно характеристики, наданої ФОП [PERSON] , [PERSON] за час роботи зарекомендував себе позитивно як фахівець у певній галузі. Спокійний та врівноважений, скарг від клієнтів не надходило, лише позитивні відгуки (а.с.31). 3.12. Згідно характеристики, наданої старостою Малошпаківського старостинського округу Дядьковицької сільської ради від 27.05.2024, [PERSON] проживає в [ADDRESS] з батьками, має двох неповнолітніх дітей. Односельчани відзиваються позитивно, скарг щодо поведінки останнього не надходило (а.с.32). 3.13. Також, судом встановлено, що [PERSON] 15.06.2022 перетнула кордон України. Зі змісту позовної заяви слідує, що остання перебувала у Польщі на заробітках до 31.10.2022, це не заперечує і відповідачка, яка вказує, що до Республіки Польща їздила саме, щоб заробити кошти, і надає на підтвердження сторінку з паспорта громадянина України для виїзду за кордон. (а.с.87). Вказане підтверджується і тим, що саме в листопаді 2022 року відповідачка погасила значною мірою борг по сплаті аліментів (п.3.9). 3.14. Стороною відповідача до матеріалів справи надано копії квитанції про сплату [PERSON] аліментів, що в неї збереглися, а саме: 03.11.2022 - 3000 грн., 04.11.2022 - аліменти за вересень, жовтень, листопад 2022 у розмірі 6300 грн., 03.04.2023 - аліменти за грудень 2022, січень 2023 у розмірі 2500 грн., 22.06.2023 - аліменти за лютий, березень, квітень 2023 у розмірі 11 000 грн., 25.08.2023 аліменти за червень, липень, серпень 2023 - близько 8000 грн. (точна сума не читається через погану якість копії квитанції, в електронному варіанті при максимальному наближенні це чотиризначне число, що починається з цифри «8»), 16.11.2023 - аліменти за березень 2023 у розмірі 3806 грн., 21.11.2023 - аліменти за жовтень 2023 у розмірі 3806 грн., 29.12.2023 - аліменти за листопад 2023 у розмірі 3806 грн., 19.02.2024 - аліменти за грудень 2023 у розмірі 3806 грн. та 04.04.2024 - аліменти за січень 2024 у розмірі 3806 грн., тобто на загальну суму 49830 грн. Суд звертає увагу, що за останній період, коли справа перебувала в провадженні суду, відповідачка почала сплачувати аліменти регулярно (а.с.77-86). 3.15 Крім того, стороною відповідача долучено до матеріалів справи скріншот повідомлень у viber [PERSON] своїм дітям, а саме: привітання доньки з днем народження та сина з днем ангела та днем народження, а також повідомлення позивачу. Останнє наступного змісту: -Привіт. Як там діти? Я хочу дітям скинути гроші на солодощі. Скинь номер своєї картки, будь ласка. -Привєт діти добре. А гроши все через службу бо номер картки я чужим не даю. -Як діток здоров`я? А гроші не для тебе а для дітей і вони мені не чужі. Повідомлення залишилось без подальшої відповіді (а.с.91-92). В судовому засіданні позивач підтвердив, що він не бажає спілкуватись з відповідачкою і не хоче по суті вирішувати питання щодо життєдіяльності дітей з нею. Крім того, зі змісту позовної заяви слідує, що таке небажання отримувати від неї певні дозволи є і підставою звернення до суду. Вважає, що таким чином захищає інтереси дітей, яких вона покинула і які не хочуть з нею спілкуватись. 3.16. На підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень відповідачкою також надано до суду фотографії останньої з дітьми, однак без зазначення дати їх здійснення. В судовому засіданні визнає, що зроблені ще під час перебування в шлюбі (а.с.93-95). 3.17. Відповідно письмового висновку органу опіки та піклування Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26.09.2024 визнано неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачкою та вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.134-136). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайвищому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. 5.2. Під час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідачка останні роки не виконує належним чином свої батьківські обов`язки щодо малолітнього сина [PERSON] та доньки [PERSON] . Але доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено саме на позивача. Однак, позивач не зазначив, якими доказами підтверджується, що відповідачка не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які проживають з позивачем. Довідки з медичної установи та ліцею, у якому навчаються діти, не є беззаперечним доказом саме ухиляння відповідачки від виконання батьківських обов`язків, як і показання свідка [PERSON] , який є братом та похресником позивача і якому відомо про ситуацію саме зі слів позивача, тому його показання суд оцінює критично. При цьому те, що останні роки відповідачка не бачить дітей і не спілкується з ним на достатньому рівні визнає і вона сама. 5.3. Натомість, доводи позивача спростовуються показами відповідачки, зокрема остання вказала, що намагалася спілкуватися з дітьми, приїздила до них, привозила подарунки, однак діти не виявили бажання з нею спілкуватися та гратися, відповідачка пише дітям повідомлення, на які вони їй не відповідають, скриншотами переписки і поясненнями сина. Дані обставини також визнаються і самими позивачем та були підтвердженні показами свідка [PERSON] . Але не бажання малолітніх дітей спілкуватись з матір`ю впродовж останніх років не означає того, що вона свідомо усунулась від виконання батьківських обов`язків і що є підстави для такого надзвичайно грубого втручання як позбавлення батьківських прав відносно дітей. 5.4. Заслуговує на увагу показання свідка [PERSON] , яка хоч і є сестрою відповідачки, але сприймала ситуацію не з її слів, а безпосередньо як рідна тітка дітей. Свідок підтвердила, що разом із відповідачкою їздила до дітей, але атмосфера в хаті була напружена і що саме батько дітей заборонив їм спілкуватись з матір`ю і навіть брати подарунки від неї. Разом з тим, даний свідок вказала, що сам позивач агресивно настроєний щодо відповідачки і саме таке його ставлення могло вплинути на думку дітей про свою матір. Свідок бачила прояви агресії від чоловіка/колишнього чоловіка до своєї сестри і відчувала їх також на собі, вона, як і сестра, його побоюється, хоч хотіла би спілкуватись з племінниками частіше. 5.5. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків. При цьому, суд бере до уваги той факт, що відповідачка з`являється у кожне судове засідання та користується правовою допомогою, активно відстоює свою позицію, хоч і вона дійсно виглядає зляканою в присутності батька дітей. Також матір дітей в день засідання, коли мали заслуховувати їх думку, принесла їм подарунки, але діти навіть не відкрили їх в присутності батька. Що не характерно для дітей такого віку - відсутність цікавості до подарунків, але одночасно підтверджує правдивість слів свідка-сестри, що саме батько наказав не брати від матері подарунків та не відповідати на повідомлення ще кілька років тому і це сформувало подібну нестандартну реакцію дітей на подарунки матері. Їх навчили не брати подарунки від матері, бо вони живуть з батьком та його батьками і формуються під впливом саме батька. 5.6. Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, то такий документ має лише рекомендаційний характер і суд, оцінивши всі докази в сукупності, з ним не погоджується. Орган опіки та піклування мав би відстоювати інтереси дітей, допомогти цим дітям в межах компетенції, допомогти сім`ї налагодити втрачений зв`язок, щоб вони зростали в атмосфері любові від батька і матері, а не залишати дітей без моделі жіночої поведінки в сім`ї. Натомість, коли [PERSON] повідомила орган опіки та піклування, що її колишній чоловік чинив перешкоди у спілкуванні з дітьми і саме тому вона не брала участі у їхньому житті і вихованні, вони попросили її навести аргументи, чому матір не хоче, аби її позбавляли батьківських прав, і не вважали чіткою відповіддю те, що вона бажає залишатись матір`ю для своїх дітей. Орган опіки та піклування повірив на слово батьку дітей, що він жодним чином не перешкоджав у спілкуванні дітям з матір`ю і навіть, навпаки, хотів вплинути на дітей, щоб вони спілкувались і зустрічались. Проте, після повного судового розгляду справи, суду очевидно, що заявлена позиція батька не відповідає дійсності: він підтвердив, що був проти, аби матір спілкувалась з дітьми, коли приїхала їх навідати, з причини того, що вони були хворі, однак хвороба дітей не привід заперечувати їх зустрічі з матір`ю, а навіть навпаки. Позивач визнав, що не спілкується з відповідачкою і навіть не має такого наміру, а також переписка свідчить, що коли матір елементарно на цукерки хотіла в добровільному порядку надати кошти дітям, то саме батько їй не дав цього реалізувати, вважаючи її «чужою» і вимагаючи дій лише через орган державної виконавчої служби. І таке відношення до матері він формує у дітей, які в його присутності від матері і подарунки не беруть. Батько дітей ізолює їх не лише від матері, навіть коли вона проявляє хоч якісь зусилля для налагодження контакту, а й від її рідної сестри - тітки дітей, яка також намагається спілкуватись з племінниками і не може вільно цього робити. Орган опіки та піклування зробив висновок, що матір дітей не була позбавлена можливості звертатись до закладів освіти та медичних установ, щоб поцікавитись дітьми, і за бездіяльність та безініціативність відносно дітей вважають, що її треба позбавити батьківських прав і одночасно вказують, що вона не зверталась з заявами про перешкоди в спілкуванні в цьому ж висновку, коли вона їм прямо про це вказала. Однак, звернення матері дітей до відповідних органів навіть гіпотетично не може замінити спілкування з ними, а враховуючи умови, в яких проживають діти і відносини між їх батьками, то поява матері в школі могла викликати черговий конфлікт. Висновок органу опіки та піклування однобокий і суд не покладає його в основу ухвалення рішення. 5.7. Судом також було заслухано думку сина сторін [PERSON] , який вказав, що з мамою не спілкується майже три роки і не має бажання спілкуватися в подальшому. Однак, небажання 11-річної сина спілкуватися з матір`ю (як і реакція 10-річної дівчинки) не є підставою для позбавлення матері батьківських прав. Поведінка пояснюється образою хлопчика на жінку, яка, як він вважає, покинула саме їх з татом, а не лише тата. Суд звертає увагу спосіб, яким жінка залишили місце проживання, про який пояснив саме син: викинула спочатку сумку з речами через вікно, потім вийшла з дому, забрала речі і пішла. Так тікають не від дітей, а від того, кого бояться і хто може чинити протидію, коли побачить жінку із зібраними в сумку речами. А наявність конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, лише погіршує ситуацію, що склалася у сім`ї. 5.8. Також суд звертає увагу, що позивач пояснює, що матір покинула дітей, бо поїхала на роботу. Однак, сам позивач отримує невеликий легальний дохід, а відповідачка вирушила саме працювати, що визнають усі сторони. Крім того, вона повернулась в останній день жовтня 2022 року і одразу в листопаді сплатила частково борг по аліментами в розмірі майже 20 тис. грн. Тобто, матір дітей поїхала на заробітки, приїхала і передала кошти на утримання дітей. В подальшому платежі по сплаті аліментів не були регулярними, однак, вона їх робила і достатньо значними сумами, а в 2024 році вже і регулярно почала сплачувати аліменти власним дітям. Це свідчить про її спроби змінити ситуацію на краще, вона намагається знайти можливість заробити кошти і витрати їх на дітей. 5.9. Крім того, має значення період, коли зіпсувались відносини подружжя і розірвався контакт матері з дітьми, в тому числі через позицію батька. Це повномасштабне вторгнення в Україну окупанта російської федерації і умови воєнного стану, що тривають досі. Факти одноосібного виховання дітей, позбавлення батьківських прав матері дітей впливають на можливість чоловіка бути мобілізованим. Тому позиція сторони відповідача, що таким чином батьком намагається уникнути цього процесу може мати під собою певні підстави, адже і рішення про розірвання шлюбу, і рішення про визначення місця проживання дітей ухвалені саме в 2022 році. При цьому, відповідачка-матір дітей обидва позови визнала, на відміну від позову про позбавлення її батьківських прав відносно дітей, який вважає необґрунтованим і надмірним втручанням в її права як матері дітей. 5.10. Суд переконаний, що незважаючи на розлучення батьків, вони залишаються саме батьками для дітей і ні батько, ні матір не вправі одноосібно вирішувати долю неповнолітніх дітей чи намагатись позбавити іншого батька/матір батьківських прав відносно дітей для того, щоб не витрачати своїх зусиль на налагодження контакту з іншим батьком/матір`ю або на гармонізацію відносин дітей з батьком/матір`ю в умовах окремого проживання. Відповідачка винна в цій ситуації у тому, що не доклала достатніх зусиль, аби налагодити контакт з дітьми, коли її відносини з чоловіком погіршились, і не звернулась за юридичною консультацією вчасно, не звернулась за допомогою до відповідних інституцій, щоб мати змогу вільно бачити своїх дітей і приймати участь в вирішенні питань забезпечення їх життєдіяльності. Але і позивач не зробив над собою жодного зусилля, щоб обговорити питання виховання дітей з відповідачкою, він їй не дзвонить і взагалі не спілкується, а також не бажає присутності матері в житті дітей в принципі. В одного і іншого це позиція ображеного подружжя, а не свідомих батьків, які в першу чергу дбають про інтереси дітей, а не свої власні. За жодних умов не можна використовувати дітей для досягнення батьком своїх власних цілей, що не мають нічого спільного із забезпеченням інтересів дітей. 5.11. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення нею від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дітей. 5.12. В силу закону в суду є повний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень. Матір дітей не притягалась до адміністративної відповідальності ні за неналежне виконання батьківських обов`язків (бо за ч.1 ст. 184 КУпАП провадження закрито за малозначністю), ні внаслідок аморального способу життя (зловживання алкогольними напоями, вживання наркотичним засобами, дрібні крадіжчи чи хуліганства і т.д.), як не притягалась до адміністративної відповідальності і за несплату аліментів. При цьому, кримінальне провадження закрито саме з реабілітуючої підстави відносно неї - за відсутності складу адміністративного правопорушення і відповідна постанова до слідчого судді не оскаржувалась, тобто є чинною. Відповідачка виглядає охайно, чисто, адекватно реагує на складну обстановку, намагається заробити кошти для утримання дітей, за можливості їх побачити приносить подарунки. Зважаючи на все вищезазначене і те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд робить висновок про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] та доньки [PERSON] . Твердження позивача про злісне небажання відповідачки виконувати свої обов`язки по вихованню дітей безпідставне і суд це виснував за результатами тривалого розгляду справи. 5.13. При цьому, згідно усталеної судової практики та п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007, суд у цих конкретних обставинах справи відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав і одночасно попереджає відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей з покладенням контролю на відповідний орган опіки та піклування. В цій ситуації, матері дітей необхідно докласти зусиль, щоб налагодити контакт з дітьми, цікавитись їх життям і здоров`ям і приймати в житті дітей повноцінну участь, погасити борг зі сплати аліментів повністю та продовжувати їх сплачувати регулярно до припинення їх стягнення за відповідних підстав. Тому суд попереджає матір дітей про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, що вимагає більш активної позиції її як жінки, яка народила цих дітей і намагається залишитись їм матір`ю. А орган опіки і піклування повинен допомогти цій сім`ї як спеціально створений орган, щоб діти мали перед собою дві моделі поведінка - і жінки, і чоловіка, знали і відчували, що в них є двоє батьків, які дбають про них і родичі з двох батьківських сторін, і щоб матір не відправляли до ДВС тоді, коли вона бажає приймати участь в житті дітей. Суд наголошує, що в першу чергу мають бути якнайкраще забезпечені саме інтереси дітей. Цим керується суд і це ж нагадує органу опіки та піклування. Тому на Службу у справах дітей Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області суд покладає контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. 5.14. У підсумку суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. 5.15. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed