Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

04.03.2025 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 390897,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.09.2024 року відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 390000 грн., які зобов`язувався повернути до 03 лютого 2025 року, написавши про це відповідну розписку. Згідно умов розписки сума коштів надавалась у позику безпроцентно. Проте, після спливу строку позики ( 6 місяців) відповідач відмовився повертати позивачу позику, покликаючись на відсутність в нього коштів. Станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув борг, на звернення позивача про повернення позики не реагує, чим порушив виконання свого зобов`язання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою від 12.03.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального провадження. Призначено підготовче засідання на 31.03.2025. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Копію ухвали з позовною заявою та додатками направлено відповідачу. 12.03.2025 винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на банківські рахунки [PERSON] в межах суми позову в розмірі 390897,53 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Відповідач позов визнав, про що подав відповідну заяву. Також просив скасувати заходи забезпечення позову, оскільки є військовослужбовцем, має на утриманні дружину та неповнолітню дитину, а накладення арешту на його рахунки позбавило його засобів існування. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на таке. Згідно розписки від 04.09.2024, [PERSON] взяв у позику у [PERSON] 390000 грн. на термін шість місяців та зобов`язався повернути кошти в сумі до 03.02.2025 року. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг у встановлений строк не повернув. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконує, а тому заборгованість має бути стягнута з нього в судовому порядку з метою захисту порушеного права позивача. Позивач здійснено розрахунок 3% річних згідно вимог ст. 625 ЦК України, загальна сума яких становить 897,53 грн., а тому з відповідача слід стягнути 390897,53 грн. боргу. У статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем по справі, а саме 3028,00 грн. судового збору за пред`явлення позову та 484,50 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. 7 ст. 158 УПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Оскільки, відповідач є військовослужбовцем, у нього на утриманні знаходиться дружина та неповнолітня дитина, він не має іншого заробітку, а тому накладення арешту на його зарплатну картку, ставить його в скрутне матеріальне становище. За вказаних обставин заходи забезпечення позову, які були вжиті судом згідно ухвали від 12 березня 2025 слід залишити до вступу рішення в законну силу.

Outcome: approved