Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що з 15 січня 2013 року по 25 вересня 2023 року перебував з відповідачкою у шлюбі. Від шлюбу мають сина : [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою за місцем її проживання по [ADDRESS] . Через неприязні відносини які склалися між сторонами, відповідачка стала чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином. У зв`язку із недосягненням згоди між батьками щодо порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином, з огляду на його працездатність, просить визначити спосіб участі у вихованні сина [PERSON] шляхом призначення систематичних побачень без присутності матері, а саме : кожної суботи та неділі місяця з 10 до 18 години; у державні та релігійні свята з 10 до 18 години; у день народження дитини, тобто [INFO] кожного року з 11 до 18 години; щороку у день народження позивача - [INFO] з 11 до 18 годин ; у будь-який інший час за попередньою домовленістю та спільною згодою з відповідачкою. Водночас вважає, що має право забирати дитину особисто у встановленні для побаченні дні та години, без сторонніх осіб з попереднім попередженням про це матері та її повідомленням про місце перебування дитини, в тому числі без присутності матері. В судовому засіданні позивач позов підтримав, який просив задовольнити. У своєму поясненні послався на те, що відповідачка не надає можливості бачитися йому з сином [PERSON] . Зустрічі із сином відбуваються виключно у присутності відповідачки, через що він позбавлений права особистого спілкування з дитиною. Так як являється приватним підприємцем, то просив суд визначити спосіб участі у вихованні сина згідно з запропонованим графіком відповідно до позову, що відповідатиме інтересам дитини. Представник позивача Черкез М.І. у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. При визначенні способу участі позивача у спілкуванні із сином про який наведено у позові враховано вік дитини, працевлаштованість позивача та пов`язаним із цим графіком його роботи. Також просив при постановленні рішення по справі не враховувати висновок, наданий органом опіки та піклування Острицької сільської ради Чернівецького району, оскільки при його наданні не були враховані інтереси позивача, як батька. Час встановлений позивачу на спілкування з дитиною за даним висновком порушує його права на спілкування із сином, тим більше приймати участь у його вихованні. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов визнали частково та зазначили, що після припинення подружніх стосунків між стронами, відповідачка з сином проживає окремо від позивача. Позивач [PERSON] , як батько, сплачує аліменти на утримання сина, навідується до нього за місцем проживання. Відповідачка жодним чином не перешкоджає позичені спілкуватися з дитиною попри обраний ним судовий спосіб вирішення питання його участі у вихованні дитини. Питання участі позивача у вихованні дитини було розглянуто органом опіки та піклування на якому особисто був присутній сам позивач який висловився та погодився із запропонованим графіком зустрічей із дитиною. Вважають, що визначені висновком органу опіки та піклування дні і години побачень позивача з сином є цілком достатніми для їх спілкування. Представник третьої особи органу опіки та піклування Острицької сільської ради Чернівецького району в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляд справи був повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 15 січня 2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 25 вересня 2023 року було розірвано. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] Малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю, тобто відповідачкою по [ADDRESS] , що сторонами не заперечується. Оскільки позивач проживає окремо від сина, то його право на участь у вихованні дитини є обмеженим. Зважаючи на відсутність домовленості між сторонами щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини (днів та годин зустрічей) про що свідчить й обов`язкова присутність матері дитини під час цих зустрічей, суд вважає встановленим що на теперішній час між сторонами існує спір з приводу участі позивача у вихованні дитини, періодичності, систематичності та інших умов побачень з дитиною, який підлягає вирішенню судом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Тобто кожна дитина повинна коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У відповідності до ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов`язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (стаття 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для батьків (стаття 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Судом встановлено, що позивач є фізичною особою підприємцем, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався. Поряд з цим, судом не здобуто, а відповідачкою не надано доказів того, що батько [PERSON] негативно впливає на дитину чи таке спілкування перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, фактів неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. Щирість намірів позивача щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні для гармонійного та повноцінного розвитку дитини не викликає у суду сумнівів. В судовому засіданні не встановлені фактичні обставини, з якими б закон пов`язував обмеження у спілкуванні позивача з сином, відповідно, позивач на підставі ст. 153, ч. 1 ст. 157 Сімейного кодексу України має право на особисте спілкування з дитиною. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, виходячи з інтересів дитини, приймаючи до уваги його вік, який є малолітнім, з метою забезпечення можливість батька повноцінно брати участь у вихованні сина, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими. Водночас, суд не погоджується із запропонованим позивачем способом участі у спілкуванні та вихованні дитини, оскільки вони фактично зводяться переважно до необхідності врахування інтересів позивача. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначення порядку участі позивача як батька у вихованні дитини у спосіб про який він просить, а саме, кожної суботи на неділі місяця з 10 до 18 години, тобто всі вихідні дні є неприйнятним, оскільки порушуються права дитини на спілкування з матір`ю у вільний від занять у школі час. На переконання суду, день народження дитини доцільним було залишити за її вибором, що відповідатиме саме інтересам дитини. Спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини у святкові та релігійні дні без зазначення у яких саме днях позивач бажає бачитися з дитиною, суд знаходить безпідставними. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач заявляючи про право забирати дитину особисто у встановленні для побаченні дні та години, без сторонніх осіб з попереднім попередженням про це матір та її повідомлення про місце перебування дитини, в тому числі без присутності матері, не пояснив чим викликана така вимога. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Служба у справах дітей Острицької сільської ради Чернівецького району своїм висновком який був затверджений 10 вересня 2024 року виконавчим комітетом Острицької сільської ради Чернівецького району, вважала за доцільне встановити дні та години участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , чотири рази на місяць : перша субота та третя неділя кожного місяця з 11.00 години до 15 години, а також другий вівторок та четвертий четвер кожного місяця з 08 годин до 18 години. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги вік дитини та його зайнятість у школі, бажання батька спілкуватися з сином, ураховуючи час зайнятий позивачем на роботі, дотримуючись розумного балансу участі обох батьків у вихованні дитини, суд не погоджується з висновком служби у справах дітей Острицької сільської ради про те, що побачення позивача з сином має відбуватися лише чотири рази на місяць, та вважає за необхідне встановити позивачу спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином наступним чином : один раз на тиждень першої та третьої суботи кожного місяця з 10-00 до 18-00 години; один раз на тиждень другої та четвертої неділі кожного місяця з 10-00 до 18-00 години; щороку у день народження батька, [PERSON] - [INFO] з 11-00 до 18-00 год. та у будь-який інший час за попередньою домовленістю та спільною згодою з [PERSON] .. У разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способу участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дітей. З огляду на рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, суд вважає визначити позивачу спосіб участі у спілкуванні з сином без присутності матері. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правової допомоги від 21 червня 2024 року; Акт про отримання правової допомоги від 24.06.2024 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру віл 04.06.2024 року (а.с. 28,31-32). Згідно з Актом про отримання правової допомоги від 21 червня 2024 року адвокат Черкез М.І. надав, а позивач [PERSON] отримав надані послуги: роз`яснення законодавства, вивчення судової практики КСУ, ВСУ, апеляційних судів, витребування доказів, правовий аналіз, технічна підгоовка до подачі позовної заяви та складання самої позовної заяви, що в сукупності складає 15 000 грн. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial