Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, а саме, те що громадянин України [PERSON] , [INFO] , який проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 31 січня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено справу до розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що до 15.02.2016 року заявниця перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , шлюб було розірвано на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15.02.2016 року. Зазначає, що у 2017 році зустрічалась з [PERSON] , мали взаємні почуття, однак за взаємною згодою не бажали реєструвати шлюб. [INFO] народила дочку [PERSON] , оскільки не перебувала у шлюбі, відомості про батька дитини внесено вреєстр з її слів. [INFO] [PERSON] помер, перебуваючи на військовій службі під час мобілізації. За життя [PERSON] визнавав [PERSON] , як свою дочку, дбав про таку, проявляв турботу та займався її вихованням. В позасудовому порядку внести зміни до актового запису про народження є неможливим бо [PERSON] помер. Встановлення даного факту у судовому порядку заявнику необхідно для оформлення пенсії по втраті годувальника для доньки після смерті батька [PERSON] . В судовому засіданні заявник заяву підтримала, пояснила, що шлюбні відносини з [PERSON] вона не підтримувала, однією сім`єю не проживали, підтримували дружні стосунки. Однак, саме він є батьком її доньки [PERSON] , [INFO] . Запис про батька внесено з її слів, оскільки померлий відмовився звернутись з відповідною заявою про реєстрацію його батьком дитини. Батьки [PERSON] теж не визнають, що [PERSON] , [INFO] є їх онукою. Вважає, що належними доказами підставності заявлених вимог є візуальна схожість між померлим та її донькою. Жодних документів, які б підтверджували факт родинних відносин надати суду не може. Суд, заслухавши пояснення заявниці та заявлених у справі свідків, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов до наступних висновків. Приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилась [INFO] у м. Львові, батьками такої зазначено: мати - [PERSON] , батько [PERSON] (відомості про батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України) (а.с.12-13). \~ \~ \~ \~Як повідомила заявниця, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . На підтвердження факту батьківства [PERSON] , заявник надала фотографії, які містяться у матеріалах справи. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка являється матір`ю заявниці, суду показала, що її дочка [PERSON] народила [INFO] [PERSON] . Хто саме батько дитини дочка їй не повідомляла, але вважає, що це саме [PERSON] , оскільки такий купував дівчинці речі та іграшки. Згідно з ч.2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. При цьому, за ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та125 цього Кодексу. Згідно ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1)за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У той же час, заявник у судовому засіданні не змогла пояснити, чому [PERSON] , якщо вважав себе батьком дитини, з часу її народження, а саме з [INFO] , протягом більш як п`яти років до дня своєї смерті [PERSON] не подав у органи реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства відносно [PERSON] , [INFO] . Як передбачено ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство що до дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, як вказано у п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. При цьому, як передбачено п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Дана правова позиція, стосовно доказів в такій категорії справи, висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року по справі № 6-24384ск15. У той же час, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б давали можливість стверджувати та встановити факт, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Таким чином, оцінюючи достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які [PERSON] посилалася у своїй заяві не знайшли підтвердження у ході розгляду справи, а тому, з врахуванням вимог законодавства, слід відмовити у задоволенні вимог даної заяви. За змістом ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed