Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

19.11.2024 року представницею позивача товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі по тексту кредитор, позивач, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») з використанням системи «Електронний суд» подано позовну заяву до Святошинського районного суду міста Києва до [PERSON] (далі, відповідачка, позичальниця, боржниця) про стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 05.05.2023 року між позивачем, як кредитором, та відповідачкою, як позичальницею, шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено договір № 458239-КС-002 про надання кредиту. Цей договорів підписаний позичальницею шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був попередньо направлений кредитором на номер телефону позичальниці. За вказаним договором в борг надані 20 000 гривень та умовах строкового платного володіння з подальшим поверненням та сплатою процентів. В подальшому, 15.07.2023 року між сторонами спору в аналогічний спосіб було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 458239-КС-002 та, відповідно, надано в борг на умовах строкового платного володіння і подальшого повернення грошові кошти у сумі 12 000 гривень. Позичальниця, згідно доводів представника кредитора, частково виконала умови кредитного договору та додаткової угоди та повернула грошові кошти у сумі 57 910,53 гривень. Однак, обов`язки за кредитним договором позичальницею не виконані в повному обсязі. Згідно тверджень позивача, станом на дату подання позовної заяви, сума заборгованості за кредитним договором та додатковою угодою до нього становить 54 600,73 гривень і складається з 21 909,48 гривень суми прострочених платежів по тілу кредиту, 32 691,25 суми прострочених платежів по процентам. Далі, позивач наводить в позовній заяві правові норми, що регулюють укладення договорів, в тому числі й у електронній формі та посилається на релевантну, на його думку, судову практику для підтвердження факту укладення договору та виникнення у відповідачки зобов`язань щодо сплати грошових коштів. З урахуванням викладеного, позивач, діючи через свого представника, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 54 600,73 гривень, що складається з 21 909,48 гривень суми прострочених платежів по тілу кредиту, 32 691,25 суми прострочених платежів по процентам. 25 листопада 2024 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва вищевказану справу направлено за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. 26.12.2024 року за наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд слідчому судді Самусі В.О. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.12.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін спору, клопотання представниці позивача задоволено та витребувано від АТ «ПРИВАТБАНК» письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 05.05.2023 року (дата видачі кредиту) по 30.12.2023 року (дата закінчення терміну кредитування). На виконання ухвали суду в частині витребування доказів, витребувані докази не надані. В судове засідання представник позивача не з`явився, був повідомленим належним чином про час і дату проведення судового засідання, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 106, 107). Відповідачка, будучи повідомленою належним чином про час і дату проведення судового засідання, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, для участі в судовому засіданні не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті (а. с. 119). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 05 травня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір № 458239-КС-002 в електронній формі (а. с. 30-46). Сума наданого кредиту становить 20 000 гривень. Строк, на який надається кредит 24 тижні. Термін дії договору до 20.10.2023 року. Цей договір підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Договір укладений шляхом направлення оферти позичальниці в електронній формі та подальшого акцептування оферти. 15.07.2023 року між сторонами спору укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 458239-КС-002 від 05.05.2023 року (а. с. 49-53). За змістом додаткової угоди станом на 15.07.2023 року сума неповернутого позичальником кредиту становить 17 243,69 гривень і у відповідності до досягнутої домовленості кредит збільшується на 12 000 гривень. Строк, на який надається кредит 24 тижні (в новій редакції). Термін дії договору до 30.12.2023 року (в новій редакції). Додаткова угода також підписана позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно тверджень представника позивача, кредитором були надані в користування відповідачці, як позичальниці, грошові кошти, однак остання лише частково виконала зобов`язання щодо їх повернення, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі, зазначеній в позовній заяві. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 03 листопада 2024 року загальна заборгованість становить 54 600,73 гривень, що складається з: 21 909,48 гривень суми прострочених платежів по тілу кредиту, 32 691,25 суми прострочених платежів по процентам (а. с. 20-26). Для підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачці, як позичальниці, були наданими довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 07листопада 2024 року та інформаційна довідка ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 08 листопада 2024 року № 358/11 (а. с. 55, 56). Відповідачка, як позичальниця, факт укладення кредитного договору не заперечувала, також не заперечувала факт перерахування їй грошових коштів у сумі, зазначених в договорах. У відповідності до приписів статі 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не виходить за межі розрахунку заборгованості, зазначеного в позовній заяві. Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування». Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів\~частини 1\~статті 638\~ЦК України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування». Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено та він є регулятором спірних правовідносин сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. З урахуванням викладеного, за відсутності доказів повного виконання умов договору позичальницею та повернення коштів, суд приходить до висновку, що відповідачкою порушені умови кредитного договору, а права позивача, як кредитора, підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку, що відповідає способам захисту права, встановленим в частині 2 статті 16 ЦК України. При цьому, суд погоджується з доводами позивача, що між сторонами спору було укладеного договір та додаткову угоду та погоджено всі істотні умови зобов`язання, а докази, що надані для підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідачки є належними, допустимими та достовірними та достатніми у розумінні приписів статті 77-80 ЦПК України. Отже, позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. Далі, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору. Враховуючи наведене вище,

Outcome: approved