Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Мартинишина П.В., який діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1058580 від 13.08.2024 року (а.с.11), звернулася до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., старший державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліцина Ю.Д., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на початку 2024 року позивач дізналася із телефонного додатку «Дія» у розділі «Виконавче провадження» про існування постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 65580061 від 27.05.2021 року щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №\~998605 від 24.09.2019 року за період з 24.09.2019 року по 01.03.2020 року у розмірі 15\~108\~грн. 00 коп., а також виконавчого збору та виконавчих витрат. Із змісту даної постанови про відкриття виконавчого провадження позивач дізналася, що виконавче провадження відкрито на підставі заяви ТОВ «Веллфін» про примусове виконання виконавчого напису № 8121, вчиненого 14.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Про існування вказаного напису позивачу не було раніше відомо. Позивач не погоджується із виконавчим написом у повному обсязі та вважає його незаконним, протиправним, і таким, що грубо порушує права позивача та таким, що не підлягає виконання, виходячи з наступного. Так, у постанові про відкриття виконавчого провадження відсутнє посилання на документ, на підставі якого виникла дана заборгованість. Окрім того, позивач стверджує, що між нею і відповідачем взагалі відсутні будь-які взаємовідносини, у зв`язку з чим не було відомо про наявність заборгованості. Крім того, у позовній заяві також вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» не надсилало позивачу жодної вимоги про наявність у неї невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором та не повідомляли про необхідність погашення такого боргу. Також не зазначено про обставини, за якими ТОВ «Веллфін» набуло право укладати договори про предмет боргу, який нібито виник за кредитним договором № 998605 від 24.09.2019 року. У виконавчому написі відсутні відомості про складові боргу - тіло кредиту, натомість лише зазначено відсотки, пеню та інше. На думку позивача, це свідчить про порушення нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, в якому відсутня інформація про виникнення та джерела походження боргу. Позивач стверджує, що жодних кредитів не отримувала та ніколи не зверталася і не мала ділових відносин із ТОВ «Веллфін». За таких підстав вбачається, що у ТОВ «Веллфін» і у нотаріуса відсутня інформація, а також належні документи відносно позивача та щодо походження боргу, які необхідні для вчинення виконавчого напису та такі, що підтверджують безспірність заборгованості, як наслідок, наявність у відповідача права вимоги. У зв`язку з чим, позивач зазначає, що приватний нотаріус неправомірно, з порушенням вимог чинного законодавства, вчинив виконавчий напис, грубо порушивши права позивача та норми чинного законодавства. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 14.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 8121, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості у розмірі 15108\~ грн. 00 коп. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати у розмірі 8000 грн. 00 коп., які були понесенні позивачем на оплату правової допомоги. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 15 серпня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання(а.с.26). У судове засідання позивач [PERSON] і представник позивача - адвокат Мартинишин П.В. не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.27, 32-33, 44, 45, 50). При цьому, представник позивача надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять позов задовольнити (а.с.52-53). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, зареєстрованому у підсистемі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с.27, 34, 46), про причини своєї неявки до суду не повідомив. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки представник відповідача суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та проти заявлених [PERSON] позовних вимог від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.37, 49), до суду також не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа - старший державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліцина Ю.Д., будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.38, 51), до суду також не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що представник відповідача повідомлений судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило, сторона позивача при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-\~Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою\~Василівною було вчинено виконавчий напис № 8121 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості за кредитним договором № 998605 від 24.09.2019 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» і [PERSON] . Стягнення заборгованості проводилось за період з 24.09.2019 року по 01.03.2020 року. Загальна сума заборгованості становить 15108 грн. 00 коп., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3000 грн. 00 коп., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 12108 грн. 00 коп. Витрати за вчинення виконавчого напису складають 800 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача (а.с.15). На підставі виконавчого напису нотаріуса старшим державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліциною Юлією\~Дмитрівною 27.05.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 65580061 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості за кредитним договором № 998605 від 24.09.2019 року за період з 24.09.2019 року по 01.03.2020 року у розмірі 15108 грн. 00 коп., а також витрат за вчинення виконавчого напису - 800 грн.00 коп. (а.с.17). В той же день, 27.05.2021 року старшим державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліциною Юлією Дмитрівною було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження серії ВП № 65580061, якою визначено для боржника [PERSON] загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження. яка становить 176 грн. 20 коп. (а.с.18). 27.05.2021 року старшим державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліциною Юлією Дмитрівною було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні серії ВП № 65580061, якою стягнуто з боржника [PERSON] виконавчий збір у розмірі 1590 грн. 80 коп. (а.с.19). Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. До таких актів, зокрема відноситься, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Згідно пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Положеннями п.п. 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №\~1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що його вчинено на підставі п.\~2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, в первісній редакції від 29.06.1999 року не передбачав можливості вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів. 26.11.2014 року в Перелік було внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, якою доповнено Перелік п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Проте, вказану постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнано незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року в справі № 826/20084/14. Згідно п. 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові по справі № 910/13233/17 від 29.01.2019 року. Крім того, у постанові № 158/2157/17 від 15.04.2020 року Верховний Суд України, спираючись на те, що виконавчий напис було вчинено після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, а також на те, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, дійшов висновку про те, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 14 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Також, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п.1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4) ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Аналізуючи вищевикладене, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат, у даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Судом встановлено, що адвокат Мартинишин Павло Володимирович діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1058580 від 13.08.2024 року та надає правову допомогу позивачу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 15 від 07.08.2024 року (а.с.11). На підтвердження факту надання правових послуг, позивач долучив до позовної заяви Акт приймання-передачі наданих послуг № 15 від 13.08.2024 року згідно договору від 07.08.2024 року (а.с.20), відповідно до якого загальна сума наданих послуг станом на 08.08.2024 року складає 8000 грн. 00 коп. За надання правової допомоги позивач [PERSON] розрахувалась із адвокатом Мартинишиним П.В. готівкою у вказаній сумі. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved