Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Яворівської міської ради Львівської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 2,16\~умовних кадастрових гектарів, на території Віжомлянської сільської ради,\~після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за якою\~було зареєстровано сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) серія ЛВ № 051143\~на території Віжомлянської сільської ради за № 827 на підставі рішення Віжомлянської сільської ради\~№ 26 від 26 липня 1995 року. Позов обґрунтовує, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі на земельну частку (пай) розміром 2,16\~умовних кадастрових гектарів, на території Віжомлянської сільської ради. Маючи намір оформити свої спадкові права після смерті матері, вона звернулася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. За її заявою нотаріусом було заведено спадкову справу, однак у зв`язку із відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на спадкову земельну частку за її матір`ю, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку нотаріусом їй було відмовлено. В зв`язку з тим, що в нотаріальному порядку вона не може оформити свої спадкові права, для підтвердження права власності на земельну частку та отримання правовстановлюючого документа вона змушена звернутися в суд з позовною заявою про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Яворівської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач Яворівська міська рада Львівської області позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для прийняття визнання позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у підготовче судове засідання учасників справи. Частиною 4 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У ч. 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17 березня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 28 березня 2025 року. Оцнивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зважаючи на таке. Суд встановив, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 квітня 1995 року Віжомлянською сільською радою Яворівського району Львівської області. Відповідно до архівної довідки Центрального державного історичного архіву України, м. Львів № ш-2 від 20 січня 2025 року, встановлено, що у документах ф.№ 201 у метричній книзі греко-католицької парафії с. Ляшки (тепер Глинець) Яворівського повіту Львівського воєводства за 1894-1944 роки виявлено запис про народження № 1 за 1939 рік, [PERSON] , батьками якої зазначено: батько - [PERSON] , син [PERSON] , а мати - [PERSON] , дочка [PERSON] . [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про шлюб № 1 від 26 січня 1963 року, складеного Виконавчим комітетом Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 24 від 23 листопада 1973 року, складеного Виконавчим комітетом Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області.фі 17 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Шмагари С.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Шмагарою С.П. 17 жовтня 2024 року було зареєстровано спадкову справу № 73145801, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області № 903 від 17 жовтня 2024 року, [PERSON] на момент смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , буза зареєстрована та проживала разом із нею за адресою: [ADDRESS] , доглядала за нею та вели спільне господарство. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області № 339 від 21 травня 2021 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно була членом аграрного пайового господарства імені Д.Галицького Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області. Із змісту відповіді Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 1128/16 від 29 жовтня 2024 року, на запит Приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Шмагари С.П., встановлено, що на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 051143, площею 2, 16 умовних кадастрових гектарів, у книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Віжомлянської сільської ради за № 827 на підставі рішення Віжомлянської сільської ради № 26 від 26 липня 1995 року. Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Шмагара С.П. відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 2, 16 умовних кадастрових гектара, після смерті [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як описано вище, [PERSON] померла [INFO] , відповідно, спадщина до її майна відкрилася того ж дня. Станом на день відкриття спадщини був чинним і діяв Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 24 травня 2022 року у справі № 207/2386/16-ц, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного кодексу України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема Цивільний кодекс УРСР. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-608цс18. Частинами 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР було визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 548 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР було встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, відповідно до змісту наведених норм чинного на той час законодавства, спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, або фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як описано вище, суд встановив та підтверджується матеріалами справи, позивачка [PERSON] в силу ст. 549 Цивільного кодексу УРСР прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, як описано вище, [PERSON] , як спадкоємець за законом після смерті матері [PERSON] , фактично прийняла спадщину, однак через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкову земельну частку (пай), не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дане майно. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що є підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на земельну частку (пай) розміром 2,16 умовних кадастрових гектарів, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією від 19 лютого 2025 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, тому відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Зважаючи на наведене з Явоірвської міської ради Львівської області слід стягнути 605,60 гривень на користь [PERSON] , що становить 50 відсотків сплаченого судового збору. На підставі ст. ст. 15, 16, 1261 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved