Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

15.01.2025 року до суду звернулась позивач, [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів до відповідача, [PERSON] 20.01.2025 року отримана інформація із Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 26.02.2025 року. 26.02.2025 року розгляд справи відкладений на 26.03.2025 року за клопотанням відповідача. 25.03.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 14 лютого 2020 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро), актовий запис № 8. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини у свідоцтві про народження записаний відповідач. На даний час вона з відповідачем спільно не проживає та нею поданий позов про розірвання шлюбу. Син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Станом, на дату подання позову в добровільному порядку вирішити питання про матеріальне утримання дитини з відповідачем позитивного результату не надало, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву згідно якого останній просить задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/8 частини його прибутку. Свої заперечення обґрунтовує тим, що за час спільного проживання з позивачкою він здійснив ремонт квартири позивачки за власні кошти. Після укладення шлюбу він став помічати те, що позивачка зловживає алкогольними напоями та перебуваючи у стані сп`яніння веде себе неадекватно. Після народження сина, позивачка деякий час не вживала алкогольних напоїв, але потім її звичка відновилась. За весь час їх спільного проживання та в теперішній час він сам проводить оплату комунальних послуг. Крім того в добровільному порядку він утримував та утримує дитину: забезпечує її продуктами харчування, одягом, забезпечує дитину належним лікуванням. Він приймає активну участь у вихованні дитини, відвідує дитячий садочок, де перебуває його син. Тому просить стягнути аліменти в меншому розмірі, ніж просить позивачка. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2020 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро), актовий запис № 8, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. За доводами позивача вона спільно з відповідачем на даний час не проживає та вирішує питання про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач заперечує дану обставину та надав докази про надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку у вигляді оплати комунальних послуг, купівлі продуктів, харчування, одягу тощо. Проте добровільне надання матеріальної допомоги на утримання дитини не позбавляє права позивачку на отримання аліментів за рішенням суду з метою стабільного та систематичного забезпечення прав дитини щодо її матеріального утримання. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для захисту прав позивача, відповідно до обраного нею способу захисту порушених прав, передбачених Сімейним кодексом України у вигляді стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, з яким погоджується суд. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. \~ \~Відповідно до\~ч.\~1.\~2\~ст.\~182\~СК України\~-\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини Вирішуючи питання в якому розмірі підлягають стягненню аліменти, суд виходить з наступного. Згідно наданих суду доказів встановлено, що сторони є особами працездатного віку, працюють, отримують постійний прибуток, тому мають можливість матеріально утримувати дитину. Доказів про наявність інших неповнолітніх дітей чи утриманців, стан здоров`я суду не надали. При цьому судом враховується, що відповідачем в добровільному порядку надається допомога на утримання дитина, що підтверджується наданим відповідачем доказами, що підтверджується випискою по картковому рахунку. Надані позивачкою докази щодо застосування до неї домашнього насилля зі сторони відповідача не відносяться до предмету спору про стягнення аліментів. Надані відповідачем докази щодо зловживання позивачкою алкогольними напоями також не є підставою для відмови у стягненні аліментів, оскільки дитина проживає з позивачкою, є малолітньою та потребує матеріального утримання обох батьків. Тому оцінюючи всі надані сторонами в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на ім`я позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи даний розмір аліментів суд, з урахуванням обов`язку матері утримувати свою дитину, вважає, що стягнення аліментів в даній сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вхідного реєстраційного номеру вхідної кореспонденції позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 15 січня 2025 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. На підставі чого суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 211.20 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial