Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У лютому 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~у розмірі\~68\~820 грн. 84 коп. В обґрунтування\~позову,\~позивачка зазначила,\~що у\~період з\~19.02.2001\~року по\~17.06.2024\~року остання\~знаходилася у\~трудових відносинах\~із ВО\~«ПМЗ ім.О.М.\~Макарова».\~17.06.2024\~року [PERSON] \~була звільнена\~за власним\~бажанням.\~Під час\~знаходження позивача\~у трудових\~правовідносинах із\~відповідачем,\~з боку\~останнього була\~нарахована,\~але не\~виплачена заробітна\~плата у\~розмірі 81\~103\~грн. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2024 року по справі № 204/6781/24 з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь [PERSON] було стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 69 058 грн. Крім того, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Зазначила, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, який за розрахунками позивача за період з 18.06.2024 року по 18.12.2024 року, тобто за шість місяців, становить 68 820 грн. 84 коп. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 18.02.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 14.03.2025 року представник відповідача ВО «ПМЗ ім.О.М. Макарова» Новак К.А., надала до суду відзив, в якому зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволені позовних вимог. Вказує, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що ДП ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Просить врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила завод на межу виживання, оскільки наявна заборгованість з вересня 2020 року по заробітній платі працівникам складає понад 130,5 млн. гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2023 років. При цьому підприємство має врахувати не тільки інтереси окремого працівника, але й інтереси інших працівників, забезпечити можливість функціонування підприємства. Крім того, вказує на пропущення строків звернення до суду. На підтвердження вищевказаного надає: довідку про середньоденну заробітну плату позивача, яка становить 521,37 грн., копії наказів підприємства. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). Згідно ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. У судовому засіданні встановлено, що згідно записів в трудовій книжці, заповненої 06.07.2000 року на ім`я [PERSON] , остання перебувала у трудових відносинах з\~ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова»: 19.02.2001 року прийнятий на роботу(розпорядження №292 від 15.02.2001 року); 17.06.2024 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП (Наказ № 430-вк від 17.06.2024 року)» (а.с. 12-14). Відповідач невиплачував позивачці нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі та при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок. Згідно з ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1\~статті 116 КЗпП України\~закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану їй заробітну плату, у зв`язку з чим у липні 2024 року вона звернулась до суду. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2024 року по справі № 204/6781/24 було задоволено позовну заяву [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 69 058 грн. (а.с. 16-18). Звертаючись у лютому 2025 року до суду з даним позовом позивач, посилаючись на положення\~ст. 117 КЗпП України, просила стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.06.2024 року по 18.12.2024 року у розмірі 68 820 грн. 84 коп. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Позивач дійсно має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 18.06.2024 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто по 18.12.2024 року включно. Відповідно до пункту 8\~Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна)\~заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки № 129/04 від 31.10.2024 року, виданої Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 521,37 грн. (а.с. 19), що не заперечується відповідачем. У зв`язку з викладеним кількість робочих днів за період з 18.06.2024 року по 18.12.2024 року включно складає 132 дня, а саме: червень 2024 року\~9 дні, липень 2024 року 23 днів, серпень 2024 року\~21 день, вересень 2024 року\~22 дні, жовтень 2024 року\~23 дні, листопад 2024 року\~20 днів, грудень 2024 року\~14 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.06.2024 року по 18.12.2024 року, тобто за шість місяців, складає (521,37 грн. х 132 днів = 68 820 грн. 84 коп.). За таких обставин суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] \~\~слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 68 820 грн. 84 коп., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Посилання відповідача у своєму відзиві на тяжкий фінансовий стан, та у зв`язку з цим неможливість своєчасного розрахунку, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,\~сама по собі відсутність коштів у роботодавця, відсутність фінансово-господарської діяльності не виключає його відповідальності на підставі\~статті 117 КЗпП України. Таке ж роз`яснення надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~ст. 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки, позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved