Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з заявою за участю заінтересованої особи Южноукраїнської міської територіальн громада в особі Південноукраїнської міської ради Миколаївської області, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем В обгрунтування заяви зазначила, що вона з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] проживали разом однією сім`єю з 17.07.1962 року за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері продовжувала проживати разом з [PERSON] як батько і донька, опікувалася ним, здійснювала догляд, оскільки інших родичів він не має, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Заявниця зазначила, що є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини, нотаріусом було виявлено, що не встановлено факту постійного проживання [PERSON] однією сім`єю разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з цим заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.12.2024 року провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, представник заявника надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності заявниці, заяву підтримала. Представник заінтересованої особи Південноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у їх відсутності, не заперечує проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] в м. Южноукраїнську (Південноукраїнську) Вознесенського району Миколаївської області помер [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 17.10.2024 року). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78945961 від 30.10.2024 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , приватним нотаріусом Лобовою О.М. 30.10.2024 зареєстрована спадкова справа №94/2024 (73209935). Постановою приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Лобової О.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки наданими документами не підтверджуються родинні відносини зі спадкодавцем та рекомендовано [PERSON] встановити юридичний факт в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] згідно паспорту громадянина України та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 04.12.2024 зареєстрована проживаючою за адресою: [ADDRESS] з 10.06.2005 року. Мати заявниці [PERSON] неодноразово змінювала прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу: на « [PERSON] » згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 14.08.1950 року, на « [PERSON] » згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 21.07.1958 року, та на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] 1936 року народження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим 17.07.1962 року. [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 07.05.1999 року). Як вбачається із довідки про склад сім`ї, виданої Центром надання адміністративних послуг, станом на 29.10.2024 за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в будинку зі спільним двором будинку, в якому проживає [PERSON] , добре з нею знайома майже 30 років, знає її як дочку [PERSON] . Підтвердила, що заявниця постійно проживала з [PERSON] , та після смерті матері продовжувала проживати з ним, опікувалася ним, здійснювала спільні прогулянки. Після його смерті займалася його похованням. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає в будинку зі спільним двором будинку, в якому проживає [PERSON] . Був знайомий з [PERSON] , а також знайомий з заяницею майже 30 років. Завжди знав, що заявниця та [PERSON] проживали однією сім`єю як дочка та батько. Зі слів [PERSON] йому відомо, що іншої сім`ї він ніколи не мав. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що заявник [PERSON] була зареєстрована та проживала з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, сплачувала комунальні послуги, опікувалася лікуванням [PERSON] , організувала та оплатила поховання, що підтверджується матеріалами справи в сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року по справі №227/2188/21 викладено висновок, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК). Згідно зі ст. 3 СК України, сім`ю становлять особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я виникає на основі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Особа, яка претендує на спадщину, має довести, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю (мала спільне господарство, витрати тощо), і що таке проживання тривало не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Це можуть бути свідчення сусідів чи інших членів сім`ї; документи, які підтверджують спільне проживання та спільні витрати, тощо. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності СК України. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 вказаної вищезазначеної Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Враховуючи те, що встановлення факту створить для заявника певні юридичні наслідки (можливість оформлення права на спадщину) та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, на підставі зібраних у справі та досліджених доказів суд дійшов висновку, що заявницею було доведено в судовому засіданні факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. На підставі викладеного,

Outcome: approved