Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

15.08.2024 позивач із вказаним позовом звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 21.08.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. 02.09.2024 позивачем [PERSON] подано апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.11.2024 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська без змін. 26.11.2024 ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу № 204/7993/24 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь кошти в сумі 3791,00 грн, інфляційні втрати в сумі 1730,08 грн, і три проценти річних у сумі 368,43 грн, моральну шкоду в сумі 1895,50 грн. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 05.05.2021 з рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк» здійснено платіж у сумі 3791,00 грн на розрахунковий рахунок фізичної особи підприємця [PERSON] [NUMBER] в АТ «Райффайзен Банк», призначення платежу: «за інформаційну послугу», що підтверджується платіжною інструкцією від 05.05.2021 № 0.0.2112790466.1, код документа 9231-6483-0524-8078. Позивач зазначає про те, що у січні 2021 вона натрапила на шахрайську фінансову організацію під назвою «Траст Макворі Кепітал» («Trust Macquarie Capital», trust-m- capital.com). Менеджер описував «Траст Макворі Кепітал» як поважну міжнародну фінансову організацію з багаторічною історією. Скориставшись довірливістю позивача та некомпетентністю у питаннях фінансів та інвестицій, позивача вмовили вносити кошти на її так званий «торговий рахунок». Виконуючи інструкції менеджера, позивач встановила на своєму мобільному телефоні програму для віддаленого доступу «AnyDesk», у такий спосіб менеджери отримали доступ до керування рахунками позивача в системі «Приват24». В ході співробітництва з цією начебто організацією (яка насправді виявилася шахрайською) від імені позивача було вчинено декілька платежів. Ці платежі, як вона вважала, і як її переконували менеджери, були спрямовані на внесення коштів на «торговий рахунок» позивача у цій організації та на обслуговування цього рахунку. Фактично ж кошти сплачувалися на рахунки декількох різних суб`єктів господарської діяльності (ФОП та ТОВ). Менеджери пояснювали, що ці підприємці є представниками або керівниками компанії, а ТОВ це їхні партнерські організації, також уповноважені на здійснення платіжних операцій з прийняття інвестицій від громадян. Усі платежі фактично виконувалися менеджерами компанії «Траст Макворі Кепітал» через віддалений доступ до телефону позивача, тобто вона особисто не заповнювала реквізити платіжних доручень. Оскільки ці реквізити вносилися менеджерами дуже швидко, позивач навіть не встигала побачити точне найменування одержувача платежу. Лише пізніше позивачу вдалося одержати платіжні документи, з яких стало відомо, на рахунки яких саме суб`єктів сплачувалися кошти. Протягом січня - лютого 2021 року позивач внесла кошти в загальній сумі понад 15000,00 грн на її «торговий рахунок» у вказаній організації. Однак, після того менеджери «Траст Макворі Кепітал» протягом майже трьох місяців не виходили на зв`язок із позивачем. На початку травня 2021 позивачу зателефонував новий менеджер вищевказаної фінансової організації і повідомив, що у зв`язку із тривалою перервою в роботі торговий рахунок позивача тимчасово заблоковано, тому для продовження співробітництва з організацією остання повинна поповнити його на суму приблизно в 3700 грн. Позивач погодилася виконати цю вимогу. Платіж фактично виконувався менеджером компанії «Траст Макворі Кепітал» через віддалений доступ до телефону позивача. Як виявилося, кошти в сумі 3791,00 грн. фактично були сплачені на зазначений вище рахунок ФОП [PERSON] . Лише згодом позивач зрозуміла, що має справу з шахрайською схемою, а фінансової організації з назвою « [INFO] » офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном. Позивач особисто не знайома з відповідачем, ніколи з ним не зустрічалась та не спілкувалась, жодних домовленостей, угод, договорів тощо між ними не було, послуг, в тому числі інформаційних, відповідач позивачу не надавав. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєструвався як фізична особа підприємець 29.03.2021, однак уже 31.05.2021, тобто лише через два місяці, зареєстрував припинення підприємницької діяльності. 27.07.2023 відповідач повторно зареєструвався як ФОП, але цього разу припинив діяльність через 10 днів 07.08.2023. Позивачем, при пошуку в мережі Інтернет не вдалося знайти жодного веб-сайту, веб- сторінки, та жодного окремого оголошення на форумах або сайтах оголошень, які б містили інформацію про реальну, легальну господарську діяльність, яку здійснював [PERSON] у період своєї діяльності як ФОП. Натомість на сайті ТОВ «Чарджбек-Україна» позивачу вдалося знайти інформацію про те, що діяльність [PERSON] була пов`язана з прийомом коштів на користь шахрайських форекс-платформ. У свою чергу, на сайті «forex-brokers.pro» розміщені повідомлення двох постраждалих від дій шахрайської організації «Trust Macquarie Capital», які також перераховували кошти цій «організації» через рахунок [PERSON] . У червні 2021 року інформація про шахрайську організацію «Trust Macquarie Capital» була розміщена в розділі «Попередження інвесторам» на офіційному веб-сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі НКЦПФР). Наявна на той час інформація містила попередній висновок НКЦПФР із детальним описом діяльності проекту, в якому було зазначено, що кошти жертв переводяться не на рахунки «Trust Macquarie Capital», а на рахунки фізичних осіб підприємців та товариства з обмеженою відповідальністю. Відтак між позивачем та відповідачем склалися правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом із тим, цей правочин мав дефектний характер та зі сторони відповідача, був здійснений з використанням нечесної підприємницької практики. Позивач вважає, що відповідач або виявив неправомірну недбалість у контролі за власним підприємницьким рахунком (внаслідок чого управління рахунком фактично могло бути передано іншим особам), або активно сприяв використанню цього рахунку для фінансових операцій на користь шахрайських проектів. У будь-якому з цих випадків дії або бездіяльність відповідача по відношенню до осіб, які сплачували кошти на підприємницький рахунок відповідача, вказують на наявність ознак нечесної підприємницької практики. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи провести без її участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Представник відповідача адвокат Шовков О.С. заявою від 22.02.2025 повідомив суд, що більше не представляє інтереси відповідача у вказаній справі у зв`язку з розірванням договору про надання професійної правничої допомоги. Після цього інших заяв від відповідача або його уповноваженого представника до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 282-284 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] та його представник не надали суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. 05.05.2021 з рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк» здійснено платіж у сумі 3791,00 грн на розрахунковий рахунок фізичної особи підприємця [PERSON] [NUMBER] в АТ «Райффайзен Банк», призначення платежу: «за інформаційну послугу», що підтверджується платіжною інструкцією від 05.05.2021 № 0.0.2112790466.1, код документа 9231-6483-0524-8078. Разом з цим, позивач зазначає про те, що з відповідачем не знайома, у договірних відносинах з відповідачем не перебуває та жодних послуг, в тому числі і інформаційних, від відповідача не отримувала. Відповідач не надав суду документів, які б спростовували такі твердження позивача та не надав доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підставою заявлених позивачем вимог є положення статті 1212 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6- 100цс15. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Відповідач без наявності законних на те підстав набув грошові кошти позивача у загальному розмірі 3791,00 грн, а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми грошових коштів. Враховуючи викладене, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави, у розмірі 3791,00 грн, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Визначені у статті 625 ЦК України загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами. Відтак у випадку прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу. Оскільки на теперішній час грошові кошти у розмірі 3791,00 грн, набуті без достатньої правової підстави, відповідачем позивачу так і не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за платежем від 05.05.2021 за період з 06.05.2021 по 31.07.2024 включно (останній день місяця, який передує поданню позовної заяви). За таких обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 % річних у розмірі 368,43 грн, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Загальний індекс інфляції за період з 06.05.2021 по 31.07.2024 складає 145,63%. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати у розмірі 1730,08 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує як характер моральних страждань позивача, так і їх тривалість, та вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 1895,50 грн відповідатиме засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що настали для позивача, яка зазнала моральних страждань внаслідок невиконання своїх зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів відповідачем, та у зв`язку з цим мала вживати заходи для відновлення порушених прав. Отже, з відповідача на користь позивача слід також стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1895,50 грн, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). З урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином,\~дослідивши всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно\~наявні у\~справі докази,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~з`ясувавши\~усі обставини\~справи,\~на які\~сторони посилалися\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги майнового характеру задоволені на загальну суму 7785,02 грн, а позивач при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн (у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру). На підставі ст.ст. 15, 16, 625, 1212 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: approved