Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] разом з батьком. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.05.2023, яке постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.09.2023 залишено рішення суду без змін, розірвано шлюб між сторонами. З січня 2023 року син проживає постійно з позивачем, до липня 2023 року в Україні за місцем реєстрації обох батьків, а з липня 2023 року за кордоном в Норвегії. На час військових дій в Україні позивач вважає безпечнішим проживання сина з ним в Норвегії. Позивач не має наміру в подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Визначення місця проживання [PERSON] з батьком повністю відповідатиме інтересам хлопця. [PERSON] сам бажає залишитись проживати з батьком. Виходячи з інтересів сина, позивач вважає за доцільне визначити основним місцем проживання дитини проживання саме з батьком. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти визначення місця проживання дитини з батьком не заперечувала, проте тільки на час військових дій в Україні. Представник третьої особи Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради в судовому засіданні покладалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.05.2023 було розірвано. Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про реєстрацію місця проживання особи N? 8328 від 01.08.2022 р. [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 20.04.2019 р. по дату видачі довідки. Відповідно до акту про фактичне проживання ОСББ «Едем-46» вих. N? 07-01 від 01.07.2023 р. [PERSON] та його син, [PERSON] , з січня 2023 року по день складання акту проживали за адресою [ADDRESS] . Відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 січня 2024 року в цивільній справі N? 750/10334/23 припинено стягнення аліментів, що стягнуті судовим наказом у справі N? 750/2349/23 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 21 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовим наказом Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 березня 2024 року в цивільній справі N? 750/3095/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.03.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки про відвідування школи підтверджено, що [PERSON] , [INFO] є учнем початкової школи в Рісер. 12.07.2023 [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про реєстрацію шукача притулку в Норвегії. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України\~визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, а також визнання позову відповідачем, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком, яка фактично проживає з ним, що буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. На підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, у розмірі 605,60 грн. На підставі ст.142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved