Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

08.01.2025 позивач [PERSON] \~ звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,01 кв.м., що складається із житлової площі 39,88 кв.м. та підсобних приміщень площею 19,13 кв.м. Вказаний будинок їй належить на підставі договору дарування від 02.11.1990р, який був укладений між її батьком [PERSON] та нею, посвідчений державним нотаріусом. Також їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка розташована за вищевказаною адресою, площею 0,06 Га, кадастровий номер -2311000000:01:019:0054,що підтверджується державним актом на право власності на вищевказану земельну ділянку. Житловий будинок був прийнятий нею в дар на прізвище, яке вона мала під час шлюбу- [PERSON] . Вказане прізвище було змінене нею на дошлюбне- [PERSON] . Наразі м. Токмак знаходиться на тимчасово окупованій території України.12.06.2024 року для реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна вона звернулася з відповідною заявою до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).25.10.2024 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Музиченко О.В. прийняла рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки відсутня інформація щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно належного їй будинку, який знаходиться на тимчасово окупованій території. 21.06.2024 року для реєстрації права власності на земельну ділянку вона звернулася з відповідною заявою до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 27.06.2024 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Урдюк О.Ю. прийняла рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки відсутні відомості з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку. У зв`язку з цим позивач на цей час не може в установленому законом порядку зареєструвати право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що позбавляє її можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Просила суд визнати за нею права власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,01 кв.м., що складається із житлової площі 39,88 кв.м. та підсобних приміщень площею 19,13 кв.м та земельну ділянку площею 0,06 Га, кадастровий номер -2311000000:01:019:0054,яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.01.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. 17.02.2025 на адресу суду представником Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли письмові пояснення, згідно яких представник департаменту зазначив, що у разі задоволенню позову позивач має право звернутися із заявою та відповідними документами до будь-якого суб`єкта, що здійснює реєстрацію речових прав на нерухоме майно та незалежно від місцезнаходження нерухомого майна, проводити розгляд справи без участі представника третьої особи. 28.02.2025 на адресу суду представником Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли письмові пояснення, згідно яких представник департаменту зазначив, що рішення державного реєстратора Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Урдюк О.Ю. від 27.06.2024 №73850627 про відмову у проведенні реєстраційних дій є такими ,що відповідає вимогам Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проводити розгляд справи без участі представника третьої особи. 11.03.2025 на адресу суду представником Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області Молодецьким Р.Ф. надано заяву про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі ,розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 12.03.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представники треті особи: Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ), Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи без їх участі,просили прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіямист.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній метівтручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа\~добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року). \~ \~ Ст.41Конституції\~України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути проти правнопозбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зст.316,317ЦК\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319,321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно дост.182\~ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації» (п.3 ст.3 Закону). Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії ( п.3.ч.3 ст.10 Закону). Судом встановлено, що 02.11.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування нерухомого майна ,згідно якого [PERSON] прийняла в дар житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,01 кв.м., що складається із житлової площі 39,88 кв.м. та підсобних приміщень площею 19,13 кв.м.,який був посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №223=30. На момент набуття права власності позивачем реєстрація будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами здійснювалась бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 (втратила чинність в 1995). Відомості про [PERSON] як власника зазначеного житлового будинку відображені в технічному паспорті на нерухомість, складеному в лютому 2002. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 31.10.2000 р., зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану м.Токмак Запорізької області, 18.12.1996 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище після розірвання шлюбу громадянки- [PERSON] . 25.10.2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Музиченко О.В. прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №75758753, оскільки відсутня інформація щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Крім того, судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №028170 від 20.11.2003 [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,06 Га, кадастровий номер -2311000000:01:019:0054. 27.06.2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Урдюк О.Ю. прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №73850627, оскільки відсутні відомості з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням положень частини першої статті1 5та статті392\~ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами\~ст.392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути пред`явлений, зокрема, у випадку, коли особа є вже власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 зазначила, що правила\~ст.392 ЦК України\~застосовуються не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] правомірно набула право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] .(Горіхова) на підставі договору дарування від 02.11.1990, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого в БТІ 27.04.1989, тобто відповідно до чинного на момент придбання будинку законодавства. Відомості про позивача як власника вказаного будинку зазначені в технічному паспорті на житловий будинок, складеному 18.02.2002. Позивач зареєстрована в зазначеному будинку та проживали в ньому до повномасштабного вторгнення рф на територію Україну та введення у зв`язку з цим воєнного стану в Україні. З лютого 2022 м. Токмак Запорізької області є тимчасово окупованою територію України. Вказані обставини підтверджуються належними та допустимими доказами\~нотаріально посвідченою копією вказаного договору дарування та технічного паспорту, копією паспорту позивача . Разом з тим, право власності позивача [PERSON] на вказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який функціонує з 01.01.2013, не зареєстровано. Також, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачу [PERSON] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №028170 від 20.11.2003 на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,06 Га, кадастровий номер -2311000000:01:019:0054. Відомості з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] відсутні. Отже, на теперішній час позивач [PERSON] позбавлена права в передбаченому законом порядку зареєструвати своє право власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку і відповідно вільно володіти та розпоряджатись ними, чим порушується (не визнається) її право власності. На підставі вищевикладеного, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача шляхом визнання за нею права власності на зазначений житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку.

Outcome: approved