Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~До суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Козелецька селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, звернулася [PERSON] , мотивуючи позов зокрема наступним. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу від 12 травня 1999 року. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Влітку 2024 року [PERSON] облаштувала в дворі за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться у спільному користуванні співвласників квартир, бетонний паркан довжиною 17,5 метрів на одинадцяти забетонованих стовпчиках, плюс калітка на півтора метра, тим самим обмеживши в`їзд на прибудинкову територію. Встановивши спірний паркан відповідачка порушує права інших співвласників багатоквартирного будинку, так як обмежує їм право вільного користування прибудинковою територією. На пропозицію позивача відповідачка відмовилася від знесення паркану. 11 липня 2024 року, позивач звернулась до Козелецької селищної ради щодо законності встановлення огорожі у дворі на прибудинковій території будинку за адресою: [ADDRESS] . За результатом перевірки заяви позивача, комісією з розгляду спірних питань Козелецької селищної ради було складено акт від 06.08.2024 року. Відповідно до якого, комісією було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , знаходиться багатоквартирний будинок з внутрішнім двором загального користування. З слів позивача, [PERSON] встановила бетонний паркан, - чим було створено перешкоду для здійснення під`їзду, позивачу [PERSON] до домоволодіння. Було рекомендовано співвласникам багатоквартирного будинку дотримуватися норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Також, з даного питання, позивач неодноразово зверталась до поліції. Так, згідно відповіді від 26.08.2024 року Чернігівського районного управління поліції відділення поліції №1 [PERSON] було встановлено бетонний паркан адресою: [ADDRESS] , із сусідами питання встановлення паркану не узгоджене, дозвільних документів на встановлення паркану відповідач не брала. Разом з тим, було рекомендовано звернутися до суду щодо захисту порушених прав. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на тому місці була сітка, вона поставила паркан, він нікому не заважає, з іншої сторони є під`їзд до будинку через який всі заїжджають. Представник позивача Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся, заяв та клопотань від нього на час розгляду справи не надходило. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно ст..\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що позивач та відповідач є її сусідами. Миру між сторонами немає, паркан встановлено без дозволу, земля не відповідача, а селищної ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що позивач та відповідач є її сусідами. Паркан перешкоджає під`їзду до квартир, він бетонний, вона багато разів говорила, щоб зробили ворота. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що позивач є її матір`ю, а відповідач сусідка. Паркан відповідачки перешкоджає під`їзду до будинку. Відповідачу пропонували, щоб зробила в паркані ворота, щоб можна було заїжджати, але вона не погодилася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що позивач та відповідач були її сусідами. Вона раніше проживала в тому будинку, де на даний час паркан, був штахетник, а заїзд з іншої сторони був. Воріт там ніколи не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, що відповідач є його співмешканкою. Раніше на місці паркана була сітка рябиця на стовпчиках, і фірточка, воріт не було, це точно, були кущі, сміття, там хоч і хотів би не заїхав. Згідно акту від 06.08.2024 року про результати розгляду заяви гр.. [PERSON] , затвердженого секретарем Козелецької селищної ради, встановлено, що на земельній ділянці біля багатоквартирного будинку , що за адресою [ADDRESS] , яка є земельною ділянкою загального користування, [PERSON] встановила бетонний паркан. Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частиною першою статті 42 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У зв`язку із цим, самовільне заняття цих земельних ділянок громадянами для задоволення власних потреб - не допускається. Частина друга цієї статті передбачає, що земельні ділянки, на розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Згідно з підпунктом г частини 2, частини 3 ст. 89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають зокрема земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Згідно з підпунктом 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно ч. 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Враховуючи вище викладене, земельна ділянка належить співвласникам житлового будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом з загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його користування. Нормами земельного законодавства та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки ( на якій розташований багатоквартирний жилий будинок» або ї частини. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи в сукупності вище викладе, суд остаточно приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, так-як, позивач, як співвласник квартир у багатоквартирному будинку, які є користувачами вказаної земельної ділянки, має право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном. Розташування на земельній ділянці, яка перебуває у їх спільному користуванні, паркану самовільно зведеного відповідачем, не дозволяє позивачу вільно користуватися спільною земельною ділянкою, відповідачем обмежується в`їзд на прибудинкову територію, до господарських споруд та унеможливлює у такий спосіб транспортну доступність усіх інших співвласників будинку до господарських споруд, розташованих на прибудинковій території, що перебуває у спільному користуванні співвласників квартир багатоквартирного будинку. Судові витрати вирішити відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: approved