Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

У січні 2025 року представник [PERSON] адвокат Красільнікова М.С. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору та визнання права власності. Позовні вимоги мотивувала тим, що 17.12.1998 року на Одеській товарній біржі між ним, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . За позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами не зареєстроване, про що свідчить довідка КП «Ізмаїльське МБТІ» № 21 від 09.01.2025 року. Договір містить усі істотні умови. Свої зобов`язання позивач виконав повністю, коли передав гроші за придбаний житловий будинок з надвірними спорудами. Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу № 3950 житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , укладений на Одеській товарній біржі 17.12.1998 року та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок за зазначеною адресою. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2025 року позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] залишено без розгляду за заявою представника позивача. Представником позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо прийняття заочного рішення суду, просить поновити строк позовної давності звернення до суду. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся, у відповідності до ст.128 ЦПК України, належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3950 від 17.12.1998 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав домоволодіння із незакінченим будівництвом готовністю 95 % за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір було зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 17.12.1998 року за № 3950. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224\~ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227\~ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47\~ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2025 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71\~ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80\~ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved