Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

29.10.2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 140 577,42 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 02.04.2023 року о 06 год. 57 хв. у м. Києві по вул. Олени Теліги, 8 водій [PERSON] керуючи автомобілем «Volvo», номерний знак [NUMBER] , під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та погодні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на зупинку громадського транспорту, що призвело до її пошкодження. Вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення була встановлена постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2023 року (справа №761/15214/23) згідно якої відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП. Як зазначає позивач, внаслідок ДТП було пошкоджено зупинку громадського транспорту, яка перебуває на балансі відокремленого підрозділу КП «Київпастранс» Дирекція по будівництву та утриманню об`єктів транспорту та допоміжної інфраструктури, що підтверджується довідкою від 08.05.2023 №053/01/33-122. Ремонтні роботи по відновленню павільйону 06.02.2024 здійснювало ТОВ «Бут-Т» на підставі договору від 30.08.2023 №53.23-90, який завантажений на майданчик електронних торгів «Прозорро». Згідно рахунку від 06.02.2024 №6 ремонт пошкодженого павільйону вартував позивачу 140 577,42 грн. Згідно акту надання послуг від 06.02.2024 №6 Замовником прийнято виконані Виконавцем роботи та 12.02.2024 перераховано відповідні грошові кошти у сумі 140 577,42 грн на рахунок останнього, про що свідчить платіжне доручення №ДБ000117/1. 01.03.2024 позивач звернувся до страховика винуватця ДТП - ТДВ «СГ «Оберіг», із заявою про здійснення страхового відшкодування в межах ліміту страхового полісу №211456893 на суму 140 577,42 грн. Однак, у відповідь від 05.04.2024 №0504-02 страховик відмовив потерпілому у здійсненні такої виплати, посилаючись на положення п. 33.3. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не погоджуючись із вказаною відмовою КП «Київпастранс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТДВ «СК «Оберіг», третя особа - [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. 26.07.2024 за наслідками розгляду справи №910/5332/24 судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. А тому, позивач вважає за можливе захистити порушене право на відшкодування завданої майнової шкоди у судовому порядку звернувшись до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засідання, яке відбулось 30.01.2025 року заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. У судове засідання, яке відбулось 18.03.2025 року представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою в якій просив слухати справу в його відсутність та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП та застосовано адмінітсртаивне стягнення у вигляді штрафу. Як зазначено в постанові, 02.04.2023 року о 06 год. 57 хв. у м. Києві по вул. Олени Теліги, 8 водій [PERSON] керуючи автомобілем «Volvo», номерний знак [NUMBER] , під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та погодні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на зупинку громадського транспорту, що призвело до її пошкодження та пошкодження транспортного засобу, чим порушив п.2.3.б, 12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Крім того, в постанові зазначено, що 02.04.2023 року о 06 год. 57 хв. у м. Києві по вул. Олени Теліги, 8 водій [PERSON] керуючи автомобілем «Volvo», номерний знак [NUMBER] був учасником ДТП та покинув місце пригоди, чим порушив п.2.10.а, д ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП. У судовому засіданні [PERSON] вину визнав. Постанова набрала законної сили. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, постановою суду встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 02.04.2023 року, відбулася з вини [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено павільйон очікування, який перебуває на балансі відокремленого підрозділу КП «Київпастранс» Дирекція по будівництву та утриманню об`єктів транспорту та допоміжної інфраструктури, що підтверджується довідкою №053/01/33-122 від 08.05.2023 року. Ремонтні роботи по відновленню павільйону очікування здійснювало ТОВ «Бут-Т» на підставі договору №53.23-90 від 30.08.2023 року. Згідно акту надання послуг №6 від 06.02.2024 року, КП «Київпастранс» прийняло виконані ТОВ «Бут-Т» роботи та 12.02.2024 року перераховано грошові кошти у сумі 140 577,42 грн за проведені роботи, про що свідчить платіжне доручення №ДБ000117/1. 01.03.2024 року позивач звернувся до страховика винуватця ДТП - ТДВ «СГ «Оберіг», із заявою про здійснення страхового відшкодування в межах ліміту страхового полісу №211456893 на суму 140 577,42 грн. Однак, у ТДВ «СГ «Оберіг» відмовило у здійсненні такої виплати, посилаючись на положення п. 33.3. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не погоджуючись із вказаною відмовою, КП «Київпастранс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТДВ «СК «Оберіг», третя особа - [PERSON] про стягнення страхового відшкодування (справа №910/5332/24). 26.07.2024 року за наслідками розгляду справи №910/5332/24 судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказане рішення суду обґрунтоване тим, що надані позивачем документи не є належними доказами, оскільки жодним чином не підтверджують здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування в розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Рішення набрало законної сили. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України). За таких обставин суд дійшов висновку, що шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, заподіяна з вини водія [PERSON] , а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги КП «Київпастранс» щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 140 577,42 грн підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved