Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 18.10.2024, адвокат Лященко Аліна Миколаївна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: - визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] . - припинити стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , присуджених [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, що стягуються з [PERSON] за судовим наказом виданим Іванківським районним судом Київської області від 17.04.2019 у справі №366/742/19 з серпня 2023 року. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з цим позовом і до її повноліття. В обґрунтування позову, представник позивача зазначає наступне. 27.10.2010 між [PERSON] (надалі - Відповідач) та [PERSON] (надалі - Позивач) укладено шлюб, у якому народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 27.06.2019 у справі №366/2502/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 17.04.2019 Іванківським районним судом Київської області, за заявою [PERSON] , видано судовий наказ у справі №366/742/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. З метою добровільного виконання рішення суду 06.06.2019 [PERSON] подав рапорт на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції про утримання з його грошового забезпечення на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки При цьому, щомісячно Позивач перераховував кошти на карту Відповідача в залежності від заявлених потреб на утримання доньки. Значні покупки, такі як ноутбук для заняття в школі, мобільний телефон, гіроскутер сігвей, тощо здійснювались самостійно батьком. Між тим, 28.10.2021 [PERSON] звернулась із заявою до Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де було відкрито виконавче провадження №67383814. Відповідно до витягу №2 375 з реєстру територіальної громади за період з 01.01.1900 по 23.09.2024 місце проживання [PERSON] 09.03.2011 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. Проте, починаючи з серпня 2023 року неповнолітня [PERSON] по даний час проживає разом з батьком, оскільки неодноразово просила Позивача забрати її до себе. На підтвердження чого, позивачем надано до суду довідку №0209-1 від 02.09.2024, що видана Головою правління ОСББ «Шалімова 59» та яка підтверджує, що з серпня місяця 2023 року та по жовтень місяць 2023 [PERSON] проживала разом з батьком, його дружиною [PERSON] , та її сином [PERSON] , без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 01.11.2023 Позивач уклав договір оренди житлового приміщення, відповідно до якого, орендує трикімнатну квартиру, загальною площею 68,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Крім того, представник Позивача зазначає, що 26.08.2024 Комісією у складі депутата Коцюбинської селищної ради Лизуна І.М. та сусідів [PERSON] , [PERSON] було проведено перевірку житлових умов Позивача, за результатом якого складено акт та встановлено, що у вищевказаній квартирі проживають: [PERSON] , його донька [PERSON] , дружина Позивача [PERSON] та її син [PERSON] , умови проживання доньки [PERSON] є відмінні, донька має окрему кімнату, та забезпечена всім необхідним для проживання Також, саме Позивачем, як законним представником малолітньої [PERSON] , було укладено декларацією №0001-НРА1-ЗЕА0 від 18.05.2021 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. 2023-2024 навчальні роки, [PERSON] навчалась у Коцюбинському ліцеї №1 Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, що підтверджується характеристикою зі школи. За заявою батька, з вересня 2024, на 2024-2025 навчальний рік [PERSON] зарахована до 7-го класу Ліцею №155 Шевченківського району м. Києва, що також підтверджує факт проживання дитини з батьком. Для підготовки дитини до нового навчального року (2024-2025) батько зібрав дитину у школу, придбав відповідний одяг та канцелярські приладдя на орієнтовну суму 13 000 грн. Також, Позивач зазначає, що у зв`язку із замкнутістю, тривожністю та невпевненістю доньки, він звернувся за консультацією до психолога задля вирішення проблем доньки, оплату чого також здійснює самостійно. 15.05.2024 психологом [PERSON] був складений звіт психолога по роботі з клієнткою-підлітком [PERSON] , який підтверджує неналежне виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, а також вказане у звіті пояснює у зв`язку з чим у доньки виникло бажання проживати разом з батьком. З метою забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини в літку 2024 Позивач організував поїздку доньки до табору, що знаходиться в Республіці Болгарія, а також поїздку до табору в Європі (Італії) для створення належних умов розвитку та здібностей дитини. Разом з тим, проживаючи з Відповідачкою у Туреччині, [PERSON] не отримувала належної освіти. Проживаючи у Туреччині у 2022, дитина була зарахована на дистанційну форму навчання до Польської безкоштовної Школи Онлайн для дітей з України. Таке навчання тривало з 05.09.2022 до 31.05.2023. Проте, коли донька повернулась в Україну та виявила бажання проживати з батьком, загальноосвітні навчальні заклади України не приймали документи про закінчення 6 класу, оскільки рівень знань [PERSON] не відповідав рівню знань учня 6-го класу, відповідно дитина повторно навчалась у 6-му класі. Одночасно з цим з 04.09.2023, [PERSON] займається з репетитором з англійської мови та з 07.02.2024 займається з репетитором з математики, оплату за що здійснює Позивач. Представник позивача зазначає, що малолітня [PERSON] проживає разом з батьком, який щоденно займається вихованням та здоров`ям дитини, її всебічним розвитком, опікується її благополуччям, тобто, донька в повній мірі забезпечена всіма належними та необхідними умовами життя, має всі зручності для навчання та відпочинку, забезпечена необхідним одягом та харчуванням. Позивач має матеріальну можливість утримувати доньку, оскільки має постійний стабільний дохід. З 2022 Позивач проходить військову службу в військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України та займає посаду командира 3 стрілецького взводу (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №51) 3 стрілецької роти (з охорони та оборони важливих державних об`єктів №50; №51; №60) [NUMBER] стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів). З 01.11.2022 відряджений до координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими ГУР МО, тобто з листопада 2022 року, постійно перебуває та працює в м. Києві, має стабільний дохід та може повністю забезпечити всім необхідним свою доньку. При цьому зауважує, що Відповідачка не має постійного місця роботи. Відповідач, знаючи, що донька вже більше року проживає разом з батьком не приймає участь в утриманні їх спільної дитини, матеріально не допомагає та продовжує отримувати аліменти від Позивача на утримання дитини, витрачаючи отримані кошти, на власні потреби. Позивач, посилаючись на норми чинного законодавства та практику Верховного суду, вважає за необхідне захистити своє порушене право, шляхом припинення примусового стягнення на користь Відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу, виданого Іванківським районним судом Київської області від 17.04.2019 у справі №366/742/19, та вважає, що вищевказаний судовий наказ є таким, що не підлягає виконанню. Крім того, оскільки неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, Позивач вважає за доцільне стягнути з Відповідача на його користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця. Процесуальні дії: 25.10.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 13.12.2024 та відкладено на 09.01.2025 за клопотанням представника відповідача, [PERSON] 10.12.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача, адвоката Гули Марії Сергіївни про забезпечення позову у якій вона просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 67383814, відкритому на підставі судового наказу від 17.04.2019 у справі № 366/742/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] до набрання судового рішення у справі № 366/3115/24 законної сили, у задоволенні якого ухвалою суду від 12.02.2024 було відмовлено. 09.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 12.02.2025. Крім того задоволено заяву представника позивача про витребування доказів та витребувано від Державної податкової служби України: інформацію, чи отримувала [PERSON] , [INFO] , доходи за період з 01.01.2023 по день винесення ухвали (09.01.2025) та надати належним чином завірене документальне підтвердження цього; інформацію, чи отримувала [PERSON] , [INFO] , виплати регулярні, нерегулярні, одноразові, багаторазові, тощо та надати належним чином завірене документальне підтвердження цього, вказавши джерело походження виплат. 31.01.2025 на адресу суду від Державної податкової служби України надійшла затребувана судом інформація щодо суми доходів [PERSON] та джерел їх отримання за період з І кварталу 2023 по ІІІ квартал 2024. 11.02.2025 з використанням підсистеми «Електронний суд» звернулась представник позивача, адвокат Гула М.С. з клопотанням про долучення документів до матеріалів справи, а саме, просила суд долучити до матеріалів справи № 366/3115/24 ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 23.01.2025 у справі № 366/742/19, відповідно до якої, заяву [PERSON] про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, виданого Іванківським районним судом Київської області 17.04.2019 у справі № 366/742/19, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий Іванківським районним судом Київської області 17.04.2019 у справі № 366/742/19 про стягнення з [PERSON] коштів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця та постанову старшого державного виконавця Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федірка Ю.А. від 11.02.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП № 67383814 з примусового виконання судового наказу № 366/742/19 від 17.04.2019. 12.02.2025 ухвалою суду здійснено повернення на стадію підготовчого провадження у справі № 366/3115/24, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Службу у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області надати висновок стосовно визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Підготовче судове засідання призначено на 03.03.2025. 24.02.2025 на адресу суду надійшла заява відповідача, [PERSON] відповідно до якої вона погоджується з тим, щоб їх спільна з Відповідачем донька, [PERSON] проживала разом з Позивачем, наполягає на тому, щоб позивач не чинив перешкод у її спілкуванні з донькою, просить суд закрити провадження у справі за вимогою позивача про припинення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] аліментів, оскільки ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 23.01.2025 у справі № 366/742/19, задоволено заяву [PERSON] про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , ухвала набрала законної сини 10.02.2025.Також просить суд відмовити у позовній вимозі щодо стягнення з неї, [PERSON] , на користь Позивача аліментів на утримання доньки, [PERSON] . Крім того, відповідач просить приєднати до матеріалів справи документи, які підтверджують надання нею матеріальної допомоги доньці. 28.02.2025 на електронну адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, надійшов лист про розгляд справи без участі представника Служби, при цьому повідомляють, що рішення про затвердження висновку ССДС щодо визначення місця проживання [PERSON] буде надіслано після ухвалення на засіданні виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, яке відбудеться, 13.03.2025. 03.03.2025 через підсистему Електронний суд, до суду надійшли додаткові письмові пояснення у справі від представника Позивача, адвоката [PERSON]., в яких представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] . З приводу заяви Відповідача про приєднання до матеріалів справи документів, які підтверджують надання нею матеріальної допомоги доньці, представник позивача зауважує, що ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 09.01.2025 у задоволенні клопотання Відповідача про долучення доказів у справі було відмовлено. При цьому вважає, що поведінка Відповідача є суперечливою, оскільки Відповідач подала до суду докази, питання щодо долучення яких вже було вирішено судом. Ухвалою суду від 03.03.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 03.03.2025. 03.03.2025 у справі оголошено перерву до отримання висновку стосовно визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] від Служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області. Датою судового засідання визначено 18.03.2025. 17.03.2025 від третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради на електронну адресу суду надійшло рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області № 36 від 13.03.2025 «Про затвердження висновку Служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради про визначення місця проживання» та Висновок Служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого, Служба у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . У судове засідання Позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно, належним чином. Представник позивача повідомила, що позивач не має можливості взяти участь у судовому засіданні, його інтереси представлятиме, вона як представник, подану позовну заяву підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] з батьком за його місцем проживання та припинення стягнення аліментів з Позивача на її користь, які стягуються з нього за судовим наказом від 17.04.2019 у справі № 366/742/19 - визнала. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з неї на користь Позивача на утримання дитини, [PERSON] - заперечила, посилаючись на те, що вона самостійно допомагає доньці коштами. Крім того, Відповідач зазначила, що після ознайомлення з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради про визначення місця проживання дитини з батьком, вона вважає, що огляд місця проживання її доньки проводився не за місцем її фактичного проживання, де вона зараз проживає з батьком, а саме у смт Коцюбинське, а було проведено за місце ї попереднього проживання. Представник відповідачки у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно, належним чином, причин неявки до суду не повідомив, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався. У судовому засіданні, враховуючи, що Відповідач не заперечувала щодо розгляду справи без участі її представника, судом прийнято рішення продовжувати розгляд справи без участі представника позивача, адвоката Працюка В.Л. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради свого представника у судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, скерували до суду лист про розгляд справи без участі їх представника та ухвалити рішення відповідно до закону /а.с.14/. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини, якими вони обґрунтовуються, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи своє рішення, суд керується також вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2010, який рішенням Іванківського районного суду Київської області від 27.06.2019 у справі № 366/2502/18 - розірвано, що підтверджується копією судового рішення /Т.1 а.с.18-20/. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] /а.с.39/,яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади за період з 01.01.1900 р. по 23.09.2024 р. за №2375 /Т.1 а.с.26/. Відповідно до довідки, виданої [PERSON] . Головою правління ОСББ «Шалімова 59» Фурсяком О.О. за вих. № 0209-1 від 02.09.2024, [PERSON] з серпня по жовтень 2023 проживала разом з батьком, його дружиною - [PERSON] та її сином, [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] /Т.1 а.с.27/. Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01.11.2023, [PERSON] (орендар) прийняв в строкове платне користування для проживання квартиру [ADDRESS] /Т.1 а.с.28-29/. Відповідно до акта перевірки житлових умов від 29.08.2024, комісією у складі депутата Коцюбинської селищної ради Лизуна І.М. та сусідів [PERSON] , [PERSON] , було проведено перевірку житлових умов Позивача за адресою: [ADDRESS] , за результатом якого встановлено, що у вищевказаній квартирі проживають: [PERSON] ,1990 р.н. його донька [PERSON] ,2011 р.н., дружина [PERSON] , 1988 р.н., син [PERSON] , 2013 р.н. Умови проживання доньки [PERSON] є відмінні, донька має окрему кімнату, та забезпечена всім необхідним для проживання /Т.1 а.с.30/. Крім того, Позивачем, як законним представником пацієнта [PERSON] , [INFO] , 18.05.2021 було укладено декларацією № 0001-НРА1-ЗЕА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з КНП «ЦПМСД №1 Шевченківського району міста Києва /Т. а.с.38/. З долучених до матеріалів позовної заяви документів про навчання [PERSON] , вбачається, що 2023-2024 навчальний рік, [PERSON] навчалась у Коцюбинському ліцеї №1 Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, що також підтверджується характеристикою, за підписом директора закладу та класного керівника, та відповідно до якої: «вихованням учениці займались та контактували з учителями та класним керівником виключно тато - [PERSON] та мачуха - [PERSON] » /Т.1 а.с.33, 37/. За заявою батька, [PERSON] , від 28.08.2024, з вересня 2024, на 2024-2025 навчальний рік [PERSON] 2011 р.н., зарахована до 7-го класу Ліцею №155 Шевченківського району м. Києва /Т. а.с.34-35/. Також, Позивач, у зв`язку із замкнутістю, тривожністю та невпевненістю доньки, задля вирішення проблем доньки, звернувся за консультацією до психолога [PERSON] на підтвердження чого, до матеріалів справи долучено звіт психолога, відповідно до якого, терапія з [PERSON] ще продовжується /Т.1 а.с.46-47 зв./. Крім того, актами про отримання коштів підтверджено, що Позивачем та його дружиною, [PERSON] , протягом 2023 та 2024 років було придбано абонементи на індивідуальні заняття з математики та англійської мови для [PERSON] /Т.1 а.с.48-50/. Відповідно до посвідчення про відрядження № 1277, видане 27.08.2023 військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України, молодший лейтенант [PERSON] , командир 3 стрілецького взводу (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №51) 3 стрілецької роти (з охорони та оборони важливих державних об`єктів №50; №51; №60) [NUMBER] стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів), з 28.08.2023 відряджений до робочої групи взаємодії зі ЗМІ (м. Київ). Відповідно до посвідчення КШ 075, виданого 01.10.2024, [PERSON] є співробітником Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими ГУР МО /Т.1 а.с.63/. Згідно з реєстрами застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) з 2016 по 2024 роки, [PERSON] є працевлаштованим, отримує стабільну заробітну плату та сплачує відповідні страхові внески /Т.1 а.с.51-53/. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку Служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області № 36 від 13.03.2025 вказано про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Суд приймає до уваги вказаний висновок Служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради. У свою чергу, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с.68). офіційно не працевлаштована, з інформації від Державної податкової служби України, яка надійшла до Іванківського районного суду Київської області на виконання ухвали суду від 09.01.2025, встановлено, що сума доходів [PERSON] за період 1,2,4 квартал 2023 склала 1 136,54 грн., за 3 квартал 2024 - 25 483,22 грн., з них 25 372,47 грн. аліменти, що виплачуються платнику згідно з рішенням суду або за добровільним рішенням сторін (Т.1 а.с.176-177). Відповідачка, у судовому засіданні вказану позовну вимогу визнала, зазначила, що не заперечує, щоб їхня спільна з позивачем донька, [PERSON] , проживала з батьком, проте зауважила, що Позивач не повинен перешкоджати їй спілкуватись та бачитись з донькою. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом частин першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 623/349/19 (провадження № 61-4654св21) вказано, що: «рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюбні відносини, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку». Суд виходить з того, що сім`я є цінною для розвитку дітей, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дітей і забезпечити те, що їм потрібно, щоб діти зростали у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалися та не зазнавали негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дітьми й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дітей. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Таким чином, з аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , 2011 р.н. з серпня 2023 проживає з батьком, Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини, будучи офіційно працевлаштованим, забезпечує її матеріально та піклується про неї, займається питаннями здоров`я дитини та її навчанням. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що Позивач чинить перешкоди у спілкуванні матері з донькою, у судовому засіданні встановлено та не заперечувалось Відповідачкою, що мати періодично бачиться з донькою та безперешкодно спілкується з нею. Більше того, Відповідачка не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, про що зазначила у судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, беручи до уваги можливості сторін щодо забезпечення рівня життя дитини, який відповідатиме її якнайкращим потребам, враховуючи те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог про визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком за його місцем проживання. Суд враховує, що цим рішенням матір дитини не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування з дитиною, вияв турботи стосовно дитини та участь у її вихованні. Вона може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленості з батьком дитини про встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21). Щодо припинення стягнення аліментів. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. З аналізу норми частини 2 статті 181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину виникає у того з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За своєю суттю аліменти - це кошти, які покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, повинна навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших учасників справи. Судом встановлено, що 17.04.2019 Іванківським районним судом Київської області, за заявою [PERSON] у справі № 366/742/19 видано судовий наказ за яким, з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду - 01 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.21/. 06.06.2019 [PERSON] подав рапорт на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції про утримання з його грошового забезпечення на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, відповідно до вищевказаного судового наказу /а.с.22-23/. 28.10.2021 [PERSON] звернулась із заявою до Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про прийняття на примусове виконання вищевказаного судового наказу, в якій зазначила, що просить борг по сплаті аліментів рахувати з 01.09.2021, оскільки до цього часу кошти сплачені боржником, заява зареєстрована за вх.№5306/197-27 від 04.11.2021 /а.с.24/. На підставі вказаної заяви, державним виконавцем Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федірком Ю.А. було відкрито виконавче провадження № 67383814 /а.с.42/. Згідно з п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. З наведеного вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, а тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. З матеріалів справи встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] з серпня 2023 року. Батько повністю займається утриманням, вихованням та розвитком доньки. За таких обставин, Відповідач [PERSON] втратила право на отримання аліментів на утримання доньки, і припинився відповідний обов`язок [PERSON] в цій справі сплачувати їх на користь матері, оскільки неповнолітня донька проживає разом із батьком, і судом визнається місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з батьком, тому настання цих обставин впливає на припинення сплати позивачем на користь відповідача періодичних платежів (аліментів) на утримання дитини. Наявність відкритого виконавчого провадження з виконання судового наказу про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання доньки. Таким чином, після набрання судовим рішенням законної сили, яким з позивача стягувалися періодичні платежі у виді аліментів на користь відповідача за зустрічним позовом на утримання дитини, встановлено обставини, що впливають на їх припинення. При визначенні часу припинення сплати аліментів суд бере до уваги неврегульованість законом цього питання і виходить з принципу обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, що випливає з положень статті 124 Конституції України. Виходячи з принципу аналогії права, сплата аліментів має бути припинена з дня набрання рішенням законної сили. Це також узгоджуватиметься з положеннями частини другої статті 445 ЦПК України, згідно яких у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. З урахуванням наведеного, необхідно звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Іванківського районного суду Київської області 17.04.2019 у справі № 366/742/19. Крім того, Відповідач у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення вказаної позовної вимоги. Сплата аліментів має бути припинена з дня набрання рішенням законної сили. Щодо стягнення аліментів: З визначенням місця проживання дитини пов`язано вирішення батьками питань щодо утримання й виховання дитини. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року по справі № 646/13541/15-ц. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Судом встановлено, що Відповідачка офіційно не працевлаштована, стабільного доходу не має. Проте суд враховує, що [PERSON] є працездатною особою, не має інших неповнолітніх дітей, осіб, на утримання яких з неї були б стягнуті аліменти. У судовому засіданні підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. роз`яснено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на вказане, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, враховуючи матеріальне становище платника аліментів та матеріальне становище утримувача аліментів, з урахуванням принципів розумності та справедливості суд визначає, що з відповідачки на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , в розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому за сукупності наведених висновків позов підлягає до задоволення. Частиною 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved