Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину. Позов мотивовано тим, що як встановлено слідством, 07.04.2022, приблизно о 14:30, [PERSON] нанесла позивачці палкою удар по правій нозі, чим спричинила тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Подію внесено до реєстру досудових розслідувань за № 12022046610000047 від 20.05.2022. Постановою слідчого позивачку визнано потерпілою у вищевказаному провадженні. Позивачка повідомляє, що [PERSON] завдала їй моральної шкоди, яку [PERSON] добровільно відшкодовувати не бажає. Своїми діями [PERSON] спричинила позивачці моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, отриманих після нанесеної фізичної травми. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у 50000 гривень, які просить суд стягнути з відповідачки. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024, головуючим суддею визначено суддю Панчука М.В. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 27.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті, витребувано від Криворізького районного суду Дніпропетровської області матеріали кримінальної справи № 197/959/22, відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за №12022046610000047 від 20.05.2022 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України. Позивачка в судове засідання не з`явилася. 25 лютого 2025 року на адресу суду від позивачки надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 32). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка до суду повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляд справи, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини своєї неявки не повідомила. Заяв, клопотань від неї не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Судом встановлено із матеріалів кримінальної справи № 197/959/22, зокрема із обвинувального акту у кримінальному провадженні за №12022046610000047 від 20.05.2022 (а.с. 52-55), протоколу проведення слідчого експерименту із потерпілою [PERSON] від 26.09.2022 (а.а. 65-69), протоколу проведення слідчого експерименту із свідком [PERSON] від 27.09.2022 (а.с. 70-73), що 07.04.2022, близько 15:00, перебуваючи біля території власного домоволодіння [ADDRESS] , де в той час перебувала неповнолітня [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] раптово виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітній [PERSON] . Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, [PERSON] , діючи з прямим умислом, з метою спричинення тілесних ушкоджень, застосовуючи фізичну силу, нанесла [PERSON] один удар дерев`яною дошкою, яку тримала обома руками, по правій нозі, а саме в район гомілки, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді забійної рани правої гомілки, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше шести днів (а.с. . Як вбачається з постанови про призначення судово-медичної експертизи від 01.06.2022 (а.с. 60-61), висновку експерта № 528 від 03.06.2022 (а.с. 62-64), висновку судово-медичного експерта № 421 від 13.05.2022, на підставі заяви потерпілої від 13.05.2022 (а.с. 56-58), постанови про призначення судово-медичної експертизи від 28.09.2022 (а.с. 74-76), висновку експерта № 1386 від 03.10.2022 (а.с. 77-80), виявлені у [PERSON] ушкодження у вигляді забійної рани правої гомілки за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, не характерна для виникнення внаслідок падіння на площину, а могли утворитися при механізмі, на який вказує свідками [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року постановлено звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 5 - 8). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що 07.04.2022 [PERSON] , діючи з прямим умислом, спричинила [PERSON] тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дії [PERSON] були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Сам факт нанесення легких тілесних ушкоджень відповідачкою підтверджується ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду. При цьому ухвала про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що закриття кримінального провадження відносно відповідачки не звільняє останню від обов`язку відшкодувати нанесену нею моральну шкоду. Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачки, позивачці завдано моральних страждань, був порушений звичний спосіб її життя. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 в справі №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем, також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, однак в розмірі, меншому, ніж заявлено позивачкою, а саме в розмірі 10000 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеному позову.

Outcome: partial