Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 27.12.2024 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Одеська універсальна товарна біржа «Вітязь», про визнання договору дійсним. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 14.11.1998 було укладено договір №98-126П купівлі-продажу нерухомого майна у письмовій формі та зареєстрований Одеською універсальною біржею «Вітязь», відповідно якого [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Сторони виконали договір та будь-яких спорів щодо квартири не виникало. [PERSON] в купленій квартирі проживав 26 років аж до смерті. На момент укладення договору його нотаріальне посвідчення не було передбачено чинним на тоді законодавством. [INFO] помер [PERSON] , який за життя склав заповіт та заповів все своє майно [PERSON] (3/4 частки) та [PERSON] (1/4 частки). Позивач не може оформити спадкове майно, адже сторони договору не були членами біржи на момент його укладення. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 30.12.2024 провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в спрощеному позовному порядку з проведенням судового засідання 12.02.2025. Ухвалою від 12.02.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування копії спадкової справи. Розгляд справи у судовому засіданні 12.02.2025 було відкладено на 19.03.2025 з метою отримання витребуваних доказів. У судове засідання 19.03.2025 учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] 19.03.2025 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 24 березня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 листопада 1998 року [PERSON] , який діяв в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони уклали договір №98-126П купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Договір зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» (а.с.13-14). Згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 31.12.2024, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний запис зроблено 19.11.1998 за реєстровим номером 156 у реєстровій книзі 305пр на сторінці 108 (а.с.77 на звороті) [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] 28.04.1999, про що вказано у довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ТОВ «Керуюча компанія Майстер» від 06.09.2018 (а.с.12). [PERSON] 20 листопада 2010 року склав заповіт, яким все своє майно. Де б воно не знаходилося та з чого не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті належатиме йому та на що він законом матиме правом заповів [PERSON] , [INFO] в частках, [PERSON] , [INFO] частці. Заповіт зареєстрований в реєстрі за №675 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варавою К.В. (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). [PERSON] 28.11.2024 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євої Л.Г. з заявою про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] (а.с.61). Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою Л.Г. було зареєстровано спадкову справу №02-14, номер у спадковому реєстрі 73367569. Листом від 02.12.2024 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою Л.Г. повідомлено [PERSON] про необхідність звернення до суду для визнання договору дійсним у зв`язку з тим, шо біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам (а.с.75 на звороті). Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі. Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу"). Отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.11.1998 року сторонами були члени товарної біржі, але [PERSON] діяв також в інтересах неповнолітнього сина. За твердженням позивача сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.11.1998 в повному обсязі. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в грудні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні 14.11.1998 Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством не було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору. На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь», слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ст. ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до 81 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved