Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.08.2001 зареєстрував шлюб з відповідачкою, в якому народились діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. На даний час шлюбні відносини припинені. Намірів продовжувати спільне життя у нього немає, примирення не бажає. Просив розірвати шлюб між ними, судові витрати покласти на нього. 12.07.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 18.07.2024. 18.07.2024 постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 30.09.2024. 30.09.2024 постановлено ухвалу про передачу справи до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку, передбаченому статтею 29 ЦПК України. 28.11.2024 постановою Верховного Суду визначено підсудність справи Голосіївському районному суду міста Києва. 27.02.2025 справу передано для розгляду раніше визначеному складу суду в особі судді Кордюкової Ж.І. 30.07.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що спір про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей має розглядатись в Окружному суді міста Цел ям Зее за місцем проживання відповідачки. Позивач не визначився з тим, чи треба йому розривати шлюб, оскільки він відкликав заяву про розлучення, подану до Окружному суді міста Цел ям Зее, Австрія. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 11.08.2001 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №697. В шлюбі народились [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені під час розгляду справи у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, примирення між сторонами не можливе і позивач цього не бажає. Також встановлено, що сторони ніяких стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, спільне господарство не ведеться. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст.13, 141 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню, оскільки позивач просив залишити ці витрати за ним.

Outcome: approved