Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

19.01.2025 р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», через систему «Електронний суд», звернувся з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 3207212 від 01 травня 2021 року у розмірі 47 000,00 гривень, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 01 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3207212 в електронній формі. 10 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 06T, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги до відповідача коштів у сумі 47 000,00 гривень, з яких: 10 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 35 100,00 гривень заборгованість за відсотками, 1900,00 гривень заборгованість за комісійними винагородами. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відзив на позовну заяву не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3207212 в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, надісланим відповідачу через SMS-повідомлення. Відповідно до додатків до позовної заяви, зокрема доказів видачі коштів за кредитним договором № 3207212, 01 травня 2021 року п/д 45154300 ТОВ «Мілоан» перераховано відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000,00 грн на виконання умов договору (а.с.27). 10 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 06T, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Мілоан». Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5118656, позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 47 000,00 гривень, з яких: 10 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 35 100,00 гривень заборгованість за відсотками, 1900 гривень борг по пені, борг по комісії відсутній. (а.с.145). Одночасно відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №06Т від 10.08.2021 року (а.с. 13 ) заборгованість за кредитним договором № 5118656 зазначена у сумі 10 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 35 100,00 гривень заборгованість за відсотками, борг по комісії 1900 гривень, а борг по пені відсутній. Таким чином, вказані докази у частині розміру боргу по комісії та/або боргу по пені суперечать один одному. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів за його користування. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за кредитним договором № 3207212 від 01 травня 2021 року: 10 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 35 100,00 гривень заборгованість за відсотками, що у загальному розмірі складає 45 100,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії, суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 1900,00 гривень заборгованості за комісійними винагородами. Суперечність між письмовими доказами щодо коштів у вказаному розмірі зазначалася судом вище. Крім цього, дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням цього кредиту, суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», фінансові установи не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на їх користь за дії, які установа здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь установи (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє установа чи споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати позичальником комісії, зокрема за надання кредиту, як за дії, вчинювані на власну користь ТОВ «Мілоан», що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1900,00 гривень. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 3207212 від 01 травня 2021 року у розмірі 45 100,00 гривень, що складає заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 гривень, заборгованість за відсотками 35 100,00 гривень, у стягненні комісії у сумі 1900,00 гривень відмовити. Також, згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 01 листопада 2024 року між позивачем та адвокатом укладено договір про надання правової допомоги № 42649746 та додаткову угоду до нього, до яких додано детальний опис робіт, акт про підтвердження правничої (правової) допомоги з підтвердженням вартості вказаних послуг у розмірі 6000,00 грн (а.с.10,15). При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи незначну складність справи, ціну позову та час, витрачений на підготовку адвокатом документів для подання до суду, при цьому розгляд справи відбувся без участі представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки позов задоволено на суму 45 100,00 грн із заявлених 47 000,00 грн (95,96%), судовий збір у розмірі 2422,40 грн розподіляється пропорційно: 2422,40 ? 0,9596 = 2324,50 грн.

Outcome: partial