Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області, в якому просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] терміном у три місці з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , з якою мешкала неподалік у с.Степове Ізюмського району Харківської області. Після смерті бабусі спадкове майно повинна була прийняти її мати як спадкоємець першої черги за законом. Проте, з лютого 2022 року почалась війна, село перебувало під ракетними обстрілами, йшли бойові дії та наступ ворога. В перші дні війни село потрапило під окупацію, тому позивач виїхала до знайомих у м.Люботин. та 14.06.2022 року стала на облік як внутрішньо-переміщені особи. Мама поїхала до своїх знайомих, де проживала протягом року та в подальшому приїхала до м.Люботин, 25.09.2023 року стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Зазначає, що через військові дії, віддалене мешкання від мами, нерозуміння ситуації, а також через те, що вважала це питанням мами, тому не цікавилась у неї з приводу оформлення спадщини. Наприкінці весни 2024 року разом із мамою поїхали до домівки в селі Степове та розбираючи речі у помешканні бабусі серед документів знайшли заповіт, який бабуся склала на ім`я позивача. Вказує, що ні вона, ні мати не знали про існування заповіту. В подальшому звернулись до адвоката, який повідомив, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється, а реєстри не працюють. Адвокат також пояснив, що на той час нотаріуси в Харкові та області не працювали до червня місяця взагалі. Потім деякий час нотаріуси працювали практично в дистанційному режимі. Також були впевнені, що процедуру оформлення спадщини можливо розпочати лише після завершення воєнного стану. Крім того, територія Борівської селищної територіальної громади та прилеглі до неї території визнані як територія можливого проведення воєнних (бойових) дій, що зазначає велику небезпеку для мешканців зазначеної території та особливий порядок поведінки та спосіб життя. Зазначає, що весь час боялась виходити на вулицю, у тому числі у м.Люботин, щоб не наражати себе на небезпеку. Лише 21.08.2024 року звернувшись до державного нотаріусу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, отримали інформацію про те, що на час початку війни нотаріусам було багато чого незрозуміло, нотаріуси взагалі не працювали, було багато змін в законодавстві та нерозуміння як здійснювати свою діяльність. Перевіривши Спадковий реєстр, нотаріусом встановлено, що спадкова справа не заводилась, а заповіт на її ім`я є чинним. Вказує, що після смерті бабусі залишилось наступне майно: земельна ділянка на території Чернещинської сільської Ради загальною площею 5,48 га; земельна ділянка на території с.Пролетарка Чернещинської сільської Ради загальною площею 0,701 га; земельна ділянка на території Черещинської сільської ради Борівського району Харківської області, земельна частка (пай) д.№ [NUMBER] загальною площею 5,2651 га, кадастровий номер 6321084500:02:002:0014; житловий будинок в с.Пролетарка Борівського району, виданого на підставі рішення виконкому Чернещинської сільської Ради народних депутатів №24 від 16.04.1996 року. Але отримати свідоцтво про право власності за заповітом після смерті бабусі не може через пропуск строку звернення із заявою до нотаріуса. Разом із тим, вважає поважною причини пропуску строку для прийняття спадщини. Ухвалою судді від 16.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.11.2024 року витребувано докази по справі у державного нотаріуса. Ухвалою суду від 25.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 19.03.2025 року постановлено провести заочний розгляд даної справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовну заяву задовольнити з підстав, зазначених у ній. Додатково повідомила, що її мати померла [INFO] , про що надала копію свідоцтва про смерть. Інших спадкоємців після смерті бабусі не було. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2025 року проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово позивача, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов наступного. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 2 та 3\~статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~\~Відповідно до частин 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.12.2021 року Борівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №350. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Також наданими доказами встановлено, що 21.08.2024 року заведено спадкову справу №99/2024 після смерті [PERSON] на підставі заяви [PERSON] як спадкоємця за заповітом, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78081460. З довідки №78081368 від 21.08.2024 року вбачається наявними записи про заповіт №05 від 12.01.1995 року. Стан: чинний. Позивач у даній справі [PERSON] є онучкою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.10.1974 року, копією свідоцтва про шлюб серії № [NUMBER] від 07.09.2007 року, копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 25.12.1996 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.1973 року. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Згідно статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1269, частина перша статті 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України\~у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Позивач є онучкою померлої та спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців за законом немає. При зверненні позивача 21.08.2024 року до державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Нікуліної О. з приводу прийняття спадщини, остання постановою від 21.08.2024 року відмовила у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253, ч. 3, 5 ст. 254 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. З огляду на викладене, шестимісячний строк на подачу позивачем заяви про прийняття спадщини почав свій перебіг 07.12.2021 року та закінчився 07.06.2022 року. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач зазначає, що нею пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини через введення воєнного стану в Україні, активних бойових дій та окупацією населеного пункту, де проживала померла, а також зазначає, що нотаріальні контори не працювали після деокупації селища. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст.89\~ЦПК України\~встановлено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~Суд надає\~оцінку як\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~кожному доказу\~(групі\~однотипних доказів),\~який міститься\~у справі,\~мотивує відхилення\~або врахування\~кожного доказу\~(групи\~доказів). З огляду на викладене, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] . Суд вважає достатнім строк терміном два місяці для подання позивачем заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial