Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Представник позивача, адвокат Загрійчук Д.К., звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 27.06.2008 сторони по справі зареєстрували шлюб, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення суду від 19.03.2015 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач згідно з рішенням суду від 19.03.2015 сплачує аліменти на утримання сина. З серпня 2024 року [PERSON] навчається на 1 курсі НУ «Одеська юридична академія» для здобуття фахової передвищої освіти. Загальна вартість навчання за 2024 рік склала 38100,00 грн, яку сплачено позивачем одноособово. Посилаючись на наведені обставини позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, пов`язані з навчанням у розмірі 19050,00 грн. Зважаючи на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1-8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, його представник, адвокат Лівшиць З.О., подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач заперечує проти позову, оскільки позивач без узгодження з відповідачем, не порадившись із батьком дитини, на власний розсуд прийняла рішення про отримання спільною дитиною фахової передвищої освіти, замість продовження навчання у загальноосвітній школі та отримання безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою. Вважає, що, навчання дитини у закладі фахової передвищої освіти є здобуттям дитиною відповідної спеціальності за обраним фахом, не є розвитком її здібностей чи талантів, а тому витрати одного з батьків на таке навчання дитини не відносяться до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. В свою чергу представник позивача надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що твердження відповідача є помилковими та підтвердила заявлені позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.06.2008 сторони по справі зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2015 у справі №216/383/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2015 стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до його повноліття, починаючи стягнення з 27.01.2015 року. 01.04.2015 року на виконання рішення суду видано виконавчий лист. На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.06.2024 у справі №216/1421/24 змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду від 19.03.2015 та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 02.08.2024 між НУ «Одеська юридична академія» та [PERSON] і його законним представником [PERSON] укладено договір про навчання за спеціальністю «право» для здобуття ступеня вищої (фахової передвищої) освіти «фаховий молодший бакалавр». 02.08.2024 між НУ «Одеська юридична академія» та [PERSON] і його законним представником [PERSON] укладено договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 154800,00 грн. Вартість навчання за 2024 2025 навчальний рік 38100,00 грн. Як вбачається з платіжних інструкції від 26.07.2024 та 09.01.2025 позивачем сплачено вартість навчання сина за 2024 2025 навчальні роки. Аналізуючи норми права на які посилалися сторони у справі та норми права, які слід застосувати суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі №545/819/18. Дослідивши матеріали справи суд погоджується з твердженням представника позивача про те, що витрати понесені позивачем по оплаті за навчання сина у Національному університеті «Одеська юридична академія», пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею знань, умінь і навичок, і в розумінні ст. 185 СК України є додатковими. Також, суд зауважує, що відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 ст. 27 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд також враховує матеріальне становище батька дитини, яке досліджувалось судом у справі №216/1421/24 та було встановлено, що [PERSON] отримав додатковий дохід із продажу коштовних транспортних засобів, є працездатною, фізично здоровою особою, має постійне місце роботи, що вказує на здатність відповідача забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і неповнолітньої дитини. Відтак, його матеріальне становище дозволяє забезпечити оплату додаткових витрат на дитину у вигляді оплати на навчання для здобуття фахової передвищої освіти. Доводи представника відповідача про те, що вибір навчального закладу, де навчається дитина, не узгоджувався із відповідачем, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки норми матеріального права, якими врегульовані ці правовідносини, не пов`язують обов`язок того батька, з яким дитина не проживає, приймати участь у додаткових витратах із наданням ним згоди на такі витрати. Окрім того, у справі відсутні докази про те, що син сторін у справі навчається у коледжі поза своєю волею та (або) з примхи матері. Таким\~ чином, враховуючи фактичну сімейну ситуацію, спільний обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину, а також принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини, переваги інтересів дитини над інтересами батьків, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у вигляді половини вартості навчання. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved