Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» (далі - ТОВ «ФК «Гвадіана») та [PERSON] укладено договір № S-00009345 (ID договору 21165) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитний договір) у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Одноразовий персональний ідентифікатор № F723335 направлено відповідачеві 07 січня 2022 року на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання кредиту - [NUMBER] та введено позичальником у відповідне поле на сайт первісного кредитора 07 січня 2022 року. Між ТОВ «ФК «Гвадіана» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» 07 травня 2024 року укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Гвадіана» відступило ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Оскільки відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, у неї утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором від 07 січня 2022 року № S-00009345 у розмірі 8 000,00 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 000,00 грн та заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 6 000,00 грн. Таким чином, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 07 січня 2022 року № S-00009345 у розмірі 8 000,00 грн. Процесуальні дії Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року матеріали справи передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06 листопада 2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю. О. та справа передана судді 07 листопада 2024 року (а. с. 51, 52). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 53). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. [PERSON] надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї. У встановлений судом строк, відповідачка не скористалася своїм правом на подання відзиву, жодних заяв з процесуальних питань від неї до суду не надходили, конверти поверталися від неї з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суддя приходить до наступного. Фактичні обставини справи Із матеріалів справи встановлено, що 07 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Гвадіана» та [PERSON] укладено договір № S-00009345 (ID договору 21165) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитний договір) у формі електронного документу з використанням електронного підпису, згідно з умовами якого товариство надало клієнту фінансовий кредит у розмірі 2 000,00 грн строком на 30 днів до 05 лютого 2022 року зі сплатою 2,5 % на добу (а. с. 13-18). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 2 000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та платити проценти за користування кредитом з дотриманням графіка відповідно до додатку 1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору до закінчення строку, визначеного п. 2.1 цього договору. Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 2 000,00 грн відповідачеві підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічного оператора платіжних послуг сервісу «Platon», якою повідомлено про успішність транзакції (а. с. 11). Між ТОВ «ФК «Гвадіана» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» 07 травня 2024 року укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Гвадіана» відступило ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором (а. с. 8, 23-25). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 07 січня 2022 року № 21165 у [PERSON] утворилася заборгованість станом 24 травня 2024 року у розмірі 4 400,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 2 000,00 грн та суми нарахованих за період 30 днів відсотків 2 400,00 грн (а. с. 12). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного договору є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль) (Див. постанови Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 16243ск20). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частина 1 ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлено договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позивач зазначає, що у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором від 07 січня 2022 року № S-00009345 (ID договору 21165) за період з 07 січня 2022 року до 07 травня 2022 року у розмірі 8 000,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 2 000,00 грн та суми нарахованих відсотків 6 000,00 грн (2 000,00*2,5%*120 днів). Строк дії договору від 07 січня 2022 року№ S-00009345 (ID договору 21165) встановлений сторонами на 30 днів, тобто до 05 лютого 2022 року. Відповідно до умов кредитного договору та паспорту споживчого кредиту стандартна процентна ставка становить 2,50 % на добу, розмір та строк сплати процентів і основної суми кредиту встановлюється відповідно до графіка платежів додатка 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Сума процентів за користування кредитом, передбачена додатком 1 до цього договору, є дійсною за умови дотримання позичальником строків сплати та/або суми платежу, передбачених цим додатком 1 до цього договору. У разі порушення строків сплати та/або суми платежу, передбачених додатком 1 цього договору, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає сплаті, змінюється в залежності від суми залишку кредиту та строку користування кредитом без внесення змін до додатку 1 до цього договору (п. п. 2.6, 3.3. кредитного договору). Згідно з п. 3.6 кредитного договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом згідно з додатком 1 до цього договору не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п. 2.1. цього договору, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Доказів того, що [PERSON] виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором від 07 січня 2022 року № S-00009345 (ID договору 21165), суду не надано, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 8 000,00 грн. Розподіл судових витрат Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст. ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: копію довіреності на ім`я адвоката Юхименка Ю. Ю. на представництво інтересів ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», копію акта прийому-передачі наданих послуг від 18 червня 2024 року№ 6. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved