Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

представник заявника - адвокат Конякін М. С. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, у якій просить встановити, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. Заява обґрунтована тим, що заявник [PERSON] проживала разом з [PERSON] з травня 2017 року як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований. Шлюб з [PERSON] не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Однією сім`єю з [PERSON] вони проживали за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Від 24 лютого 2022 року з початком повномасштабного вторгнення росії на територію України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами), а також Указом Президента України від 24 лютого 2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 3 березня 2022 року № 2105-IX (зі змінами), було введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, у зв`язку з чим [PERSON] був призваний на військову службу. [INFO] [PERSON] загинув, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України. Маючи намір реалізувати свої права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця та права на соціальних захист вона звернулась до [INFO] . Проте, там повідомили в усній формі, що вона не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки не є офіційною дружиною [PERSON] . Для реалізації прав близьких родичів та членів сім`ї загиблого військовослужбовця, що гарантуються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», заявнику необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Також фактом спільного проживання як чоловіка та дружини є народження доньки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 04.10.2024 №44571. У висновку вказується, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю біологічного батька, тобто біологічного бабусею, дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.02.2025 прийнято до розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що з травня 2017 року вони з [PERSON] проживали разом як чоловік і дружина, вели спільне господарство на [ADDRESS] . З ними також жив син [PERSON] - [PERSON] . У них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка народилась уже після смерті [PERSON] . За час спільного проживання вони купували різні речі, [PERSON] купив старшому сину ноутбук у 2023 році, коли сину потрібно було поступати на навчання. До того, як він пішов служити, разом обробляли город, ремонт в хаті робили. Представник заявника адвокат Конякін М.С. в судовому засіданні підтримав позицію заявника, просить задовольнити заяву про встановлення факту спільного проживання. Уточнив, що факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] необхідно встановити з травня 2017 року до дня смерті останнього. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо встановлення даного факту, зазначила, що її син дійсно проживав разом з [PERSON] однією сім`єю. Представник заінтересованої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення не надходило. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 21 лютого 2006 року (а.с. 5). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей відповідно до ч.1 ст. 135 СК України від 13.08.2024 №00046480547 вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Даний факт народження дитини [PERSON] , [INFO] , також підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.08.2024, в якому батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.01.2024. Місце смерті Донецька область, Краматорський район, село Терни (а.с.10). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.05.1984 вбачається, що [PERSON] народився [INFO] (а.с.12). В подальшому він змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені від 20.01.2024 №00043210033 (а.с.11). З довідки №517 від 11.07.2024 виданої Ободівською сільською радою Гайсинського району Вінницької області вбачається, що [PERSON] дійсно була цивільною дружиною загиблого [PERSON] , 1984 року народження, який загинув [INFO] . (а.с.13). З акту про встановлення факту проживання від 03.02.2025, складеного депутатом Малютою О.П. вбачається, що в [ADDRESS] [PERSON] проживала разом з [PERSON] , вели спільне господарство та фактично виконували права та обов`язки подружжя. [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] як чоловік та дружина. (а.с.14). В якості доказів спільного проживання як чоловік та дружина заявником надано суду висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження номер висновку 44571 від 04.10.2024, зі змісу якого вбачається, що ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю біологічного батька, тобто біологічною бабусею [PERSON] , [INFO] , складає 99,9999% (а.с.15-30). Також, в якості доказів спільного проживання, наявності спільного побуту, заявником надано суду копію рахунку на оплату №БРЦ-0001118 від 12 березня 2023 року на придбання ноутбука (а.с.31), копію паспорту споживчого кредиту від 12.03.2023 та кредитний договір від 12.03.2023 (а.с.32-35), як доказ отримання кредиту [PERSON] в той час, коли він проживав разом з заявником [PERSON] . Також надано суду скрін-шоти переписки-спілкування (а.с.36-37) та фотокартку на якій [PERSON] разом з [PERSON] (а.с.38). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її син [PERSON] дійсно проживав з [PERSON] . Вона вважає [PERSON] своєю невісткою, яка є доброю людиною. [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 2017 року у [PERSON] вдома в с.Ободівка. Вона приходила до них у гості. Працювали разом на « [PERSON] », обробляли город, тримали качки, свиню. [PERSON] також допомагав їй (матері). На війну син пішов 23.05.2023. Дітей у її покійного сина [PERSON] не було, а в 2024 році, уже після його смерті народилась [PERSON] . Робили ДНК-експертизу, яка підтвердила, що вона бабуся по лінії батька. Свідок [PERSON] - [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сусідкою та подругою. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом без реєстрації шлюбу з середини 2017 року в [ADDRESS] . Точної адреси не пам`ятає. Відносини у них були як у сім`ї: все робили разом, город садили, ремонт робили, тримали кури. Вона спілкувалась з ними раз-два в тиждень. Також була у них в гостях на днях народженнях, вони завжди були разом. Також пам`ятає, що десь у 2020-2021 роках вони їздили разом на море. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є кумою заявника. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та дружина. З [PERSON] знайома давно, а [PERSON] знає з 2017 року. Коли [PERSON] почала проживати з ним разом це було десь з середини 2017 року. Вони разом ходили в гості, до них також приходили гості. Разом обробляли город, тримали господарство. Вони проживали біля неї, за адресою [ADDRESS] . Також з ними проживав старший син [PERSON] . Згідно із ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За приписами ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Пунктом п`том частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Так, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання з [PERSON] . [PERSON] зазначає, що встановлення такого факту їй необхідно для отримання одноразової соціальної допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка - військовослужбовця, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби. Частиною першою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Пунктом 4 зазначеної статті визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За положеннями ч.1 ч.2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 СК України варто виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За приписами ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом в постанові від 18.07.2018 у справі №544/1274/16-ц та в постанові від 12.02.2020 у справі №207/3371/17. Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. У постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №524/10054/16. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із вимогами ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведених вище вимог, заявницею на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] надано низку доказів, які у повному обсязі підтверджують обставини спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] у період з 2017 року по день загибелі [PERSON] . Факт спільного проживання однією сім`єю заявника [PERSON] з померлим [PERSON] , як подружжя без реєстрації шлюбу, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, надані докази та показання свідків та заінтересованої особи, підтверджують факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] в період з 2017 року, виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти, піклування чоловіка та жінки один про одного. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про встановлення факту того, що заявник [PERSON] та [PERSON] проживали в період з травня 2017 року до смерті останнього, однією сім`єю як чоловік та дружина, оскільки іншим шляхом його встановити неможливо, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. Крім того, судом береться до уваги те, що у ч.4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» були внесені зміни, відповідно до яких до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, були також віднесені жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили передбаченої цією постановою. Вказані особи можуть реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата, зазначена у свідоцтві про смерть особи.

Outcome: approved