Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1996 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І., на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , а право власності було зареєстровано Дніпропетровським БТІ Дніпропетровського облвиконкому 18 листопада 1996 року. З метою внесення відомостей до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20 вересня 2024 року він звернувся з відповідною заявою та за результатами її розгляду отримав відмову через звернення неналежної особи. Зазначає, що при посвідченні вищезазначеного договору купівлі-продажу нотаріусом було допущено помилку, де зазначено « [PERSON] », що не збігається з записом його по батькові в паспорті громадянина України, де зазначено « [PERSON] ». Посилається на те, що за інформацією з Єдиного реєстру нотаріусів відсутні жодні відомості щодо нотаріуса [PERSON] , тому виникла необхідність встановлення факту в судовому порядку. Вказує, що з метою надання йому можливості вільно розпоряджатись своєю власністю існує необхідність встановити юридичний факт того, що вищезазначений договір купівлі-продажу квартири належить саме йому. На підставі вищевикладеного він звернувся до суду з цією заявою та просив встановити факт належності йому договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який 24 вересня 1996 року посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. та зареєстровано в реєстрі за №5843. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявник подав до суду заяву в якій просив задовольнити його заяву в повному обсязі та розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи подала до суду заяву в якій просила провести розгляд справи без участі їх представника і прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства на підставі матеріалів справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд вказаної справи проводиться з дотриманням ст. 315 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що в паспорті громадянина України Серії [NUMBER] , який видано 19 грудня 2000 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, та у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, яка видана 16 квітня 1998 року ДПА у Ленінському районі м. Дніпропетровська ПІБ заявника вказано [PERSON] (а. с. 33-38). Також у матеріалах справи наявний технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , в якому заявником технічної інвентаризації зазначено [PERSON] (а. с. 41-45). Разом з тим, відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який 24 вересня 1996 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. та зареєстровано в реєстрі за №5843, покупцем зазначено [PERSON] (а. с. 39-40). В матеріалах справи наявне рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №75228377 від 25 вересня 2024 року, зі змісту якого судом встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Александрук Г.В. було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з відмінностями у написанні по батькові заявника у поданих заявником документах та вищезазначеному правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу від 24 вересня 1996 року (а. с. 12). Пунктом 6 частини 1 статті 315\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки необхідно заявнику для можливості реалізувати своє право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Судом установлено, що вказана в заяві невідповідність в частині зазначення по батькові заявника виникла у зв`язку з допущенням помилки при оформленні договору купівлі продажу від 24 вересня 1996 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. та зареєстровано в реєстрі за №5843, що підтверджується наданими заявником доказами. З огляду на зазначене вбачається, що обставини, викладені у заяві знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву в суду не викликають, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, яка підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 7 ст.\~294\~ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved