Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

У грудні 2024 року представник позивача адвокат Мороз Віталій Вікторович звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу,вказуючи на те, що 30 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача зазначає, що спільне життя позивачки з відповідачем не склалося через протилежні погляди на подружнє життя, сімейні цінності, взаємну участь у веденні спільного побуту та рівність у вирішенні питань життя сім`ї, без яких неможливо побудувати щасливе сімейне життя на переконанням позивачки, відсутність взаємного порозуміння та злагоди між подружжям. Також, зазначає, що відповідач поставив власні бажання вище за сімейні цінності, що призводить до виникнення постійних побутових конфліктів та суперечок між сторонами в присутності малолітньої дитини. Крім того вказує, що відповідач самостійно припинив участь у веденні спільного сімейного бюджету. Також, вказує, що шлюб існує лише формально, сторони не проживають разом однією сім`єю, між ними відсутня притаманна подружжю турбота один про одного і злагода. Подружжя не підтримує шлюбних стосунків, не веде спільне господарство та не має спільного побуту і фінансових витрат. Неодноразові спроби налагодити відносини не дали бажаних результатів. Вказує, що збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечить інтересам сторін та примирення між подружжям неможливе, тому позивач просить шлюб розірвати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву було передано для розгляду судді Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 04 березня 2025 року. 04 березня 2025 року відповідачем наданий відзив на позовну заяву, яким він визнає позов та категорично заперечує проти надання судом строку на примирення подружжя. При цьому, відповідач заперечив доводи позивача, що поставив свої власні бажання вище за сімейні цінності. Зазначив, що з 2021 року з позивачкою проживає у Франції, де народився їх спільний син. З моменту переїду до Франції позивачка не працювала офіційно та, відповідно, він самостійно відповідав за усі видатки на побутові потреби. Зауважив, що у Франції у нього є відкритий банківський рахунок, доступ до якого є і у позивачки, тому вважає твердження позивача про самостійне забезпечення нею себе та дитини є необґрунтованими. Вважає, що все викладене у позовній заяві є наклепом в його бік з невстановленою метою. Також зазначив, що обвинувачення його у приниженні гідності дружини, зрадах є безпідставними та не містять під собою жодних доказів. Зі своєї сторони у наголосив, що протягом двох-трьох років його дружина неодноразово влаштовувала конфлікти та провокувала його на агресію стосовно неї, проте він стримувався та не відповідав на провокації. Зазначив, що за весь час подружнього життя він завжди брав участь у вихованні та утриманні дитини, забезпечував достатній рівень проживання сім`ї, проте з грудня 2024 року вимушений додатково надсилати грошові кошти своїй родині, оскільки з його батьком трапився нещасний випадок на роботі, що потребує значних коштів на лікування та реабілітацію. При цьому вказав, що не дивлячись на ситуацію, яка зараз виникла між ним та дружиною, він досі дуже любить свою дружину та їх сина і не бажав би руйнувати родину. Проте він поважає бажання своєї дружини та їх вибір дійти рішення про розлучення. Додатково зазначив, що між ним та позивачем відсутній спір щодо поділу майна. Їх спільна дитина після розлучення за усною домовленістю з позивачем залишиться проживати з матір`ю. Після розлучення він має бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, а тому сподівається на те, що позивач не буде чинити перешкод у цьому питанні. Щодо матеріального утримання дитини просив суд розглянути питання стосовно визначення розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання спільної з позивачем дитини з урахуванням того, що він має сина від першого шлюбу. Також просив розглянути справу без його участі. 11 березня 2025 року представником позивача адвокатом Морозом В. В. через підсистему "Електронний суд" подана відповідь на відзив, у якій зазначив, що, враховуючи, що відповідач визнав позов, навні усі підстави для задоволення позову. Звернув увагу суду, що позивачка не заявляла у цьому позові вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини. Також зазначив, що позивачка спростовує доводи відповідача про те, що у неї був доступ до собистого рахунку відповідача. Так, зокрема, як зазначає позивач, під час проживання подружжя у Франції, ними був відкритий спільний "сімейний рахунок", яким по суті розпоряджався відповідач. Також, представник позивача зауважив, що твердження позивача про витрачання коштів на утримання сина не відповідають дійсності, оскільки на утримання дитини надавалась соціальна допомога від держави. Усе наведене ще раз свідчить, що подружжя має різні погляди на сімейне життя та цінності, взаємну участь у веденні спільного побдуту тощо. Судове засідання 04 березня 2025 року не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Котенко Р. В. Судове засідання призначено на 19 березня 2025 року. У судове засідання 19 березня 2025 року з`явився представник позивача адвокат Мороз В. В. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи думку представника позивача адвоката Мороза В. В. та беручи до уваги прохання відповідача, що міститься у відзиві на позов, про розгляд справи у його відсутність. суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 30 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1571. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Зазначене підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30 жовтня 2020 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ). У шлюбі у позивача та відповідача [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 25 липня 2022 року у м. Тарб Французька Республіка, апостильованим 12 грудня 2022 року Генеральним прокурором при Апеляційному суді міста По*Пірене-Атлантік за № 22/04213. Справжність перекладу тексту документа з французької на українську мову засвідчено 24 лютого 2023 року Єсауловим С. М. , радником з консульських питань Посольства України у Французькій Республіці за реєстровим № 572-598. Сторони вказують, що подальше спільне проживання та збереження їх родини є неможливим. Суд не бере до уваги докази, надані відповідачем разом з відзивом, оскільки документи викладені іноземною мовою, якою суд не володіє. Надані відповідачем рахунок-акт від 03 березня 2025 року, товарні чеки, направлення на КТ та протокол магнітно-резонансної томографії суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалась цим правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для надання строку для примирення сторін немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачаі не заперечується відповідачем. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Також, суд зазначає, що не бере до уваги прохання відповідача про визначення розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання спільної з позивачем дитини з урахуванням того, що він має сина від першого шлюбу, оскільки у цій справі позивачем вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини не висувались, відтак, суд не вирішує питання щодо порядку утримання спільної дитини сторін. Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved