Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

У березні 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу на прилюдних торгах. В обґрунтування позову зазначає, що 23 травня 2008 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір № 800003969, за умовами якого позичальник одержала кредит у розмірі 25 000 доларів США. У забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 23.05.2008 року укладений договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, надавши позичальнику кредит, проте відповідачка [PERSON] не виконала належним чином кредитне зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 22.10.2021, у неї утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 402\~523, 00 доларів США, яка складається з заборгованості: за кредитом (тіло, відсотки) 16\~753,64 доларів США, пеня 385\~769,42 доларів США. На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору, відповідачу направлено Вимогу, а саме: Повідомлення про усунення порушень, але вимога не була виконана. В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає право іпотекодержателя на задоволення своїх забезпечених іпотекою вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, яким є кредит. Ухвалою судді від 25.03.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі. 23.11.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідачка заперечує проти позову, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що банк не надав доказів наявності в неї заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі, вимога про усунення порушення зобов`язань підписана представником банку який не має повноважень та не направлена їй. Заперечеє проти нарахованої під час дії карантину пені за період з 12.03.2020 до 22.10.2021. Просить, ураховуючи принцип пропорційності, зменшити розмір нарахованої неустойки (пені) за кредитним договором згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України. Також заявляє про застосування позовної давності до вимог позову, оскільки строк повернення кредиту визначений до 23.05.2018. Ухвалою суду\~від 18.01.2024\~замінено найменування\~позивача у\~справі з\~Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК». Представник позивача Луньова А.Г. подала до суду заяву, позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Гонтар В.М. подав до суду заяву, заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Судом установлено,\~що 23\~травня 2008\~року між\~ЗАТ «Альфа-Банк»\~та [PERSON] \~укладений кредитний\~договір №\~800003969,\~за умовами\~якого позичальник\~одержав кредит\~у розмірі\~25\~000\~доларів США. (а.с. 5-9) У забезпечення\~зобов`язань за\~кредитним договором\~від 23.05.2008\~року між\~ЗАТ «Альфа-Банк»\~та [PERSON] \~укладений договір\~іпотеки,\~згідно з\~яким [PERSON] \~передала в\~іпотеку банку\~нерухоме майно,\~а саме\~квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] . (а.с. 12-14) Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. У свою чергу, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] , станом на 22.10.2021, утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 402\~523, 00 доларів США, яка складається з заборгованості: за кредитом (тіло кредиту, відсотки) 16\~753,64 доларів США, пеня 385\~769,42 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовим банківським рахункам, наданими позивачем та не спростованими відповідачкою. (а.с.15-16, а.с. 109-148) Згідно з\~висновком ТОВ\~«Незалежна експертна\~компанія» від\~12.11.2021\~вартість вищенаведеної\~квартири складає\~467\~000\~грн.,\~без ПДВ,\~курс гривні\~на дату\~оцінки 26,1022\~грн.\~за 1\~долар США. (а.с. 28) Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов?язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. \~ \~ \~ \~Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6 Договору іпотеки, укладеного між сторонами, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього Договору іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України. \~ \~ \~ \~Відповідно до Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у Іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов?язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно зі\~ст.\~33\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~статтею 12 цього Закону. Закон України «Про іпотеку»\~визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 4 статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 317/1292/16-ц (провадження № 61-21794св18) Третя судова палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду зазначила, що «Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом 5 частини 1\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»\~передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 вказаного Закону. Частина 2\~статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17). За змістом ч. 1 ст.\~12, ч. 1 ст.\~33\~та ст. 35,\~39 Закону України «Про іпотеку»\~реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону. За змістом припису ч. 2\~ст. 35 Закону України «Про іпотеку», визначена у ч. 1 цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону). Визначений\~ст.\~35\~Закону України\~«Про іпотеку» та пунктом 6.1 Договору іпотеки \~порядок надсилання вимоги про усунення порушень позивачем був дотриманий та листом АТ «Альфа-Банк» направлено поштою 04.11.2021 на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушень, відповідно до якої банк вимагав від відповідачки сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку, а у разі відсутності наміру усувати зазначені порушення умов основного зобов`язання - банк вимагав добровільно передати предмет іпотеки для подальшої реалізації (а.с. 17-19). Проте, вказані у вимозі порушення відповідачкою не усунуті. У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-14-112цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса». Згідно зі ст.\~610,\~612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку не виконала основне зобов`язання, розмір її заборгованості за кредитним договором, яка складає\~402\~523,06 доларів США,\~значно перевищує вартість предмета іпотеки,\~іпотекодержателем дотримана процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме направлена вимога про усунення порушень, дострокового виконання основного зобов`язання, суд вважає позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» (АТ «Альфа-Банк») в частині задоволення вимог позивача за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Однак, суд не погоджується з розміром заборгованості в рахунок якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме щодо нарахованої неустойки пені в сумі 385\~769,42 доларів США, з огляду на таке. Загальними засадами\~цивільного законодавства\~є,\~зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України). Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За наведених обставин, суд вважає, що нарахована банком пеня у вказаній сумі значно перевищує розмір збитків понесених банком і враховуючи принципи розумності та пропорційності суму нарахованої пені 385\~769,42 доларів США необхідно зменшити до 3\~000 доларів США. Щодо заяви відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позовних вимог суд зазначає таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі\~ст.\~259\~ЦК України \~позовна\~давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до вимог позову про що заявлено відповідачкою, оскільки згідно з п.10.5 кредитного договору № 800003969 від 23.05.2008 сторони (позивач і відповідачка) погодили збільшення позовної давності до 50 років за вимогами, що випливають з цього Договору, у тому числі щодо забезпечення кредиту, сплати неустойки тощо. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи та в судовому засіданні, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає, що судові витрати, що складаються з судового збору підлягають стягненню з відповідача - в сумі 7\~005,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial