Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці вересня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 квітня 2024 року він передав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 160000 доларів США та 821721 гривень, які останній зобов`язався повернути до 30 квітня 2024 року. На підтвердження отримання грошових [PERSON] надав власноручно написану розписку від 01 квітня 2024 року. [PERSON] ухиляється від повернення грошових коштів. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики у розмірі 160000 доларів США та 821721 гривень, а також суму інфляційних втрат у розмірі 28185 гривень 68 копійок, три відсотки річних у розмірі 1940 доларів США 98 центів та 9968 гривень 42 копійки. 2. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.45-46). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2024 року було відмовлено в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову (а.с.47-49). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.57-58) Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.64). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. 3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] підтримала пред`явлений позов та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 01 квітня 2024 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики. За цим договором [PERSON] передав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 160000 доларів США та 821721 гривень, які останній зобов`язався повернути до 30 квітня 2024 року. Факт одержання грошових коштів [PERSON] підтверджується копією розписки від 01 квітня 2024 року (а.с.11). Спірні правовідносини регулюються гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 5. Норми права та судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За змістом ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 липня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тотожні за змістом висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Згідно з ч.2 ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 5.2. норми процесуального права. Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що в строк, визначений договором позики, тобто до 30 квітня 2024 року [PERSON] не повернув грошові кошти. Оскільки, в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути борг за договором позики у розмірі 160000 доларів США та 821721 гривень. Зі змісту додатку №1 до позовної заяви (а.с.10) вбачається, що позивачем здійснений розрахунок заборгованості інфляційних витрат на гривневу частину боргу у розмірі 28185 гривень 68 копійок, трьох відсотків річних на гривневу частину боргу у розмірі 9968 гривень 42 копійки та трьох відсотків річних на частину боргу в іноземній валюті у розмірі 1940 доларів США 98 центів за період з 01 травня 2024 року по 25 вересня 2024 року. Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання не здійснюється. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення [PERSON] інфляційних витрат на гривневу частину боргу у розмірі 28185 гривень 68 копійок, трьох відсотків річних на гривневу частину боргу у розмірі 9968 гривень 42 копійки та трьох відсотків річних на частину боргу в іноземній валюті у розмірі 1940 доларів США 98 центів належить відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 160000 доларів США та 821721 гривень. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами з ч.2 ст.141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 26 вересня 2024 року (а.с.17) вбачається, що при пред`явленні позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 12112 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений частково, а саме 98,41% (7413721 / 7533219,97 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 11919 гривень 42 копійки (12112 / 100% ? 98,41%). Встановлено, що представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Віданова О.В. на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серії АА №1489686 (а.с.9). Даний ордер про надання правничої (правової) допомоги складений на підставі договору про надання правничої допомоги №25/09 від 25 вересня 2024 року, укладеного між адвокатом Відановою О.В. та [PERSON] (а.с.12). З квитанції про оплату від 26 вересня 2024 року (а.с.13) вбачається, що загальна вартість витрат на правову допомогу, які поніс [PERSON] становить 20000 гривень. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 19682 гривень (20000 / 100% ?98,41%). На підставі викладеного та

Outcome: partial