Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є матір`ю неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , їх батько [PERSON] дочок не виховує та не опікується ними, не виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей, життям дочок не цікавиться, матеріально дітей не утримує, в зв`язку з чим позивачка звернулась із відповідним позовом до суду. Ухвалою від 13 грудня 2024 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 28 січня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 24 березня 2025 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в наданій заяві підтримала позов в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Добропілської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , актовий запис №174 від 25.08.2010 р. та серії [NUMBER] , актовий запис №122 від 20.04.2018 р. відповідно (а.с. 10-11). Рішенням Добропільскього міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та шлюб розірвано, рішення набрало законної сили 01.08.2019 року (а.с. 12). Згідно рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі №227/3521/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з 17.09.2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14) Згідно довідки-розрахунку Добропільського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУМЮ від 19.04.2024 р. за №22.23-24458 та за №22.23-24459 Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за вищезазначеними виконавчим провадженнями з лютого 2017 року та з вересня 2018 року відповідно. Загальна сума заборгованості зі сплати за якими станом на березень 2024 року становить - 268 030,50 грн. та 228 960, 75 грн. відповідно та не сплачувалася боржником зовсім з моменту присудження судом (а.с. 15-18). Малолітня, [PERSON] , [INFO] відповідно до інформації про родину від 30.04.2024р. №99 Водянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №11 Добропільської міської ради навчалася в 8 класі (на момент подання позовної заяви - навчається у 9 класі) [PERSON] завжди відвідує школу, не пропускає занять без поважних причин. Батько дитини - [PERSON] за період навчання [PERSON] в школі ніколи не був, не цікавився навчанням дочки, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 27-29). Малолітня [PERSON] , відповідно до довідки закладу дошкільної освіти №16 «Березка» від 10.04.2024р. №4 відвідувала заклад дошкільної освіти в період з 2023-2024 (а.с. 30). Отже, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, їх вихованням не займаються, життям та здоров`ям дочки не переймається. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п. п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 ст. 8. Таке втручання не становитиме порушення ст. 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п. 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи, встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не цікавиться життям та розвитком своєї доньки, не виявляє турботи та піклування, матеріально не забезпечує. Тому суд приходить до висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків та в їх діях вбачає винну поведінку відносно дитини, тому підстав для попередження відповідачів про необхідність зміни ставлення до виховання дитини немає. Одночасно з цим, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачам положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. На підставі викладеного, детально проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] , від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дітей, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved