Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого адвоката Каратассо Л.Г. звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розписками в розмірі 5 000 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в богр грошові кошти на загальну суму 5\~000 доларів США, що еквівалентні станом на 19.06.2024 року 202\~746,50 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачкою [PERSON] було надано 5 письмових розписок із зазначенням умов їх повернення, а саме за вимогою позичальника. 07 червня 2024 року позивач звернувся до [PERSON] з проханням повернути кошти до 17 червня 2024 року, проте відповідачка не повернула отримані в позику кошти від позивача. Відповідачка [PERSON] незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, уникає від виконання зобов`язання. Враховуючи зазначене, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу 5\~000 доларів США, судові витрати в сумі 2\~027,47 гн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25\~500 грн. 18.10.2024 року відповідачка [PERSON] надала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 25\~500 грн. до розміру 5\~500 грн. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Каратассо Л.Г. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за розписками визнала в повному обсязі, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу визнала частково, просила суд зманити розмір з 25\~500 грн. до 5\~500 грн. Заслухавши сторони, представника, вивчивши матеріали справи, дослідив надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 21.11.2019 року, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Доманівським РВУМВС України в Миколаївській області 02 лютого 1999 р. проживаючої по [ADDRESS] отримала від [PERSON] в борг кошти в сумі 500 доларів США (п`ятсот доларів США), строком на 6 місяців, які зобов`язалась повернути до 21 травня 2020 року. У разі продажу [PERSON] житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] вказані кошти по боргу можуть буди зараховані в рахунок оплати за будинок. Згідно розписки від 05.02.2020 року, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Доманівським РВУМВС України в Миколаївській області 02 лютого 1999 р. проживаючої по [ADDRESS] отримала від [PERSON] в борг кошти в сумі 3 300 доларів США (три тисячі триста доларів США). Зобов`язалась повернути кошти в розмірі 3\~300 доларів США на першу вимогу позичальника [PERSON] . У разі продажу [PERSON] житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] вказані кошти по боргу можуть буди зараховані в рахунок оплати за будинок. Відповідно розписки від 16.02.2021 року, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Доманівським РВУМВС України в Миколаївській області 02 лютого 1999 р. проживаючої по [ADDRESS] отримала від [PERSON] в борг кошти в сумі 500 доларів США (п`ятсот доларів США). У разі продажу [PERSON] житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] вказані кошти по боргу можуть буди зараховані в рахунок оплати за будинок. Згідно розписки від 22.12.2022 року, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Доманівським РВУМВС України в Миколаївській області 02 лютого 1999 р. проживаючої по [ADDRESS] отримала від [PERSON] в борг кошти в сумі 500 доларів США (п`ятсот доларів США) в рахунок продажу будинку [ADDRESS] . Згідно розписки від 29.04.2020 року, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Доманівським РВУМВС України в Миколаївській області 02 лютого 1999 р. проживаючої по [ADDRESS] отримала від [PERSON] в борг кошти в сумі 200 доларів США (двісті доларів США) в рахунок продажу будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов"язання в строк, зазначений в розписці, повністю не виконала. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказані договора позики від 21.11.2019 р., 05.02.2020 р., 16.02.2021 р. та 22.12.2022 р. були укладені сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписані відповідачем, не визнані недійсними і є чинними на момент розгляду справи. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. В даному конкретному випадку договір позики від 17.11.2023року - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачем на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Даний договір містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач довів суду про існування боргових розписок і не виконання боржником умов договору позики. Відповідач не спростувала докази, заявлені позивачем. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобовязань за договорами позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача [PERSON] в користь [PERSON] підлягає заборгованість за договорами позики від 21.11.2019 р., 05.02.2020 р., 16.02.2021 р. та 22.12.2022 р. в загальній сумі 5 000 доларів США. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved