Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

04.10.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування моральної шкоди. Позивач просить суд, стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області (Код ЄДРПОУ 37955989, адреса: площа Лесі Українки, буд. 1, м. Київ, 01196) за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) 7000 грн 00 коп (сім тисяч гривень 00 копійок) у рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.05.2024 інспектором УПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Півнем С.М. винесено постанову про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2204952 від 21.05.2024, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.06.2024, справа № 546/455/247, позовні вимоги [PERSON] було задоволено повністю, постанову серії ЕНА №2204952 від 21.05.2024 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП скасовано, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 чт. 122 КУпАП. Унаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій інспектора УПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Півня С.М., щодо винесення постанови серії ЕНА №2204952 від 21.05.2024, яка була скасована рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.06.2024, справа № 546/455/247, позивачеві заподіяна моральна шкода. Заподіяння моральної шкоди полягало у приниженні честі та гідності позивача як водія, у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно притягненим до адміністративної відповідальності працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, потім звертатися до суду, щоб довести a протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, у порушенні нормального способу життя, оскільки позивач змушений був відвідувати адвоката для надання правової допомоги. З урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності), глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої моральної шкоди є грошова сума у розмірі 7000 грн (сім тисяч гривень 00 копійок). В обгрунтування своїх вимог, позивач, окрім іншого, посилався норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ЗУ «Про національну поліцію», ст. ст. 23, 1174 ЦК України, а також на на правові позиції ВС, а саме постанови ОП КЦС ВС від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, ВС від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 та ВС від 06.12.2023 справа № 370/463/21. Просить суд, стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області (Код ЄДРПОУ 37955989, адреса: площа Лесі Українки, буд. 1, м. Київ, 01196) за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) 7000 грн 00 коп (сім тисяч гривень 00 копійок) у рахунок відшкодування моральної шкоди. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 04.10.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 09.10.2024 позовну заяву залишено без руху. 14.10.2024 та 18.10.2024 позивачем було виконано вимоги ухвали суду від 09.10.2024 про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 21.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 04.11.2024 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції НПУ надійшов відзив на позовну заяву. Позов вважає безпідставним та необґрунтованим, тому заперечує проти його задоволення. Представник відповідача звертає увагу, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.06.2024, справа № 546/455/247, не було встановлено незаконність чи неправомірність дій працівників поліції. Окрім того, вважає посилання позивача на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» безпідставним, адже дія цього закону не поширюється на співробітників УПП в Полтавській області ДПП. Також зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір(а.с.38-50). 05.11.2024 через електронний кабінет Електронного суду до суду від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву. Позовні вимоги вважає такими, що не мають свого підтвердження, тому заперечує проти їх задоволення . Представник відповідача вважає, що Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області є неналежним відповідачем та не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, оскільки згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що Державна казначейська служби України у Київській області жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав. Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України відповідач не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні (а.с.51-60). 11.11.2024 через електронний кабінет Електронного суду до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області. Звертає увагу, що позовних вимог про стягнення відповідних коштів саме з органів Держаної казначейської служби, як про це необґрунтовано вказує відповідач, не заявлено, оскільки у позовних вимогах по даній справі позивач просить: стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби у Київській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 7 000 (сім тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. Отже, у позовній заяві позивач просить стягнути вказану суду безпосередньо з Державного бюджету України і вимог щодо відшкодування шкоди з органів Державної казначейської служби, як безпідставно вказує Відповідач 2, не заявляє. Вважає, що відшкодування моральної шкоди Позивачу має здійснюватися через стягнення грошових коштів за рахунок Держави Україна, шляхом списання таких коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України (а.с.63-66). 11.11.2024 через електронний кабінет Електронного суду до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Департаменту патрульної поліції. Позивач зазначає, що заподіяння моральної шкоди полягало у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім звертатися до суду, щоб доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки Позивач змушений був шукати адвоката для отримання правової допомоги, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей з адвокатом. Після події яка сталася 21.05.2024 позивач довго відновлював свій моральний стан. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинним рішення суду порушення законного порядку притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання. Вказує, що у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16- ц (провадження №61-19000сво18) зазначено, що статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини 1 статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.06.2024 року у справі №546/455/24, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини «заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2 000 - 5000 євро. Позивач визначив розмір спричиненої йому моральної шкоди в суму 7 000 грн. Також звернув увагу, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу (а.с.67-70). 29.11.2024 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції НПУ надійшло заперечення на відповідь на відзив, у задоволенні позову позивача просили відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с.86-90). 03.12.2024 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції НПУ надійшло клопотання про долучення доказів (а.с.91-94). Ухвалою суду від 08.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.02.2025 провадження у справі зупинено до закінчення розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24), оскільки висновки ВП ВС у справі №335/6977/22 можуть вплинути безпосередньо на формування єдиної судової практики у відповідній категорії справ та суттєво вплинути на правозастосування та висновки суду при розгляді цієї цивільної справи № 546/1005/24. 22.01.2025 Великою Палатою Верховного Суду закінчено розгляд справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24), за результатами розгляду винесено постанову, доступ до повного тексту якої було забезпечено 17.02.2025. Ухвалою суду від 27.02.2025 відновлено провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 06.02.2025 сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки до електронного кабінету Електронного суду. 11.03.2025 через електронний кабінет Електронного суду подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки до електронного кабінету Електронного суду. У запереченнях на відповідь на відзив від 29.11.2024 представник відповідача Департаменту патрульної поліції просить проводити розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 88). Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки до електронного кабінету Електронного суду. У відзиві на позовну заяву від 05.11.2024 представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області просить проводити розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.55). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2024 інспектором УПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Півнем С.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністртаивне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2204952 від 21.05.2024, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.4, 44). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.06.2024, справа № 546/455/247, позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, постанову серії ЕНА №2204952 від 21.05.2024 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП скасовано, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 чт. 122 КУпАП (а.с.4-8,46-49). Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної владине є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР (Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача. Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду. У наведеній категорії справ суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин. Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві. Отже, при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій. Вказані висновки відповідають викладеним у постанові ВП ВС від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22. Окрім того, у постанові ВП ВС від 22.01.2025 по справі № 335/6977/22 пунктом 125 перелічено постанови ВС, від висновків яких ВП ВС відступила, а саме висновки Касаційного цивільного суд у складі Верховного Суду викладені в постановах від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 17 січня 2024 року у справі № 686/14845/22. Пунктом 128 постанови ВП ВС від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 вказано, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний. Пунктом 129 вказаної постанови , зазначено, що, незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду . Судом встановлено, що 21.05.2024 інспектором УПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Півнем С.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2204952 від 21.05.2024, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.4, 44). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.06.2024, справа № 546/455/24, позовні вимоги [PERSON] було задоволено повністю, постанову серії ЕНА №2204952 від 21.05.2024 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 чт. 122 КУпАП (а.с.4-8,46-49). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] у справі № 546/455/24, суд виходив з того, що до постанови про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Разом з цим, вказаним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.06.2024 у справі № 546/455/24 не встановлено невідповідності чи суперечності дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, чи очевидно протиправних, чи навіть свавільних дій поліцейських. Позивач посилався в обгрунтування своїх вимог на правові позиції ВС, а саме постанови ОП КЦС ВС від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16, ВС від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 та ВС від 06.12.2023 справа № 370/463/21, відповідно до яких у разі закриття судом провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. Окрім того, ВП ВС виснувала, що правила ст. 1176 ЦК України та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не поширюються на правовідносини щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення. Таким чином, ВП ВС у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 відступила від висновків, викладених у згаданих позивачем постановах КЦС ВС від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16, постанові ВС від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 та постанові КЦС ВС від 06.12.2023 справа № 370/463/21, на які посилається позивач. Внаслідок чого зазначені висновки не підлягають застосуванню судом при розгляді цієї справи. Суд акцентує увагу на тому, що протокол про адміністративне правопорушення складається працівниками поліції у разі, якщо вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності віднесено до компетенції суду. В інших випадках, коли повноваження щодо прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності віднесено до компетенціїї органів поліції, працівник поліції на місці складає постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністртаивне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Отже, судом застосовуються правові висновки ВП ВС, висловлені у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/2, які на момент розгляду справи є релевантними. Окрім того, суд звертає увагу, що посилаючись на завдання моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не наводить доказів, які б підтверджували його втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. Його доводи щодо порушення нормального способу життя у зв`язку з пошуком адвоката, підлаштуванням особистого часу для зустрічей із ним, а також про переживання, зумовлені страхом бути у майбутньому повторно незаконно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав та необхідністю доводити працівнику поліції та суду свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, жодними належними і допустимими доказами не підтверджені. З огляду на вищевикладене, позивачем не доведено ані наявності завдання моральної шкоди, ані її розміру, ані причинного зв`язку між завданою шкодою та діями працівника поліції. тобто що шкода спричинена внаслідок саме неправомірних дій працівників поліції, невідповідності чи суперечності дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, або внаслідок очевидно протиправних чи навіть свавільних дій поліцейських, адже сам факт складання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка у подальшому була скасована із закриттям провадження у справі, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Outcome: dismissed