Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

30.12.2024 до Софіївського районного суду надійшов цивільний позов ТОВ «Факторинг Партнерс» до відповідача [PERSON] , згідно вимог якого просить ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача заборгованість за договором №5031138 від 04.12.2021 у розмірі 41350 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10\~000 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 30\~350,00 грн., а також комісії у розмірі 1000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн., та судовий збір у розмірі 2422, 40 грн.. В обґрунтування своїх представник позивача вказує, що 04.12.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №5031138, відповідно якого відповідачу надано кредит в сумі 10 000,00 грн. на строк 29 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та комісією за надання кредиту в сумі 1000,00 грн. На виконання умов договору ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши [PERSON] кредитні кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 41 350 грн. 26.07.2024 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг партнерс" було укладено договір факторингу №26-07/2024, за яким до ТОВ "Факторинг партнерс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором споживчого кредиту №5031138. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач свого зобов`язання належним чином не виконувала, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором споживчого кредиту №5031138 від 04.12.2021 в сумі 41350 грн та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 07.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.01.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона стверджує, що кредит не брала, кредитний договір не підписувала, кошти від ТОВ "Мілоан" не отримувала. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме вона отримала кошти в сумі 10 000,00 грн згідно договору споживчого кредиту №5031138 від 04.12.2021. Водночас зазначила, що відповідно до\~ЗУ "Про споживче кредитування"\~визначено, що сума пені, штрафів за прострочення споживачем кредитних зобов`язань по споживчому кредиту, не може перевищувати суми по договору кредитування. Поміж тим, вказала, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн. є неспівмірним та завищеним, оскільки всі документи адвоката у вказаній справі є шаблонними, що не потребує додаткового інтелектуального навантаження на адвоката, з огляду на що вважає відмовити у задоволенні витрат на правничу допомогу. 31.01.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в яких просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 03.02.2025 за клопотанням позивача від АТ "ПриватБанк" було витребувано докази, що підтверджують перерахування коштів на картку відповідача. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, натомість згідно змісту позовної заяви просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Окрім того, 21.03.2025 представником позивача до суду надано клопотання про долучення доказів, зокрема просить долучити копію вірного розрахунку заборгованості первісного кредитора та лист від первісного кредитора ТОВ "Мілоан" за вих № 3355/20-03 від 20.03.2025, мотивуючи це тим, що при підготовці позовної заяви, виникла технічна помилка за розрахунком первісного кредитора, яка полягала лише у тому, що у розрахунку не вірно вказано лише пункту договору (у розрахунку що поданий разом із позовом зазначено нарахування відсотків на підставі п. 1.5.3, тоді як згідно вірного розрахунку поданого зазначений п. 1.6) на підставі яких здіснено нарахування відсотків. Вказує, що позивач не мав об`єктивної можливості долучити вказаний документ разом із позовом, оскільки вони були отримані після подачі позову до суду, даний доказ є необхідним для об`єктивного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи також не з`явилась, заяв та клопотань від неї до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого висновку. Так, судом встановлено, що 04.12.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 5031138, який був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора W29450, що підтверджено довідкою про ідентифікацію (а.с. 16). Відповідно до п. 6.1 договору, згідно якого визначено, що вказаний кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та /або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Окрім того, згідно п. 6.2 договору визначено про те, що проект договору розміщений у особистому кабінеті позичальника. Відповідь про прийняття пропозиції про укладення договору надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний телефон позичальника, який в подальшому використовує позичальник для підписання цього кредитного договору. Таке електронне повідомлення може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджер або у смс повідомленні з мобільного номеру позичальника на номер 2277 (а.с. 10). У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Мілоан" в електронній формі. За умовами якого ТОВ "Мілоан" зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 10 000,00 гривень на строк 29 днів зі сплатою за користування грошовими коштами у розмірі 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування грошовими коштами. Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору). Окрім іншого п. 1.5.1 узгоджено між сторонами і комісія за надання кредиту у сумі 1000 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово. Із змісту анкети-заяви на кредит № 5031138 від 02.12.2021, вбачається, що [PERSON] з метою отримання грошових коштів у кредит сформувала відповідну заяву ще 02.12.2021, після проведення перевірки підтвердження змін умов, тощо 04.12.2021 був підписаний договір (а.с. 13). Таким чином отримавши одноразовий ідентифікатор W29450 який прирівнюється до власноручного підпису, відповідачем було підписано кредитний договір, прийняла пропозицію Товариства про укладення цього договору та погодилась з усіма додатками та невід`ємними його частинами (у т.ч. Правила, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів), в яких визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань кредитодавця (а.с. 10, 11 на звороті,12). На виконання умов договору ТОВ "Мілоан" виконав своє грошове зобов`язання та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою ТОВ ФК "Елаєнс" від 08.11.2024 про перерахування грошових коштів через компанію ТОВ ФК "Елаєнс" та інформацією про рахунок [PERSON] наданою АТ "ПриватБанк" на виконання ухвали про витребування доказів (а.с. 34). Отримавши кошти відповідачем жодних платежів не вносились в рахунок погашення кредиту, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за договором споживчого кредиту № 5031138 від 04.12.2021 станом на 06.12.2024 заборгованість [PERSON] складає 41350 грн, з яких: 10 000,00 грн - тіло кредиту, 30 350 грн - відсотки, 1000,00 грн - комісія. Наданий розрахунок представником позивача 21.03.2025 є ідентичним в частині розміру та розрахунків заборгованості відсотків за користування, лише зміна мається у зазначені вірного пункту договору на підставі якого здійснювався такий розрахунок, а саме з п. 1.5.3 на п. 1.6, оскільки п. 1.5.3 у договорі взагалі відсутній, а п.1.6 передбачає стандартну (базову) проценту ставку за користування кредитом у розмірі 5,00 % від фактичного залишку по кредиту за кожен день користування кредитом. Зазначені розрахунки судом перевірені та співставлені між собою, в результаті якого визначено, що вони є ідентичними, не мають між собою розбіжностей в сумі нарахування, порядку та строку нарахування. Відповідно до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 укладений між ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" та ТОВ "Мілоан", згідно умов якого ТОВ ТОВ "Мілоан" передає (відступає) на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" приймає належні ТОВ "Мілоан", права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно копії акту прийому-передачі від 26.07.2024 реєстру боржників за договором факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 фактор ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" з однієї сторони та ТОВ "Мілоан" уклали даний акт про те, що на виконання договору факторингу 26-07/2024 від 26.07.2024, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 26 липня 2024 року, складеного за формою згідно із додатком №1 до договору. Відповідно до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 від клієнта до фактору переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. Згідно копії реєстру боржників за кредитними договорами укладеними між позичальником та ТОВ "Мілоан" до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, серед переліку прізвищ боржників під номером [NUMBER] міститься прізвище відповідача [PERSON] . З копії платіжної доручення № 44809005 від 26 липня 2024 року слідує, що ТОВ "Мілоан" отримало від ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" 3310395,81 грн оплати за договором факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024. При вирішенні даного спору суд застосовує наступні правові норми. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання є правовідносинами, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~статтею 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як слідує зі змісту частини другої\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України "Про споживче кредитування"\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 вказано, що\~ Законом України "Про споживче кредитування"\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Частиною першою\~статті 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України "Про електронну комерцію". У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Правилами\~статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи слідує, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача, у такому випадку доводи відповідача з приводу відсутності її підпису на договорі не заслуговують на увагу, з огляду на підписання нею вказаного договору за допомгою одноразового ідентифікатора отриманого на її мобільний номер телефону з подальшим використанням його для укладення такого договору в результаті чого отримати кредитні кошти у бажаній нею суммі. Частинами першою та другою\~статті 512 ЦК України\~передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості у заявленому в позовній заяві розмірі, що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань відповідачем. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом (позикою), суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень статей\~625,\~1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 2003 року доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З дослідженого судом розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом проводився згідно договору, у розмірах передбачені п.1.5.2 та п. 1.6 договору (термін кредитування складає 29 днів розмір відсотків за кожен день 1,5 %, що загалом складає 4350 грн, після чого починаючи із 02.01.2022 і по 24.02.2022 відсотки розраховувались у розмірі по 500 грн у день, тобто 5,00% за кожен день від суми кредиту), а також у межах строків передбачені договором та законодавством. Відповідач зазначила, про те що\~ Законом України "Про споживче кредитування"\~обмежено максимальну суму штрафу та пені\~разом вони не можуть перевищувати 50% від суми, одержаної позичальником за кредитним договором та вказав, споживач звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені). Однак в позовній заяві відсутні вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені). Таким чином суд доходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо вимоги у позовній заяві ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 13000,00 грн, суд вказує наступне. 02.07.2024 між АО "Лігал Ассістанс" та клієнтом ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" було укладено Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024. Відповідно до пункту 1.1 клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги АО "Лігал Ассістанс" №218 від 1 листопада 2024 року погоджено гонорар АО "Лігал Ассістанс" за надання усної консультації з вивченням документів, складення позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду у розмірі 13 000,00 грн, підписанням цієї заявки сторони погодили надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] . При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, складності справи, спрощеного порядку її розгляду,

Outcome: partial