Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

16 січня 2025 року адвокат Борисенко В.А., в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: Жмеринський відділ державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)\~ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2024 року через арешт банківських рахунків, позивачці стало відомо, що відносно неї відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису від 22 грудня 2021 року, реєстровий номер 67673, який був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М.. На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №76688401. Вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що вчинений з порушенням законодавства. Позивачка не підписувала жодних кредитних договорів, не отримувала жодної письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що вважає свідчить про відсутність у розпорядженні нотаріуса необхідних для стягнення заборгованості у безспірному порядку, а саме: оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання та підтвердження отримання позивачкою даної вимоги. Вказує, що вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які вчиненні у письмовій формі, є незаконним, що вважає є самостійною підставою, визнання напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, представник позивачки просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22 грудня 2021 за реєстровим номером 67673, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу у сумі 12816,34 грн. та покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року передано дану цивільну справу за підсудністю до Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с.23). Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2025 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.28). Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді у даній цивільній справі відмовлено (а.с.70). 19 лютого 2025 року від представника відповідача до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій він просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія\~управління активами»\~судового збору\~за подання\~позовної заяви\~в розмірі\~606\~грн та\~у разі\~подання заяви\~про забезпечення\~позову в\~розмірі 302,80\~грн (а.с.33). Крім цього, 19 лютого 2025 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вказує, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи, наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою. Гонорар адвоката в розмірі 5 000 грн не відповідає критеріям співмірності, (ч.4 ст. 137 ЦПК України). Крім того, вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах та є неспіврозмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковим цінам на адвокатські послуг в аналогічних справах. Твердження представника позивача стосовно співмірності витрат на правничу допомогу до предмету позову є таким які не заслуговують на увагу, оскільки предмет позову у справі даній справі - немайновий, а відтак вираховувати відсоткове співвідношення витрат на правничу допомогу до немайнового позову є недоречним. Звертає увагу на поведінку відповідача у даній конкретній справі, яка була направлена на врегулювання спору в мировому порядку, зокрема надання позивачу можливості закрити заборгованість за кредитним договором частково та у визнанні позовних вимог позивача. Таким чином вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами підлягають зменшенню з 5000 грн до 3000 грн. Зазначає, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви та клопотання, дана справа є не складною, враховуючи усталену практику, визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обгрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а також є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах, вважає, що є підстави для зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу. Просить судові засідання слухати за відсутності представника відповідача, справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження та зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 5000 грн до 3000 грн (а.с.34-36). Вивчивши позовну заяву та матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, відтак, позовна заява підлягає задоволенню, з огляду на таке. Постановою головного державного виконавця Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 грудня 2024 року відкрито виконавче провадження №76688401, з виконання виконавчого напису №67673 від 22 грудня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 12816,34 грн (а.с.13). 02 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулося до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису (а.с.61). Відповідно до копії виконавчого напису від 22 грудня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №67673, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, яка пропонує стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» на підставі Договору факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №75683439 від 17 липня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та [PERSON] .. Пропонує задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія\~управління активами» та стягнути з позивача за період з 20 грудня 2021 року по 22 грудня 2021 року суму у розмірі 12816,34 грн (а.с.60,69). Згідно з випискою з рахунку [PERSON] (Боржник) за Кредитним договором №75683439 від 17 липня 2021 року за період з 20 грудня 2021 року по 22 грудня 2021 року, заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» складає: 12766,34 грн, з них: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту та 8766,34 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією (а.с.68). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~(далі\~ Порядку). Згідно зі\~ст. 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису\~надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Відповідно до ст.\~89\~Закону України\~«Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений\~ Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~№ 296/5 містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік). Згідно з пунктом 1 Переліку (з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, у момент вчинення виконавчого напису 22 грудня 2021 відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Виконавчий напис, що оспорюється виданий на підставі ст.ст. 87 - 91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (а.с.53). Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 22 грудня 2021 року була обумовлена й іншими обставинами. Зокрема, згідно з позицією ВС, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справах № 826/20084 від 20.06.2018 та № 910/1037/17 від 21.09.2021, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріально посвідчених договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У справі, що розглядається судом встановлено, що кредитний договір №75683439 від 17 липня 2021, укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] нотаріально не посвідчений. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі\~Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису\~це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису\~надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій,\~шляхом надіслання кредитором\~письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Встановлено, що у цій справі відповідачем не надано доказів направлення боржнику вимоги про погашення кредитної заборгованості та факт її отримання [PERSON] .. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 3 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з посиланням на вчинення виконавчого напису нотаріусом за відсутності підтвердження безспірності розміру заборгованості боржника та документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника, порушення процедури вчинення виконавчого напису. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги вказувала на те, що заборгованості в розмірі 12766,34 грн. перед відповідачем не мала, не отримувала ніяких повідомлень про усунення порушень чи виконання зобов`язання. Про існування заборгованості та виконавчого напису їй стало відомо у грудні 2024 року через арешт банківських рахунків. Так, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник немає можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги те, що судом не встановлено факт отримання позивачкою [PERSON] повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем та приватним нотаріусом не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Отже, на переконання суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, крім іншого, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис щодо виконання кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~133\~ЦПК\~України\~до витрат,\~пов`язаних\~з\~розглядом справи,\~належать\~витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України \~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що позивачу правова допомога надавалась адвокатом Борисенком Владиславом Анатолійовичем, що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії АЕ №1345898 від 13 січня 2025 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2476 від 16 квітня 2012 року, договором про надання правової (професійної правничої) допомоги від 23 грудня 2024 року та додатковою угодою №1 від 23 грудня 2024 року (а.с.5-6,14-19). Із попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат №395/01-01 від 13 січня 2025 року вбачається, що адвокатом підготовлено позовну заяву, а тому позивачкою понесено судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн (а.с.7). Окрім того, позивачка понесла витрати на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (а.с.4). При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Крім того, суд зауважує, що провадження у справі здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тому представник позивача не приймає участі в судових засіданнях, що враховується судом при розподілі витрат на правничу допомогу. Суд вважає, що зазначена сума адвокатських витрат в сумі 5000 грн. є співмірною зі складністю справи, яка є малозначною, та обсягом наданих адвокатських послуг. Відтак, у зв`язку із задоволенням позову із відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 6211,20 грн. Тому,

Outcome: approved