Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі Філії «ВП «Хмельницька атомна електрична станція» звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. В обґрунтування\~позову зазначається,\~що Філія\~«ВП «Хмельницька\~атомна електрична\~станція» АТ\~«НАЕК «Енергоатом» є основним підприємством, що здійснює постачання послуг з централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення для мешканців м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області. Відповідачам на праві спільної часткової власності\~належить квартира за адресою: [ADDRESS] , які за наявною у позивача інформацією проживають у цій квартирі. 15.12.2015 між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 86/16449/63-124-SD-15-04416 про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за вказаною адресою. Відповідачі користувалися вказаними комунальними послугами, при цьому свої зобов`язання щодо їх оплати належним чином не виконували, у зв`язку з чим за період часу з 01.01.2023\~по 30.11.2024\~включно за ними утворилася заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 51937,05 грн, що призводить до порушення права позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь грошові кошти у загальному розмірі 54181,54 грн, а саме: 1) 51937,05 грн\~ заборгованість за спожиті комунальні послуги за період часу з 01.01.2023 по 30.11.2024 включно; 2) 1813,82 грн\~ інфляційні втрати за весь час прострочки; 3) 430,67 грн\~ три відсотки річних. 11.02.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом із цим суддею було задоволено клопотання представника позивача та витребувано наступні докази: 1) у Виконавчого комітету Нетішинської міської ради інформацію про всіх зареєстрованих осіб (із зазначенням прізвища, імені, по батькові, дати реєстрації та зняття з реєстрації) за адресою: [ADDRESS] за період часу із 01.01.2023 по 30.11.2024 включно; 2) у Головного управління державної податкової служби у Хмельницькій області відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23-24). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлені про розгляд справи відповідачі не подали, у зв`язку з чим судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] на\~підставі договору\~міни від\~30.12.2010на\~праві спільної\~часткової власності\~(у\~рівних частинах)\~належить\~квартира за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~в якій\~вони були\~зареєстровані \~за період\~часу з\~01.01.2023\~по 30.11.2024 (а.с. 12, 29). 15.12.2015 між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 86/16449/63-124-SD-15-04416 про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення заадресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Із довідки про стан заборгованості відповідачів вбачається, що останні станом на 30.11.2024 мають заборгованість перед позивачем у розмірі 51937,05 грн за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, а також централізованих водопостачання та водовідведення за вказаною адресою, що утворилася за період часу з 01.01.2023 по 30.11.2024 включно (а.с. 14). Також позивачем були надані суду розрахунки (з якими суд погоджується) інфляційних втрат за весь час прострочки, що становлять 1813,82 грн, а також 3% річних від простроченої суми, що склали 430,67 грн (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 1. ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1\~ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначається у ст.ст. 530, 610, 629 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 67, 68, 162\~Житлового кодексу\~України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як наголошується у п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~№ 2189-VIII\~від 09.11.2017 споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1\~ст.\~12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.\~Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч.ч. 1, 3\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). До комунальних послуг відносяться зокрема наступні послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення (ст.ст. 21-24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст.\~625\~ЦК\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Зазначений правовий висновок викладені у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Позивачем доведено, а відповідачами не спростовано, що відповідачі користувалися наданими позивачем житлово-комунальними послугами та не вносили оплату за спожиті послуги у повному обсязі у встановлені строки, внаслідок чого за ними утворилася зазначена заборгованість. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачі відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надали, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги, що утворилася за період часу із січня 2023 року по листопад 2024 року включно, з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних у загальному розмірі 54181,54 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального\~кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Також відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 наголошується, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн підтверджується платіжною інструкцією № 1090 від 31.01.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 1, 20). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частинах суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору, а саме в розмірі по 1009,33 грн із кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved