Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області із заявою про визнання його матері [PERSON] , недієздатною та встановлення над нею опіки. В обґрунтування заяви зазначив, що він є сином [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю другої групи «загального захворювання» призначеною довічно. Підставою надання інвалідності слугував діагноз - «рекурентний депресивний розлад поточний епізод тяжкого ступеня з психотичними симптомами» (F33.3) На дане захворюванням вона страждає останні 17-18 років, періодично вона знаходиться на стаціонарному лікуванні. Станом на зараз стан її здоров`я значно погіршився. Вона стоїть на обліку у психіатра у КНП «ЧУГУЇВСЬКА ЦЛ ІМ. М.І. КОНОНЕНКА» та у Харківському обласному психоневрологічному диспансері. Також проходила стаціонарне лікування у ДУ «Інституті неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» та Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні №3. Вона періодично проходить медичні огляди та перебуває на лікуванні у закладах охорони здоров`я. Внаслідок інвалідності та психічних розладів вона не може самостійно приймати рішення, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. На підставі цього заявник просить визнати його матір недієздатною та встановити на нею опіку, призначивши його опікуном, оскільки він має всі можливості виконувати ці обов`язки. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, з підстав викладених вище. В судовому засіданні представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чугуївської міської ради Харківської області, не заперечувала проти вимог, викладених в заяві [PERSON] , окремо зазначивши, що він є єдиною працездатною особою, яка тривалий час фактично проживає з [PERSON] , створює для неї належні умови життя та піклується про стан здоров`я. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги заявника, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення заявника, його представника та представника заінтересованої особи, суд встановив наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи недієздатною. Згідно ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] , є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 серпня 1993 року. Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 05 липня 2023 року [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Харківської Філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» №740 від 23 жовтня 2024 року, [PERSON] на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії у та відповідно до свого психічного стану, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до подання №02-02-34/2399 від 02 грудня 2024 року, рада опіки та піклування над недієздатними та обмежено дієздатними особами при виконавчому комітеті Чугуївської міської ради Харківської області, вважає доцільним призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] , у разі визнання її недієздатною. Згідно побутової характеристики від 28 листопада 2024 року, виданої головою правління ОСББ «Софронія-104», [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю - [PERSON] та дружиною. Таким чином, беручи до уваги вищезазначені норми закону та встановлені у справі фактичні обставини щодо психічного стану [PERSON] , підтверджені належними та допустимими доказами, у суду є всі підстави для визнання її недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У своєму рішенні від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). У наведеному контексті для захисту прав і законних інтересів недієздатних і обмежених у дієздатності повнолітніх осіб діє інститут опіки та піклування, який згідно зі ст. 55 ЦК України призначений забезпечити особисті немайнові та майнові прав та інтереси малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Таким чином вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опіки або піклувальника, суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи. Враховуючи надані докази, суд вважає, що наявних документів щодо особи потенційного опікуна та його можливості здійснювати функції опікуна, достатньо для вирішення подання органу опіки та піклування. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 336/5652/18 зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Наявні у справі письмові докази повністю підтверджують можливість [PERSON] виконувати обов`язки опікуна над недієздатною [PERSON] . Обмежень, встановлених приписами ст. 63 ЦК України та п. 3.2 Правил опіки та піклування, які можуть бути перешкодою для призначення [PERSON] опікуном недієздатної особи, суд не встановив. Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 63 ЦК України особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 1 ст. 60 ЦК України). Аналізуючи положення ч. 1 ст. 60 ЦК України та ч. 1 ст. 300 ЦПК України можна дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17. Тобто, суд не наділений повноваженням особисто визначати особу опікуна без подання органу опіки. Бажання заявника бути опікуном є однією із визначених законом вимог для призначення особи опікуном. Акти цивільного законодавства, що визначають порядок призначення опікуна наразі не містять заборон, або обмежень у контексті правовідносин цієї справи на призначення опікуна недієздатній особі, її рідного брата. За таких обставин,\~оскільки [PERSON] , який надав згоду на призначення опікуном, є близькою особою сином [PERSON] та має можливість виконувати опікунські обов`язки, перешкод, зазначених у ст. 64 ЦК України, для призначення\~його\~опікуном над недієздатною [PERSON] не встановлено, можливість [PERSON] здійснювати повноваження опікуна перевірена органом опіки та піклування, за наслідками чого висловлено пропозицію про доцільність призначення його опікуном, суд вважає слушними доводи заявника, у зв`язку з чим, приходить до висновку про їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною відносяться на рахунок держави. Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно ч.ч.6 -7 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною першою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною.

Outcome: approved