Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

у липні 2024 року ТОВ "ФК "Артеміда - Ф" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 10 березня 2021 року між ТОВ "ФК "Форза" та [PERSON] було укладено договір позики № 000210312893, на умовах якого [PERSON] були перераховані кредитні кошти у розмірі 6529,00 грн. 28 жовтня 2021 року між ТОВ "ФК "Форза" та ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" було укладено договір факторингу № 20211028-Ф, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за вищезгаданим договором позики. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики у [PERSON] утворилася заборгованість, яка станом на 09 липня 2024 року складає 24 555,33 грн, з яких: 6529,00 - заборгованість за тілом; 2536,59 грн - заборгованість за процентами за користування; 14690,25 грн - залишок заборгованості про простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 29 жовтня 2021 року по 26 січня 2022 року); 799,49 грн - інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 31 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року). Зазначену суму заборгованості, а також суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн та розмір витрат понесених позивачем на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн., позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 23 липня 2024 року. Згідно із відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», які надійшли до суду 05 серпня 2024 року, відповідач [PERSON] не значиться зареєстрованим ні за адресою: [ADDRESS] , яка вказана у позовній заяві, ні за будь-якою іншою в м. Києві. У Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості про зареєстроване місце проживання [PERSON] 30 серпня 2024 року до суду з Управління соціального захисту населення Дарницької РДА надійшла інформація, у якій зазначено, що [PERSON] на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа не перебуває. 18 жовтня 2024 року до суду з Міністерства соціальної політики України надійшла інформація, у якій зазначено, що у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня інформація про [PERSON] 28 жовтня 2024 року до суду з Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України надійшла інформація, у якій зазначено, що за наявними даними ДМС, місце проживання [PERSON] , не встановлено. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 21 листопада 2024 року на 12:30 год. Судове засідання призначене на 21 листопада 2024 року було відкладено на 16 грудня 2024 року на 12:30 год. Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року представнику позивача було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Судове засідання у справі було відкладено на 24 січня 2025 року на 10:00 год. Ухвалою суду від 24 січня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, та витребувано від АТ "Універсал Банк" наступної інформації: чи видавалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банківська картка № [NUMBER] ; якщо так, надати банківську виписку про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] у період з 10 березня 2021 року по 13 березня 2021 року, зокрема щодо зарахування на карту 10 березня 2021 року коштів в сумі 6529,00 грн. Судове засідання у справі було відкладено на 20 лютого 2025 року на 11:00 год. Судове засідання призначене на 20 лютого 2025 року було відкладено на 18 березня 2025 року. 24 лютого 2025 року до суду від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація, у якій зазначено, що банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] 10 березня 2021 року на картку відбулося зарахування коштів у розмірі 6529,00 від FCSR.FRZ. Окрім того, банком було надано суду копію виписки по вказаному рахунку за період з 10 березня 2021 року по 13 березня 2021 року. У судове засідання призначене на 18 березня 2025 року учасники справи не з`явилися, матеріали справи містять заяву позивача, у якій він просить проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника. Причини неявки відповідача суду не відомі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення повістки про виклик до суду на адресу його останнього відомого місця реєстрації: [ADDRESS] , однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою". Окрім того, про час, дату та місце розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 10 березня 2021 року між ТОВ "ФК "Форза" та [PERSON] було укладено договір про надання позики № 000210312893, відповідно до умов якого: сума кредиту - 6529,00 грн, строк дії кредиту - 21 день, тобто з 10 березня 2021 року по 30 березня 2021 року, процентна ставка 1,85% в день. Договором передбачений графік платежів, з якого вбачається, що період користування кредитом складає 21 день, сума основного боргу складає 6529,00 грн, сума процентів - 2536,59 грн. Пунктом 5.3 договору передбачено, що сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, яким регламентовано періодичність, строки та розміри платежів за договором. Відповідно до положень пункту 5.4 договору, проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту з дня надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. При розрахунку процентів кількість днів року приймається за 365 днів та у місяці за фактом. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Пунктом 5.9 договору передбачено, що після закінчення строку на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2,5% в день, відповідно до статті ЦК України до повного розрахунку за договором. Вказаний договір позики підписаний електронним підписом позичальника е529138е, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить п. 18 договору позики, реквізити та підпис сторін. ТОВ «ФК «Форза» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 6529,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідно до інформації, яка надійшла від АТ «Укрсиббанк», банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] 10 березня 2021 року на картку відбулося зарахування коштів у розмірі 6529,00 від FCSR.FRZ. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», було укладено договір факторингу № 20211028-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Форза» відступило ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права грошової вимоги за кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу № 20211028-Ф ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 065,59 грн, з яких: 6259,00грн - заборгованість за основною сумою боргу, 2536,59 грн - заборгованість по відсотках. Вимоги договору [PERSON] виконані не були. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договорами. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач не виконав умови договору в повному обсязі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед ТОВ «ФК «Форза» чи сплата такої позивачу після укладання договору факторингу. Таким чином, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за кредитним договором № 000210312893 від 10 березня 2021 року. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору між відповідачем та ТОВ «ФК «Форза» невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором № 000210312893 від 10 березня 2021 року складається з: 6 529,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 2 536,59 грн - заборгованість по відсотках, яка була нарахована в межах дії договору, 14 690,25 грн - заборгованість по простроченим відсоткам, нарахована відповідно до положень пункту 5.9 договору. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Згідно статті 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання за кредитним договором, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення суми основного боргу та відсотків за користування кредитом, з яких: 6 529,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 2 536,59 грн - заборгованість по відсотках, яка була нарахована в межах дії договору, 14 690,25 грн - заборгованість по простроченим відсоткам, нарахована відповідно до положень пункту 5.9 договору. Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача інфляційні втрати, що утворилися в період з квітня 2021 року по 23 лютого 2022 року, що складає 799,49 грн. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем, а відтак інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 799,49 грн підлягає стягненню із відповідача. Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню частини 1 статті 81 ЦПК України, не надано жодних доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору, у передбачені договором строки кредит ним не погашений. Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не надав суду заперечень щодо укладання кредитного договору, отримання кредитних коштів, а також доказів відсутності у нього заборгованості чи наявність її в меншому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання за кредитним договором, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу в загальному розмірі 24 555,33 грн. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази: копія розрахунку суми судових витрат, відповідно до якого зазначено, що, зокрема, сума витрат на правничу допомогу, яку очікує понести позивач складає 7000,00 грн, копію свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги. З долучених до позову документів підтверджується факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, докази, долучені до неї, з огляду на розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику учасників справи, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, ціни позову, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 5000,00 грн. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved