Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Мартинюка Ю.М. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 07.10.2013 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини його середньомісячного доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. У справі видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження №41365351. [INFO] [PERSON] досягла повноліття. [INFO] [PERSON] помер. Позивач зазначає, що звернувся до управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області із заявою про закінчення виконавчого провадження та припинення стягнення аліментів на утримання сина у зв`язку з його смертю, однак листом від 02.04.2024 року йому було роз`яснено, що передбачені Законом України\~«Про виконавче\~провадження» підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні. В зв`язку з викладеним, позивач просить припинити з 21.10.2023 року примусове стягнення з нього аліментів, визначених рішенням Кодимського районного суду Одеської області у справі №503/1890/13-ц від 07.10.2013 року та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на підставі зазначеного рішення. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Приморського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідачки. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 09.10.2003 року виконкомом Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27.11.2008 року виконавчим комітетом Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області). Згідно рішення Кодимського районного суду Одеської області у справі №503/1890/13-ц від 07.10.2013 року із позивача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти (аліменти) на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його середньомісячного доходу (заробітку), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.10.2003 року виконкомом Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області, [PERSON] [INFO] досягла повноліття. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.10.2023 року відділом з питань державної реєстрації актів цивільного стану Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. Із відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №1721/К-1831-03/03.2-06 від 02.04.2024 року встановлено, що у Приморському відділі ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №41365351 з примусового виконання виконавчого листа №503/1890/13-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини середньомісячного доходу (заробітку). Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість станом на 01.04.2024 року складає 7692,97 грн. Цим же листом [PERSON] роз`яснено, що з огляду на викладене, підстави для закінчення виконавчого провадження №41365351, передбачені ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутні. Згідно зі ст. 180, 181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, беручи до уваги, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, а неповнолітній син сторін [PERSON] помер [INFO] , що вказує на відсутність підстав для подальшого стягнення аліментів на його утримання, та враховуючи, що припинення стягнення аліментів у зв`язку зі смертю дитини в порядку виконавчого провадження неможливо, виходячи з вимог ст.180 СК України, ч.4 ст.273 ЦПК України, завдань судочинства, принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Згідно положень ч.2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Разом із цим, законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав. Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року\~ у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22). Таким чином, порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений спеціальним розділом ЦПК України, зокрема Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). В такому випадку, розгляд такої заяви відбувається з повідомленням стягувача та боржника в рамках виконавчого провадження, тобто передбачений інший порядок розгляду. У справі, що розглядається судом, позивач звернувся до суду із позовною заявою, розгляд якої відбувається в спрощеному позовному провадженні. З огляду на викладене, вимога позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial