Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та стягувати їх з [PERSON] у розмірі 10\~000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, позивач посилається на наступне. [PERSON] та [PERSON] , перебувають у шлюбі, що зареєстрований 28.08.2018 року Центральним відділом реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1915. У шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін як подружжя не склалося і позивачем подано позов про розірвання шлюбу. Відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище, при цьому він має нерегулярний, мінливий дохід, розмір якого становить понад 40\~000 грн. на місяць. На підставі викладеного, позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.12.2024 року (суддя Янченко А.В.) відкрито позовне провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання 28.03.2025 року не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання 28.03.2025 року не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову в частині 4\~000 грн. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначає позивач та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] , перебувають у шлюбі, що зареєстрований 28.08.2018 року Центральним відділом реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1915. У шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін як подружжя не склалося і позивачем подано позов про розірвання шлюбу. Відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище, при цьому він має нерегулярний, мінливий дохід, розмір якого становить понад 40\~000 грн. на місяць. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується наявними матеріалами справи (зокрема доданими позивачем до позовної заяви довідками про реєстрацію особи) та не спростовано відповідачем, оскільки доказів на підтвердження протилежного суду не надано. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, оскільки доказів на підтвердження протилежного суду не надано. Законодавцем положенням ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.\~183,\~184 СК України. Як роз`яснено в п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст.\~182,\~183 СК України. Як встановлено судом, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем, оскільки доказів на підтвердження протилежного суду не надано. При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану. Відповідно до\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду\~на зазначене,\~суд вважає\~за необхідне\~частково задовольнити\~позовні вимоги\~про стягнення\~аліментів та\~стягнути з\~ [PERSON] ( [INFO] ,\~адреса:\~ [ADDRESS] ;\~РНОКПП:\~ [NUMBER] )\~на користь\~ [PERSON] ( [INFO] ,\~адреса реєстрації:\~ [ADDRESS] ,\~РНОКПП [NUMBER] )\~на утримання\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~аліменти у\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі 4\~000\~(чотири\~тисячі)\~гривень 00\~коп.\~щомісяця на\~дитину з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів у розмірі 4 000 грн не є надмірним для відповідача та не повинен ставити його у завідомо скрутне матеріальне становище. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено до суду 23.12.2024 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1 211,20 грн в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України та

Outcome: partial