Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

В квітні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 85000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 17 березня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1172-8922 за допомогою веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. На виконання вимог Закону України «Про електронну комерцію», позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А4062 для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяло на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 17000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 18 днів; знижена відсоткова ставка - 2,50% в день; стандартна відсоткова ставка - 3,00 % в день. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідачка свої зобов`язання по договору не виконала, не надала позивачу своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 20 березня 2024 становить 168470,00 грн., що складається із простроченої заборгованості за кредитом 17000,00 грн., простроченої заборгованість за нарахованими процентами 151470,00 грн. Кредитодавцем застосовано програму лояльності, а саме часткове списання заборгованості за нарахованими процентами в сумі 83470,00 грн. Зважаючи на те, що відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Укр Кредит Фінанс», представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 85000,00 гривень, що підтверджує відповідним розрахунком. Крім того, просить стягнути з відповідача і понесені банком судові витрати у справі, у виді сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 травня 2024 року позовну заяву ТОВ «Укр Кредит Фінанс» прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 19 липня 2024 року від представника відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Тобто в матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних [PERSON] на отримання кредитних коштів. Тому вважає спірний кредитний договір неукладеним, а отже права і обов`язки у сторін за договором не виникали тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку із чим просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Крім того представник відповідачки 16 вересня 2024 року подав до суду додаткові пояснення, згідно яких заперечував фак виконання позивачем своїх обов`язків за кредитним договором, оскільки лист АТ КБ «Приватбанк» та копія довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не містять повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту. Крім того АТ КБ «Приватбанк» не підтверджено належність картки № [NUMBER] саме відповідачці. Також, представник відповідачки 14 січня 2025 року подав до суду додаткові пояснення, згідно яких вважав виписку АТ КБ «Приватбанк» від 08 жовтня 2024 року неналежним доказом, оскільки в ній містяться відомості про лише одне надходження в сумі 17000 гривень, а призначення платежу вказане не державною мовою, тому є незрозумілим для відповідача. Окрім того представник відповідачки в цій заяві також вказує, що вважає неправомірним строк та суму нарахування відсотків за договором кредиту, та вказує, що згідно п. 4.4 кредитного договору строк користування кредитом у заявлений строк складає 18 днів, а сума нарахування відсотків за цей час становить 7650 гривень, а разом до сплати 24650,00 гривень. Нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування є неможливим. Згідно договору кредит надано загальною сумою у розмірі 17000.00 грн. У той же обраний строк користування кредитом складає 18 днів тому вважає що з відповідачки могла бути стягнена сума в розмірі 24650,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, враховуючи що він скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Стецюк Ю.О. в судове засідання не з`явились, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Також просив відмовити в задоволенні позову. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України не вбачається. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується доказами, поданими стороною позивача, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з інших видів кредитування, отримало Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ІК №116 від 01 серпня 2013 року, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. 17 березня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту https://credos.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1172-8922 від 17 березня 2023 року. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі, а саме [PERSON] було підписано договір за допомогою одноразового ідентифікатора А4062. Сторони погодили, що кредитні кошти надаються [PERSON] на наступних умовах: розмір кредиту 17000 гривень (п.4.1. Договору про відкриття кредитної лінії №1172-8922, далі - Договору), нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою стандартна процентна ставка, яка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (п.4.6. Договору), строк кредитування 300 днів, дата повернення кредиту 10 січня 2024 року (п.4.8. Договору) Зарахування коштів в сумі 17000 гривень на рахунок [PERSON] підтверджується випискою за договором № б/н за період з 17 березня 2023 року по 18 березня 2023 року, надану суду АТ КБ «Приватбанк», а саме вбачається, що 17 березня 2023 року на рахунок [PERSON] надійшли кошти в сумі 17000 гривень. Крім того, з наданої суду виписки також вбачається, що того ж дня, 17 березня 2023 року [PERSON] розпорядилась вказаними вище коштами на власний розсуд, а саме здійснила дві транзакції: на суму 7002,96 грн та на суму 9448,00 грн. Частиною першою статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Згідно положень ч.2 ст.639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно положень ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Зі змісту кредитного договору (п.11.1) вбачається, що цей Договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. На виконання зазначених вимог відповідачці було надано наступний одноразовий ідентифікатор«А4062» для підписання Кредитного договору №1172-8922 від 17 березня 2023 року та підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів, а Позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора«А4062», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст.11 і ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім цього, кредитний договір містить докладну інформацію щодо особи [PERSON] , а саме реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , відомості про паспортні дані, адресу проживання, які є актуальними та дійсно їй належать. Вказані відомості є персональними даними, у свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, адреса), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, відповідачкою суду не надано, відомостей що правомірність укладеного договору оскаржувалася також суду не надано. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази про укладеність між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вищевказаного договору про відкриття кредитної лінії №1172-8922 від 17 березня 2023 року та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 17000,00 грн. Позивач виконав умови договору та надав відповідачці обумовлену суму кредиту в погоджений сторонами строк. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема, ст.ст.525,526,530,536,610,612 ЦК України. Відповідно до п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтями 525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що [PERSON] сплатила заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Враховуючи вище викладене суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що позові вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Доводи відзиву та додаткових пояснень представника відповідачки відхиляються судом з огляду на наступне. Посилання представника відповідача на неотримання кредитних коштів [PERSON] з урахуванням суперечливих заперечень наведених у відзиві, та додаткових поясненнях, зокрема, представник вказує на неукладення кредитного договору, неотримання кредитних коштів, водночас вважає, що заборгованість по кредиту слід стягувати у меншому розмірі, ніж просить відповідач. Таку поведінку суд розцінює, як суперечливу. Дії [PERSON] з коштами що 17 березня 2023 року надійшли на її рахунок, а саме роззпорядження вказаними коштами на власний розсуд свідчить про те, що вона усвідомлювала існування кредитного договору та визнала зобов`язання за ним, а тому твердження її представника, що [PERSON] не підписувала кредитний договір, не знайшли свого підтвердження. Суд розцінює позицію відповідача як намагання ввести суд в оману, уникнути відповідальності та небажання сплачувати заборгованість за зобов`язанням. Доказів того, що на банківську картку відповідача не були перераховані кредитні кошти за вказаними договорами матеріали справи не містять та на спростування цього відповідач виписок із свого карткового рахунку не надав. Так, згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: Відповідно до розділу 4 Договору кредит надано в розмірі 17000 гривень, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою, яка становить 3,00% за кожен день користування кредитом, строк кредитування 300 днів, дата повернення кредиту 10 січня 2024 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що після закінчення строку кредитування, нарахування процентів протягом строку договору припинилося. Вказані умови кредитування є результатом домовленості сторін, не були визнані судом недійсними, а відтак, з урахуванням положень ст.ст.627-629 ЦК України, є обов`язковими для врахування та виконання сторонами. Позивачем не нараховано проценти за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень ст.625 ЦК України, пеню, штраф або інші платежі за неналежне виконання умов договору. За матеріалами справи встановлено, що кредитодавець законно нарахував проценти за користування кредитом протягом строку договору, що визначені кредитним договором. Отже з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відповідачкою відсотків. В свою чергу, відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості чи її відсутності. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно останньою не сплачується. За приписами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про відкриття кредитної лінії, також зазначений договір недійсними не визнано. З огляду на вищенаведене, оскільки відповідачка порушила умови договору в частині неповернення кредиту та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Суд також звертає увагу, що включення у договір із споживачем умов, які є несправедливими, є підставою для визнання таких умов недійсними. Проте, відповідачка з позовом про визнання договору недійсним в цілому або в його частині до суду не зверталася. Отже, у справі, що розглядається, нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вищезазначеним нормам права. Права відповідача жодним чином не порушені, а обумовлені взаємною згодою сторін договору. Суд також враховує, що позичальник, укладаючи кредитний договір з позивачем, погодився із запропонованою відсотковою ставкою та порядком нарахування відсотків, тобто вважав умови кредитного договору прийнятними для себе, враховуючи наявну пропозицію на ринку кредитування. Доказів, що указані в договорі та паспорті споживчого кредиту одноразові ідентифікатори та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано. Таким чином відповідач, як позичальник, погодився на укладення договору саме на таких умовах і не відмовився від його укладення, тобто взяв на себе обов`язок сплатити позичальнику саме такий розмір відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів перерахування коштів, то суду зазначає, що відповідач жодним чином не спростував факт отримання ним в борг коштів та факт укладення договору, не надав розрахунку заборгованості або підтвердження погашення ним боргу за вказаним договором. У свою чергу, доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Разом із тим, як вбачається із змісту Кредитного договору, в ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача з маскою, а саме, [NUMBER] . Зазначену інформацію про банківські реквізити очевидно надав Позивачу саме Відповідач - зважаючи на ту обставину, що, така інформація у відповідності з чинним законодавством України становить банківську таємницю та, відповідно, Позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від самого Відповідача або за його згодою (стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»). У зв`язку з цим кредитні кошти були перераховані ним саме у відповідності з умовами Кредитного договору та Правил та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від Відповідача. Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів не банківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113 передбачено, що Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ [NUMBER] (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Пунктом 64 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів»» від 29 липня 2022 року № 164 передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити. Таким чином, Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу Відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України Позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача. На підтвердження перерахування Відповідачу коштів, до суду надано Довідку про перерахування суми кредиту №1172-8922 від 13 березня 2023 року, а на підтвердження зарахування вказаних коштів на рахунок відповідачки виписку АТ КБ «Приватбанк» за період з 13 березня 2023 року по 18 березня 2023 року. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою відповідно до зазначеного раніше законодавства. Позивач здійснює господарську діяльності з надання фінансових послуг, зокрема безготівковий переказ коштів без відкриття банківських рахунків. Позивачем до позовної заяви на підтвердження перерахування грошових коштів Відповідачу надавався лист (довідка) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту № 1172-8922 від 13 березня 2023 року, які підтверджують перерахування грошових коштів [PERSON] . Позивач через партнера АТ КБ «Приватбанк» з яким укладено договір № 4010 від 02 грудня 2019 року про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав Відповідачці кредитні кошти у розмірі 17000,00 грн. за Договором №1172-8922 на картковий рахунок вказаний, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі Таким чином, у листі (довідці) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який міститься в матеріалах справи, зазначено, зокрема, стосовно кредитного договору №1172-8922 від 07 червня 2023 р року: ID транзакції 2251135641 Канал LIQPAY Дата видачі 17 березня 2023 року, сума 17000,00. Номер договору 1172-8922 Номер картки [NUMBER] . Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу Відповідача), але відповідно до вищезгаданих Постанов Правління Національного банку України Позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача. Отже, до суду було надано електронний доказ в паперовій формі (роздруківка тексту кредитного договору №1172-8922 від 13 березня 2023 року), підписаний одноразовим ідентифікатором «A4062», який містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача із маскою, а саме [NUMBER] . У зв`язку з вищенаведеним, лист (довідка) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Крім того, з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків Відповідачем. Більш того, відповідно до вищезазначеного розрахунку штраф та комісія стосовно [PERSON] не нараховувались. Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що: у період з 17 березня 2023 року по 03 квітня 2023 року (включно) нарахування процентів відбувалось за Зниженою процентною ставкою, яка становить 2,50% у відповідності до п.10.1. Договору, яка надається Кредитодавцем за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору. За період з 04 квітня 2023 року по 10 січня 2024 року (включно) було застосовано Стандартну процентну ставку 3,00% у зв`язку із простроченою заборгованістю. Також, вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 10 січня 2024 року, заборгованість по процентам не нараховувалася. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку шляхом задоволення позову. У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №36901 від 17 квітня 2024 року, вказана сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved