Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття. Позов мотивує тим, що з народження з своєю сім`єю проживає у будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку у власності позивача перебуває нежитлове приміщення №2-1, що розташоване в напівпідвальному поверсі будинку площею 20,2 м2. Вказане приміщення отримав у спадок від матері, яка померла у 2023 році. Враховуючи, що квартира, у якій проживає сім`я [PERSON] , складається з 4 осіб є однокімнатною, загальною площею 42,5м?, вказане напівпідвальне приміщення використовується сім`єю в якості кухні. Для цих цілей в приміщенні зроблено відповідний ремонт, проведено необхідні комунікації. Над вказаним приміщенням квартирою [ADDRESS] володіє [PERSON] , який придбав її у попередньої власниці. Придбавши квартиру, відповідач зробив у ній ремонт, змінивши першопочаткову конфігурацію сантехнічного обладнання у туалеті та ванній кімнаті, об`єднавши ці два приміщення. Позивач став зауважувати, що у вказаному приміщенні моркіє стеля та стіна, які розташовані під квартирою [ADDRESS] , належною [PERSON] . На всі зауваження та прохання про проведення обстеження сантехнічної мережі у своїй квартирі, [PERSON] відповідав відмовками, в хамській манері стверджував, що це [PERSON] сам себе заливає, що це його заливають мешканці квартири [ADDRESS] , яка розташована над квартирою [PERSON] та висував інші необґрунтовані версії. У зв`язку з чим сім`я позивача декілька разів проводила ремонтні роботи у вказаному приміщенні. Оскільки стіна продовжувала мокріти, на ній періодично з`являвся грибок, який сім`я [PERSON] усувала власними силами. Наприкінці січня 2024 року, внаслідок користування каналізацією у квартирі [PERSON] стався потужній витік води та було залито частину стіни та стелі у вказаному приміщенні. Комісія ЛКП «Львівський ліхтар» встановила, що затоплення приміщення відбулося внаслідок перебування у незадовільному технічному стані внутрішньої квартирної сантехнічної (каналізаційної) мережі квартири [ADDRESS] . Внаслідок сильного затоплення розмір пошкоджених стелі та стіни був значним, з стіни окрім фарби та шпаклівки почала відслоюватися штукатурка, проведення ремонтних робіт власними силами стало неможливим, у зв`язку з чим, позивачем було укладено попередній договір з ТОВ "ЮМБ ГРУП" для оцінки вартості проведення відновлювального ремонту належного йому на праві приватної власності приміщення. Згідно попереднього розрахунку вартості робіт та матеріалів, які використовувалися при проведенні попередніх ремонтних робіт у належному позивачу приміщенні, здійсненого ТОВ "ЮМБ ГРУП", - сума, необхідна для відновлення приміщення складає 55103,60грн., з яких 23015,60грн - вартість робіт, а 32088,00грн. вартість матеріалів. 18.04.2024 року було скеровано [PERSON] лист з висловленням пропозиції добровільного (досудового) врегулювання завданих збитків, однак згоди не було досягнуто. Відповідно до висновку експерта № 23/24 від 05.08.2-024 року, за результатами проведення будівельно-технічної експертизи розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкоджень нежитлового приміщення № 2-1 у житловому будинку [ADDRESS] становить 35968,00грн. Окрім цього, зазначає, що внаслідок залиття квартири, була завдана моральна шкода, яка полягала у порушенні звичного порядку життя сім`ї, усе спілкування з відповідачем проходило у зверхній, хамовитій та фамільярній формі. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача 55103,60 грн. матеріальної шкоди, 30000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди, та судові витрати. Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідач подав до суду відзив, у якому вказав, що підтікання виникло на стику каналізаційної труби із його санвузла і каналізаційного стояка будинку. Ремонт санвузла був проведений у 1995 році. У зв`язку із експлуатацією більше 25 років і виникло розщільнення даного стику. Так як цей стик знаходився під підлогою санвузла, виявити його було важко. Після обстеження Львівським комунальним підприємством «Львівський ліхтар» невідкладно проведено ремонт і усунено проблему, що в свою чергу свідчить про ненавмисне нанесення шкоди, у зв`язку із відсутністю візуального виявлення причини підтікання. Крім цього вказує, що факт пошкодження стіни був зафіксований ЛКП «Львівський ліхтар» без його присутності. В дане нежитлове приміщення його не було допущено, хоча він просив провести обстеження комісійно з участю страхової компанії. Вказує, що погоджується на суму матеріальної шкоди на основі представленого акту судового експерта і вартість проведеної експертизи. Що стосується моральної шкоди, то вважає таку безпідставною. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задоволити. Відповідач щодо задоволення позову заперечив частково, з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить нежитлове приміщення 2-1, загальною площею 20,2 кв. м., у [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав, індекс витягу 370048585 від 15.03.2024 року. 30.01.2024року комісією ЛКП «Львівський ліхтар» у складі майстра по ремонту [PERSON] , майстра по ділянці [PERSON] , слюсара-сантехніка [PERSON] , було проведено обстеження нежитлового приміщення буд. [ADDRESS] . Згідно з актом, під час обстеження нежитлового приміщення буд. [ADDRESS] загальною площею 16.1 м.кв. виявлено сліди залиття на стіні та стелі орієнтовною площею 2 м.кв. При обстеження квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище було виявлено, що внутрішня квартирна сантехнічна (каналізаційна) мережа перебуває у незадовільному технічному стані та протікає у зв`язку із чим відбувається замокання в вище вказаному нежитловому приміщені. Внутрішня будинкова водопровідна та каналізаційна мережа вище вказаного будинку знаходиться в задовільному технічному стані, не протікає. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №23/24 від 05.08.2024 року по заяві адвоката Олексіва Володимира Васильовича, що надає правову допомогу [PERSON] розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкоджень нежитлового приміщення №2-1 у житловому будинку [ADDRESS] становить 35 968,00 з урахуванням ПДВ (в тому числі, ПДВ становить 5995,00 грн.). До висновку долучено Ілюстративну таблицю (фотофіксацію технічного стану нежитлового приміщення №2-1 у житловому будинку [ADDRESS] , копію Технічного паспорта на групу нежитлових приміщень №2-1 та зведений кошторисний розрахунок вартості ремонту вказаного нежитлового приміщення. Перевіривши доводи відповідача щодо належності та допустимості наявних у справі, поданих позивачем доказів, суд відзначає наступне. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76,у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №_ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.». Дослідивши акти обстеження від 30.01.2024 року, суд вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність, не виявлено. Так, акт складений комісією з працівників ЛКП «Львівський ліхтар», яке обслуговує житловий фонд Франківського району м. Львова, підписаний працівниками ЛКП «Львівський ліхтар», затверджений відповідною посадовою особою - директором ЛКП «Львівський ліхтар». У акті зазначено, зокрема: виявлені сліди залиття на стіні та стелі орієнтованою площею 2 м.кв., причину залиття; підстав вважати, що він містить будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, суд не має. Встановлено, що складений акт від 30.01.2024 року відповідає за формою та змістом вимогам, визначеним наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття. Наголошуючи на те, що факт пошкодження стіни був зафіксований без участі відповідача не доведено належними та допустимими доказами, яким чином вказане впливає на сам факт затоплення, а також на розмір завданої позивачу матеріальної шкоди. Відтак, твердження відповідача з цього приводу судом до уваги не береться. Таким чином, відповідачем не спростовано відомостей, викладених у акті. Суд зауважує, що відповідно до ст. 89 ЦПК України, надає оцінку актам обстеження у сукупності з іншими доказами. Зі змісту висновку №23/24 від 05.08.2024 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи вбачається, що причиною залиття нежитлового приміщення №2-1, яке розташоване в підвалі триповерхового багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , являється проникнення рідини з приміщень квартири [ADDRESS] , яка розташована над нежитловим приміщенням №2-1. Також, експертом при візуальному огляді нежитлового приміщення №2-1 в будинку [ADDRESS] було виявлено наявність слідів залиття, а саме: -стіни-сліди протікання, плями жовтого кольору, здуття і відшарування шару фарби; -стеля- сліди протікання, плями жовтого коліру, здуття і відшарування шару фарби. Пошкодження оздоблювальних елементів в нежитловому приміщенні відбулось з верху в низ. Висновок експертного будівельно-технічного дослідження містить фотоматеріали пошкоджень нежитлового приміщенням №2-1, а також містить детальний розрахунок розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття. Суд вважає, що даний висновок є належним доказом розміру збитків, заподіяних позивачу. Отже, як вбачається з досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем в ході розгляду справи на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку, встановленому законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують покликання позивача на існуючі обставини справи, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Вказані положення унормовують загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таке тлумачення зазначених норм закону відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 березня 2018 року у справі №668/10548/15-ц. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відтак, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Суд також бере до уваги положення ч.ч.4,5 статті 319 ЦК України, відповідно до яких власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України, зобов`язує власника утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 151 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 та пунктом 5.1 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.06.2006, утримання та ремонт (своєчасна заміна) внутрішньоквартирних мереж опалення та теплопостачання є обов`язком власника квартири. Таким чином, обов`язок по утриманню санітарно-технічних приладів, що знаходяться у квартирі, у належному стані покладено на власника квартири. Суд вважає, що подані позивачем докази свідчать про те, що залиття нежитлового приміщення позивача є виною саме відповідача. Враховуючи те, що позивач надав докази завдання йому шкоди внаслідок дій відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями та завданням шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення збитків в розмірі, визначеному експертним дослідженням 35 968,00 грн. Суд не бере до уваги наданий позивачем Договір про надання послуг №27/03/24 від 27.03.2024 року укладений між [PERSON] та ТзОВ ЮМБ ГРУП», до якого долучений попередній розрахунок робіт на суму 55 103,60 грн. Як вбачається із Договору, а саме п.1.1.8 об`єктом виступає громадський будинок під літерою «Г-2» замовника, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та відповідно до п.1.1.12 Договору будівельні та/або технічні роботи, які має виконати підрядник на умовах даного договору, а саме «Ремонтні роботи згідно проектних рішень в громадському будинку літера «Г-2» на [ADDRESS] , а предметом позову у вказаній справі є - відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття нежитлового приміщення №2-1, що за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, а також внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що позивачем не доведено факту завданої йому моральної шкоди, та в чому вона виражалась, та не надано доказів на підтвердження суми моральної шкоди, а тому в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача судових витрат за проведення експертного досліження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Як вже зазначалось, за ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Встановлено, що позивач поніс витрати за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №23/24 від 05.08.2024 року в розмірі 6000,00 грн., що стверджується платіжною інструкцією №2.66258441.1 від 26.07.2024 року, та які підлягають стягненню з відповідача. Окрім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією №7249-4379-9921-3198 від 10.10.2024р.

Outcome: approved