Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач в особі свого представника адвоката Маліннікової Д.К. звернулася до Київського районного суду міста Харкова з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 17 травня 2023 року між нею і [PERSON] у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 481. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сімейні відносини з відповідачем не склалися через сварки та відсутність взаєморозуміння. В липні 2024 року шлюбні відносини між ними були припинені, проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство. Спільних дітей не мають. За цих підстав позивач просить шлюб між нею і відповідачем розірвати. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2024 року дану цивільну справу було передано за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року дану цивільну справу було передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач та її представник надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач до початку судового розгляду також надав заяву, в якій позов визнав, просить справу розглянути без його участі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 17 травня 2023 року в Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , про що складений актовий запис № 481. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони спільних дітей не мають. У позовні заяві позивачем зазначено, що з липня 2024 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, примиритися не бажають. Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Виходячи з взаємовідносин між сторонами, причин позову про розірвання шлюбу, викладених у позовній заяві, всіх обставини життя сторін, зокрема нетривалості шлюбу, відсутності спільних дітей, припинення сторонами шлюбних відносин і небажання зберегти шлюб, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас статтею 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлений порядок розподілу витрат у разі визнання позову. Суд враховує, що відповідачем до початку розгляду справи по суті була подана письмова заява про визнання позову про розірвання шлюбу. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved