Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення\~аліментів на\~її \~утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 27.02.2025 і до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] трьохрічного віку. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони 26.07.2018 року зареєстрували шлюб. Під час спільного подружнього життя у сторін народилися: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позивач вказала, що неповнолітні діти сторін проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. При цьому [PERSON] є дитиною з інвалідністю. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому, окрім незначних соціальних виплат, іншого доходу не має. Однак відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей та її утримання, хоча є фізично здоровим та має заробіток. За таких підстав позивач просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 27.02.2025 і до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] трьохрічного віку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Судом встановлено, що сторони 26.07.2018 року зареєстрували шлюб. Під час спільного подружнього життя у сторін народилися: [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 06.07.2023 Теребовлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції; [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 24.05.2024 Теребовлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Донька та син проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою виданою старостою Семиківського старостинського округу Тернопільського району Тернопільської області від 13.02.2025 року №58. [PERSON] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданим 05.08.2024 В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому, окрім незначних соціальних виплат, іншого доходу не має. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Так, правовідносини щодо утримання дружини у разі проживання з нею дитини регулюються главою 9 СК України, яка, зокрема, передбачає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ст. 75 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Положенням ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таке право є особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з доглядом за спільними дітьми сторін потребує матеріальної допомоги відповідача, посилаючись, зокрема, на відсутність іншого, окрім державних соціальних виплат на дитину, доходу, наявність витрат на утримання дітей та неможливість у зв`язку з цим належним чином забезпечити свої потреби.З урахуванням викладеного вище висновку Верховного Суду суд вважає доведеними ті, обставини, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення трирічного віку спільною дитиною сторін. Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У позовній заяві позивач просить суд стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн. Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Так, повноваження адвоката Худої І.Р. підтверджені договором про представництво та надання правової допомоги від 13.02.2025. Як вбачається з Договору про представництво та надання правової допомоги від 13.02.2025, укладеного між адвокатом Худою І.Р. та [PERSON] . Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до Акту №1 від 27.02.2025 до Договору про представництво та надання правової допомоги від 13.02.2025 вартість послуг адвоката становить 3500 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 27.02.2025 Кокошко К.В. оплачено [PERSON] 3500 грн. витрат за надання правової допомоги у справі про стягнення аліментів по договору від 13.02.2025. Таким чином, позивачем надано докази на понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3500 грн. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатом Худою І.Р. та [PERSON] підтверджується договором про представництво та надання правової допомоги від 13.02.2025, актом №1 до договору про представництво та надання правової допомоги від 27.02.2025.Таким чином позивачем надано докази на понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3500 грн. Разом з тим, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу наведені в акті від 27.02.2025, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу. З врахування наведеного та вимог ч. 2 ст. 141, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Також, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial