Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

30 грудня 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Павленко А.Л. звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05.08.2006 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Третьому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №299. Сімейне життя з відповідачем у неї не склалося, почуття поваги та кохання один до одного втрачено. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. На даний момент шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. В свою чергу відповідач не сплачує аліменти на сина, не надає додаткової допомоги на його утримання. Позивач витрачає багато коштів на утримання дитини, а саме: купівля одягу, взуття на всі сезони, витрати на навчання, оздоровлення, харчування, мобільний зв`язок, придбання технічних засобів для навчання, додаткові заняття для розвитку дитини, репетири. Так як позивач офіційно не працевлаштований та приховує свої статки, позивач вважає за достатнім стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі - 6000 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.12.2024 року до досягнення повноліття дитини, тобто до [INFO] ; стягнути з [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, але у позовній заяві представник позивача просила суд розгляд справи здійснювати за їх відсутності, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, про поважність причин своєї неявки в судові засідання суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судові засідання відповідача та неповідомленням суду про поважність причин своєї неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов судом застосовано відповідно до ст.280 ЦПК України заочний розгляд справи. Відповідач не надав відзив у встановлений судом строк, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судові засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, надані позивачем, і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Із оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.08.2006 року вбачається, що 05.08.2006 року у Третьому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси був зареєстрований шлюб, актовий запис №299, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.04.2009 року. На даний час син проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується копіями довідок про реєстрацію за місцем проживання, виданими Муніципальною адміністрацією Відділу контролю іноземців від 05.09.2024 року (переклад з німецької мови українською мовою виконано в Департаменті перекладів при асоціації перекладачів та філологів перекладачем [PERSON] 20.02.2025 року та завірено нотаріально). В ході розгляду справи судом встановлено, що на даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, можливість їх відновлення втрачена. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту ст.21, 24 СК України вбачається, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст.51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.2 та 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно абз.1 та 2 ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом не встановлено обставин, передбачених ст.182 СК України, що можуть перешкоджати стягненню з відповідача аліментів у розмірі, визначеному позивачем, тому суд вважає, що з відповідача належить стягувати з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти на утримання сина у розмірі 6000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову, а саме з 30.12.2024 року до досягнення повноліття дитини, тобто до [INFO] . Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь Державної судової адміністрації України в сумі 1211,20 грн. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України). Одночасно з вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, представником позивача заявлено також вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача половини від суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. За положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст.33 та ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання правової допомоги № 129/12 від 29.12.2024 року, рахунок-фактури №129/12-1 від 29.12.2024 року, Акту наданого обсягу правової допомоги №1 від 26.02.2025 року до Договору №129/12 «Про надання правової допомоги» від 29.12.2024 року та платіжної інструкції № @2PL253722 від 30.12.2024 року розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача складає 10000 грн. За подачу даного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №0.0.1099993570.1 від 29.12.2024 року. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача та стягнути з відповідача на її користь половину від суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved