Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

17.12.2024 представник Бачинський О.М. в інтересах\~ позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», що знаходиться в м. Львів по вул. С.Бандери, буд. 87, офіс 54, через систему «Електронний суд», звернувся із позовом до [PERSON] , яка зареєстрована за адресою:\~ [ADDRESS] , в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697, IBAN [NUMBER] в АТ «ОТП Банк») заборгованість за Договором про споживчий кредит №14783 від 07.02.2019 у розмірі 21 543,92 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн.. Мотивує тим, що 07.02.2019 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 14783. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн.. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки, встановлені вказаним вище договором з кінцевим терміном погашення не пізніше 07.05.2020, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 190,00% річних, тип процентної ставки фіксований. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів (загальні витрати за споживчим кредитом) становить 26693,85 грн., загальна вартість кредиту (в грошову виразі) становить 26693,85 грн.. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в обсязі та в строк визначений умовами договору. Відповідач свої зобов`язання за споживчим кредитом не виконала та припинила вносити платежі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 15.06.2020 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір відступлення прав вимоги № 20200615/1, за яким позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню боржників ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», зокрема,\~ до [PERSON] порядковий номер згідно реєстру боржників 7.\~ На поштову адресу відповідача позивачем направлялось ряд листів і повідомлень про зміну кредитора та вимогою погашення кредитної заборгованості, але відповідач свої зобов`язання не виконала. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження направлялася за місцем реєстрації відповідача, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 07.02.2019 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 14783. Договір підписаний відповідачем власноруч, зазначено її персональні дані та поточний рахунок/картку позичальника. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору сторони підтверджують, що правовою основою для укладення даного договору є заява на видачу кредиту оформлена позичальником 07.02.2019, що є додатком № 1 до договору. Згідно умов даного договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 10000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі (п.2.1). Сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у розмірі 8000 грн. на поточний рахунок/картку позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 2000 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] ТДВ «Страхова компанія «Проксіма» з метою оплати позичальником страхових платежів (страхових сум) встановлених договором добровільного страхування PR-45876 від 07 лютого 2019 року (п. 2.1.1). Згідно п. 2.1.3 договору кредит повертається, а проценти сплачуються позичальником шляхом періодичних виплат 1 раз на 1 календарний місяць у національній валюті.\~ У розділі V кредитного договору зазначено відповідальність за порушення умов договору. Зокрема, п. 5.1 п. 5.2 передбачено, що якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати позичальник, якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати пеню, згідно чинного законодавства, зобов`язаний одноразово сплатити на користь кредитодавця пеню у розмірі 100,00 грн, а в подальшому починаючи з 7-го дня 10,00 грн. за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше за 15 відсотків суми простроченого платежу. Строк нарахування пені не може бути більшим строку дії договору, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафу та пені не повинен перевищувати 50% від суми наданого кредиту. Також, 07.02.2019 відповідач підписала заявку на видачу кредиту №100029012, паспорт споживчого кредиту, згідно яких сума кредиту становить 10000,00 грн., строк кредитування 15 місяців, періодичність платежу 1 раз на 1 календарний місяць, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), складає 26693,85 грн.. Згідно платіжного доручення № CRD_45876 від 07.02.2019 ТОВ «ФК «Кредіплюс» проведено платіж на суму 8000,00 грн., призначення якого: поповнення к/р [NUMBER] [PERSON] . Надання фінансового кредиту, зг. кред. дог. № 14783 від 07.02.2019. Без ПДВ. Згідно платіжного доручення № CRD_45876 від 07.02.2019 ТОВ «ФК «Кредіплюс» проведено платіж на суму 2000,00 грн., призначення якого: сплата страхового платежу зг.дог.страхування № PR-45876 від 07.02.2019 (за рахунок кредиту за договором КД№ 14783 від 07.02.2019) Без ПДВ. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 15.06.2020 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір відступлення прав вимоги № 20200615/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги до боржників, які зазначені в реєстрі боржників. З копії повідомлення від 25.06.2020 № 201010431-01 видно, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» направило [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №14783 від 07.02.2019 до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», заборгованість перед новим кредитором на дату відступлення склала 18093,85 грн.. З копії платіжного доручення № 38 від 15.06.2020 видно, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на користь ТОВ «ФК «Кредіплюс» здійснено\~ оплату\~ згідно Договору відступлення прав вимоги №20200615/1 від 15.06.2020 на суму 138919,21 грн.. Згідно копії витягу з реєстру боржників, додатку № 1 до договору відступлення права вимоги №20200615/1 від 15.06.2020, детального розрахунку заборгованості (виписка з особового рахунку), вбачається, що у [PERSON] згідно кредитного договору № 14783 від 07.02.2019, сума заборгованості станом на 20.11.2024 становить 21543,92 грн., з яких: 7771,49 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7552,36 грн. заборгованість за відсотками; 2770,00 грн. заборгованість за пенею (нарахована первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги); 3% річних, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 826,67 грн. (період нарахування: 08.05.2020 23.02.2022); інфляційне збільшення 2623,40 грн. (період нарахування: 08.05.202-23.02.2022). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Також, статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Як встановлено судом, позикодавець ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, однак, в порушення положень договору позики та вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими їй кредитором, не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування коштами, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість за вищезазначеним правочином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. На підтвердження цієї обставини представником позивача доданий детальний розрахунок, відповідно до якого 3% річних становить 826,67 грн., а сума інфляційного збільшення за період з 08.05.2020 по 23.02.2022, з врахуванням індексу інфляції, становить 2623,40 грн.. Правильність наданих представником позивача розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів, відповідач будь яких доказів не надала. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що відповідач умови договору добровільно не виконує, встановивши, що позивач набув права вимоги до відповідача, суд вважає, що з неї слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., який у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги №20241118-17К від 18.11.2024, розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, який складає 7000,00 грн.\~ та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. В свою чергу, з урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial