Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

В січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повернутим поштовим відправленням №0601110436100, відзив на позовну заяву не подавав, у зв`язку з чим, суд, зі згоди позивача вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки відокремленого підрозділу «Краматорського фахового коледжу промисловості інформаційних технологій та бізнесу Донбаської державної машинобудівної академії» [PERSON] є студентом ІІІ курсу 35-ТОМ-22 групи денної форми навчання. Загальний термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року, навчання на умовах бюджету. (а.с. 7) Згідно довідки відокремленого підрозділу «Краматорського фахового коледжу промисловості інформаційних технологій та бізнесу Донбаської державної машинобудівної академії» [PERSON] є студентом ІІ курсу 22-МЕ-24 групи заочної форми навчання. Загальний термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2027 року, навчання на умовах контракту. (а.с. 8) Зі змісту відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] отримує стипендію. (а.с. 9-10) Відповідно до відповіді №1123642 від 17 лютого 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів встановлено, що [PERSON] за 2024 рік отримував заробітну плату, однак добровільно матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання, не надає. (а.с. 22) Оцінюючі з`ясовані обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Згідно із ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно Постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року, справа № 521/16268/18, зроблено висновок, що конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням\~викладеного,\~виходячи із\~засад розумності\~та справедливості,\~суд приходить\~до висновку,\~що про\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача,\~який продовжує\~навчання,\~аліментів в\~розмірі 1/4\~частини заробітку\~(доходу)\~платника аліментів\~щомісячно до\~закінчення навчання,\~починаючи стягнення\~з дня\~звернення до\~суду з\~позовом тобто\~з 09\~січня 2025\~року і\~до 30\~червня 2027\~року (за умови продовження навчання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 1211 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved