Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач, через свого представника адвоката Чернієнко А.В., звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому та його матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований і відповідач, але у 2018 році він переїхав на постійне місце проживання до росії, з того часу зв`язок з ним перервався. До [PERSON] відповідач з 2018 року по теперішній час не приїжджав, в зазначеній квартирі не мешкає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, та жодного разу з 2018 року в квартирі не перебував. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. За такого, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання, призначене на 05.03.2025, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив судове засідання провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №347414593 від 21.09.2023 квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] . Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №419489999 від 24.03.2025, згідно якого, співвласником вказаної квартири також є [PERSON] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва №16.27-431044-2024 від 16.10.2024 та інформації про зареєстрованих осіб у житловому будинку №19.04-06/22294/2024 від 22.07.2024 за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача та вказала, що відповідач в спірній квартирі не з`являвся близько 8 років. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як співвласник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстрований відповідач, який за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратила право на користування цим житлом, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", на підставі\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved