Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

12.12.2024 року позивач в особі свого представника за електронною довіреністю Сімчук Яни Віталіївни засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №488104-КС-002 від 18.02.2024 року у сумі 91341,48 грн., з яких 26701,13 грн. - сума прострочених платежів за тілом кредиту, 63129,42 грн. - сума прострочених платежів по процентах та 1510,93 грн. - сума прострочених платежів за комісією, а також 2422,40 грн. - судовий збір за розгляд справи у суді, з урахуванням того, що строк кредиту склав 24 тижні та сплинув 04.08.2024 року. Крім цього, позивач на підтвердження факту перерахування кредитних коштів у розмірі 29000,00 грн. відповідачу просив суд витребувати у АТ «Райффайзен банк» письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 18.02.2024 року (дата видачі кредиту) по 08.04.2024 року (дата закінчення терміну кредитування). В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, що відповідає вимогам укладеного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 30.12.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін з наданням часу сторонам у справі для подання усіх заяв по суті позову та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів за безпідставністю (а.с.53-54). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.56-57), відповідач вказану ухвалу отримав у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.58). Заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 18.02.2024 року між відповідачем та позивачем був укладений в електронній формі договір №488104-КС-001 про надання кредиту, відповідно до норм якого відповідач отримав кредит у розмірі 29000,00 грн. строком на 24 тижні до 04.08.2024 року зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 2,00% на день на загальну суму кредиту. Вказаний договір був підписаний відповідачем одноразовим електронним підписом (а.с.15, зворотній бік - 26). Кошти у розмірі 29000,00 грн. були перераховані відповідачу на його банківську карту у АТ «Райффайзен банк» 18.02.2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою №1381/11 від 28.11.2024 року технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі онлайн» (а.с.32, зворотній бік). Слід зазначити, що правила надання споживчих кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» від 09.10.2023 року (а.с.33 - 42) судом до уваги як частина кредитного договору не приймаються, оскільки не містять підпису відповідача, а відповідно не містять його згоди на застосування вказаних правил у правовідносинах із позивачем. Теж саме стосується і долученого до позовної заяви паспорту споживчого кредиту від 18.02.2024 року, оскільки він не є частиною кредитного договору та мав строк своєї дії один день до 19.02.2024 року (а.с.13-15). Тому при розгляді справи суд використовує виключно кредитний договір, який відповідач підписав та з умовами якого погодився. Відповідач за весь час користування кредитом сплати позивачеві загалом 18287,55 грн. трьома платежами від 27.02.2024 року на суму 6300,00 грн., від 16.03.2024 року на суму 5980,10 грн. та від 29.03.2024 року на суму 6007,55 грн., які позивач врахував на погашення комісії, процентів та частково тіла кредиту (а.с.10, зворотній бік). При цьому нарахування позивач здійснив виключно в межах укладеного між сторонами договору до 04.08.2024 року, коли дія договору між сторонами припинилася та в цій частині суд погоджується із нарахуваннями позивача. В той же час нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 63129,42 грн. не відповідає зазначеним максимальному розміру процентів, вказаних у п.3.2.3 укладеного договору з урахуванням оплат (а.с.16), де загальний розмір процентів за весь час дії договору був погоджений сторонами у розмірі 42010,00 грн. Тому відповідне нарахування у розмірі заборгованості суд до уваги не приймає та первинно зазначає, що дійсний до стягнення розмір процентів без оплати відповідачем повинен становити 42010,00 грн., оскільки саме вказану суму погодили сторони в укладеному договорі. Із вказаної суми слід вирахувати сплачені відповідачем в реальності 15988,68 грн. як різницю сплачених відповідачу коштів за тілом кредиту 2298,27 грн. (29000,00 - 26701,13) та загальної суми усіх трьох платежів у розмірі 18287,55 грн. Таким чином, дійсні до стягнення проценти з боку відповідача повинні скласти 26021,32 грн. (42010,00 - 15988,68) Суд зазначає, що у випадку порушення виконання зобов`язання сторони передбачили застосування штрафу (п.6.3 договору), однак його застосування з 24.02.2022 року є неможливим на підставі п.18 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, як і застосування будь-яких санкцій до відповідача після закінчення терміну дії договору між сторонами, що відбулося 04.08.2024 року. Окремо суд зазначає, що як стягнення, так і взагалі нарахування відповідачу комісії, не може бути враховано у розрахунках, оскільки відповідна вимога є нікчемною, яка не може бути встановлена для кредитних правовідносин. Умова про сплату комісії дійсно передбачена у самому кредитному договорі, однак її розмір встановлено без уточнення найменування конкретних послуг, за які вона передбачена. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч. 1, ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про оплату за послуги позивача, які за законом повинні надаватись безоплатно (видача кредиту), суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за комісією в сумі 4350,00грн. (саме вказана сума як первинно зазначена без врахування платежів відповідача, яку суд врахував в оплату процентів) не підлягає стягненню з відповідачки. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 52722,45 грн., з яких 26701,13 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту та 26021,32 грн. - сума прострочених платежів по процентах, замість 91341,48 грн. заявлених до стягнення, що складає 57,72% від заявлених вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 57,72% від первинно заявлених позовних вимог, з відповідача слід стягнути 57,72% від сплаченого судового збору з понижуючим коефіцієнтом, що складає 1398,21 грн. із сплачених позивачем 2422,40 грн. Іншу частину сплаченого судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial