Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

23.04.2024 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, у якому просить визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] у неї народилась донька [PERSON] , батьком якої відповідно до ч.1 ст. 135 СК України був записаний [PERSON] , зі слів матері. 15.09.2015 р. позивачка та відповідач зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.05.2022 р. у справі № 761/1530/22 розірвано шлюбу між позивачкою та відповідачем. Позивачка зазначає, що діти весь час проживали разом з нею, всім необхідним забезпечувались, відвідували дошкільний заклад, мали успіхи та повноцінно розвивались як особистості. При повномасштабному вторгненні рф позивачка разом з дітьми на початку березня 2022 року виїхала до Республіки Болгарія, де вони перебували в статусі «тимчасово захищених осіб», діти виховувались позивачкою одноособово, ходили до дошкільного закладу. Діти підтримували стосунки з відповідачем за допомогою засобів Інтернет, телефоном, фінансово, однак фінансово ним не забезпечувались. У 2023 році перебуваючи разом (в тому числі з відповідачем) з дітьми на відпочинку в Туреччині позивачці необхідно було повернутись в Україну аби владнати справи, а в цей час відповідач мав доглядати дітей і чекати на її повернення. Невдовзі після її від`їзду відповідач повідомив, що знаходиться вже разом з дітьми на території рф у місті Краснодар. Подальше місце перебування дітей та відповідача невідоме. Про факт вчинення злочину відповідачем за ч.2 ст. 146 КК України, позивачка повідомила правоохоронні органи. У відповідача немає достатнього доходу аби належним чином піклуватись про дітей, всі витрати та забезпечення дітей здійснює позивачка, її майновий стан це дозволяє. Для розвитку та проживання дітей нею створено належні умови. Разом з тим, оскільки між нею та відповідачем в досудовому порядку виник спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 17.06.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 02.12.2024 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що позивачка та її представник не заперечили проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направив, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 29.10.2015 р., батьком [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 135 СК України був записаний [PERSON] 15.09.2015 р. позивачка та відповідач зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23.05.2022 р. у справі № 761/1530/22 шлюбу зареєстрований між позивачкою та відповідачем розірвано. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст. 160, ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що [PERSON] незаконно вивіз дітей з Республіки Туреччина до рф, на підставі якої розпочато досудове розслідування. На підставі звернення [PERSON] до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 13.05.2024 р. щодо сприяння повернення дітей з території рф на підконтрольну територію України було прийняте рішення про відкриття провадження за зверненням [PERSON] . Сторони проживають окремо, а малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на даний час перебувають на території рф, на що позивачка своєї згоди не надавала. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , під час проведення відповідної роботи для підготовки висновку представником Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації спільно з фахівцем Шевченківського районного в місті Києві центру соціальних служб обстежено місце проживання дітей у квартирі за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт обстеження житлово-побутових умов проживання, згідно з яким умови проживання задовільні, наявні всі комунальні зручності, необхідні предмети побуту та інтер`єру, меблі та побутова техніка за функціональним призначенням. Для виховання та розвитку дітей наявна окрема кімната. При цьому, позивачка долучила відомості, які підтверджують отримання доходу від оренди власного нерухомого майна. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить позивачці на праві власності, на підставі договору дарування. Отже, судом встановлено, що за місцем свого проживання позивачкою створено належні умови для розвитку та проживання їх спільних з відповідачем дітей, будь-яких доказів на спростування вказаної обставини під час розгляду справи суду не надавалось. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27.02.1991 р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30.05.2018 р., № 644/9094/16-ц від 06.09.2018 р., № 402/428/16-ц від 17.10.2018 р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги інтереси дітей та створені позивачкою умови для їх розвитку і проживання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved