Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] \~(далі\~ заявник) звернувся в\~суд із\~заявою про\~встановлення факту\~про те,\~що йому\~належитьдержавний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ 00908, на земельну ділянку площею 2,45 гектарів, виданий 28.03.2001 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №59, - в якому його по батькові вказане як « [PERSON] ». Заява обґрунтована тим, що у травні 2024 заявник розпочав виділення в натурі земельних ділянок площею 2,45 га, які перебувають у його власності на підставі державного акту на праві приватної власності на землю серії ВЛ-00908. Так було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, зареєстровано земельні ділянки в Державному земельному кадастрі на його ім`я. Проте зареєструвати право власності на ці земельні ділянки він не зміг, оскільки державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ 00908 від 28.03.2001 видано на ім`я Турика Петра Мусійовича, а заявник є [PERSON] ойсейович згідно з паспортом громадянина України [NUMBER] від 14.08.1997. Встановлення зазначеного факту потрібно заявнику для оформлення права приватної власності на зазначену в акті землю, а іншого способу це зробити ніж у судовий не передбачено. Ухвалою суду від 24.01.2025 відкрито окреме провадження, судове засідання у справі призначено на 13.02.2025. 12.02.2025 представник позивача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. У судове засідання 13.02.2025 заявник та його представник не з`явились. Представник заінтересованої особи Головного управління Держгеокадастру у Волинській області звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності заінтересованої особи. Заінтересована особа - Поворська сільська рада Ковельського району Волинської області, в судове засідання не з`явилась. Ухвалою суду від 13.02.2025 судове засідання у справі відкладено на 10.03.2025 у зв`язку з клопотанням представника заявника про відкладення судового засідання. Крім того, вказаною вище ухвалою було витребувано у Поворської сільської ради Ковельського району Волинської області інформацію. У зв`язку з ненадходженням 10.03.2025 витребуваної судом інформації, та не прибуття у судове засідання учасників провадження. Судове засіданн суд ухвалою відклав на 24.03.2025. 24.03.2025 від Поворської сільської ради надійшла витребувана судом інформація. У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча належно повідомлялися про час, місце і дату судового засідання. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення заяви може відбутися без відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] від 14.08.1997 [PERSON] , [INFO] , народився у с. Ситовичі Ковельського району. Відповідно до відміток у паспорті, його місце проживання зареєстроване у с. Ситовичі з 1976 року. 28.03.2001 року Ситовичівською сільською радою народних депутатів видано Державний акт на право приватної власності на землю громадянину [PERSON] , відповідно до рішення сільської ради від 08.12.2000 №12/4, про передачу у власність земельної ділянки площею 2,45 га. Ця обставина підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землюсерії ВС 00908. Витягами з державного земельного кадастру від 20.05.2024, 15.05.2024, 22.05.2024 підтверджується реєстрація в Державному земельному кадастрі земельних ділянок у с. Ситовичі Ковельського району за [PERSON] на підставі рішення Ситовичівської сільської ради від 08.12.2000 №12/4, а саме земельних ділянок: 0722188800:03:003:0384 площею 0,7546 га, 0722188800:03:002:0195 площею 0,6162 га, 0722188800:03:003:0383 площею 0,5393 га, 0722188800:03:003:0385 площею 0,5392 га. Загальна площе земельних ділянок становить - 2,4493 га. 17.01.2025 Головне управління держгеокадастру у Волинській області повідомило представника заявника, що з 01.01.2013 державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, відповідно внести зміни щодо власника земельної ділянки в Державний акт не можливо. Актом про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 15.11.2000 підтверджується передача та прийом земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності КСП «Стохід» Ковельського району Волинської області власнику сертифіката ВЛ №019890 [PERSON] . Атестатом про середню освіту серії [NUMBER] від 05.05.1973, атестатом професійно-технічної освіти №1098 від 17.07.1972, пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 14.05.2007, військовим квитком [NUMBER] твід 01.12.1975 підтверджується видача цих документів [PERSON] . Державним актом на право власності на земельну ділянку № 802105 від 24.06.2010 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.02.2008, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2008, підтверджується перебування у заявника на праві власності будинку та земельної ділянки площею 0,25 га за адресою [ADDRESS] . Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж ті, що вказані у частині першій цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Заявник просить встановити факт що державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ00908, виданий Ситовичівською сільською радою, Ковельського району Волинської області 28.03.2001 на ім`я [PERSON] , дійсно належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Для встановлення даного факту законодавством не передбачено іншого позасудового порядку. Від встановлення цього факту залежить можливість здійснити заявником реєстрацію права власності на земельні ділянки у встановлений законом спосіб. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 12 постанови №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»» При розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ00908 від 28.03.2001 допущено помилку у написанні по батькові особи якій він видавався. Насправді ця земельна частка (пай) надавалася [PERSON] ойсейовичу, а не [PERSON] усійовичу. Головне управління держгеокадастру у Волинській області листом від 17.01.2025 повідомило заявнику про неможливість внесення змін та виправлень у зазначений вище державний акт. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що для реалізації права власності на землю, заявник у позасудовий спосіб не може встановити факт належності йому державного акта. Відповідно до\~ст.\~14\~Закону України\~«Про власність»\~(у\~редакції на\~дату видачі\~зазначеного вище\~Державного акта) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку і\~ господарських\~будівель (присадибна\~ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. У ст. 81 Земельного кодексу України (в редакції станом на видачу Державного акта ВЛ00908) зазначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, заявник має право реалізувати своє право власності на землю, що гарантується Конституцією України. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved