Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

В листопаді 2024 року акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом, в котрому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами: 1) № 2001405067701 від 15.09.2019, яка становить 29972,42 грн. та складається з: 18769,59 грн. заборгованість за кредитом, 11202,83 грн. заборгованість за процентами; 2) № 1001956076101 від 25.08.2021, яка становить 28284,17 грн. та складається з: 18278,35 грн. заборгованість за кредитом, 4,40 грн. заборгованість за процентами, 10001,42 грн. заборгованість за комісією; також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 15.09.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено договір № 2001405067701, за умовами якого останньому було видано кредит у розмірі 20000 грн. Також 25.08.2021 між ними укладено договір № 1001956076101, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 21000 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09.09.2024 загальний розмір заборгованості перед банком складає 58256,59 грн., яку позивач просив стягнути з [PERSON] . Відповідно до ухвали судді від 05.12.2024 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи. 18 грудня 2024 року [PERSON] за допомогою засобів поштового зв`язку (а.с.140) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги АТ «ПУМБ» в частині стягнення основної заборгованості та відсотків за кредитними договорами в загальному розмірі 48255,17 грн, проти стягнення комісії за кредитним договором № 1001956076101 від 25.08.2021 заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині посилаючись на несправедливість такої умови договору, оскільки змістом договору не передбачено які конкретно послуги та блага надає позивач за вказану комісію. 17 січня 2025 представником АТ «ПУМБ» подано відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що укладеним з відповідачем кредитним договором передбачено сплату комісії банку за обслуговування кредитної заборгованості, право кредитодавця на встановлення такої комісії передбачено ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому просив позов задовольнити в повному обсязі. 18 грудня 2024 року [PERSON] за допомогою засобів поштового зв`язку, що підтверджується поштовим конвертом (а.с.140) звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійним умови кредитного договору № 1001956076101 від 25.08.2021, укладеного між ним та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99 % (пункт 5 ст. «Споживчий кредит» основної частини договору та відповідні умови графіку платежів). Зустрічний позов мотивований тим, що у жодній умові вказаного кредитного договору не передбачено, які конкретно послуги або блага надає Банк Позичальнику за вказану комісію. Тому умови кредитного договору про комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка не передбачає надання послуги споживачу і не породжує у позичальника жодного права і отриманого блага за відповідну плату, не відповідає ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою судді від 27 грудня 2024 року відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. 24 січня 2025 року [PERSON] за допомогою засобів поштового зв`язку, що підтверджується даними поштового конверту (а.с.190), подав до суду зустрічну позовну заяву в іншій редакції, яка по суті є заявою про зміну предмету та підстави позову, в якій просив встановити нікчемність умов кредитного договору № 1001956076101 від 25.08.2021, укладеного між ним та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99 % (пункт 5 ст. «Споживчий кредит» основної частини договору та відповідні умови графіку платежів), виходячи з викладених в поданій 18.12.2024 зустрічний позовній заяві мотивів та зазначивши, що з вказаних підстав умова кредитного договору про встановлення комісії є нікчемною з моменту укладення. Вважає саме такий спосіб захисту своїх прав ефективним, оскільки позивач не визнає вказану обставину. Позивачем за зустрічним позовом комісія, передбачена договором, фактично не сплачувалась. Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не прибув, в зустрічній позовній заві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 15.09.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] підписано заяву № 2001405067701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого відповідач а первісним позовом просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку, встановити кредитний ліміт у сумі 3000 грн., реальна річна процентна ставка 47,88% річних. 15.09.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, де останньому надана повна інформація щодо умов кредитування. Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту за даним договором відповідачу за первісним позовом 15.09.2019 було встановлено кредитний ліміт у сумі 3000 грн., який неодноразово збільшувався 28.11.2019, 15.10.2020, 15.12.2020, 19.02.2021 та в результаті становив 20000 грн. Також 25.08.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви № 1001956076101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого відповідач за первісним позовом просить надати йому споживчий кредит на загальні споживчі цілі в сумі 21000 грн., строком на 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01% річних, тип фіксована, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. 25.08.2021 сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, де [PERSON] надана повна інформація щодо умов кредитування. Згідно платіжної інструкції № TR.51690569.112142.8810 від 25.08.2021 АТ «ПУМБ» здійснило перерахування отримувачу [PERSON] кредитних коштів за договором № 1001956076101 від 25.08.2021 в сумі 21000 грн. З виписок по особових рахунках [PERSON] за період з 15.09.2019 по 09.09.2024 та за період 25.08.2021 по 09.09.2024 вбачається, що кредитні кошти від АТ «ПУМБ» за вказаними вище кредитними договорами він отримував та користувався ними. Отже, АТ «ПУМБ» виконало свої зобов`язання перед позичальником, надавши йому кредити в обумовлених кредитними договорами розмірах. Однак [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав і не повернув кредити та платежі за користування кредитними коштами у визначений строк та розмірах, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до розрахунків позивача заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ»\~станом на 09.09.2024 за кредитними договорами: № 2001405067701 від 15.09.2019 складає 29972,42 грн., з яких: 18769,59 грн. заборгованість за кредитом, 11202,83 грн. заборгованість за процентами; № 1001956076101 від 25.08.2021, складає 28284,17 грн., з яких: 18278,35 грн. заборгованість за кредитом, 4,40 грн. заборгованість за процентами, 10001,42 грн. заборгованість за комісією. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, АТ «ПУМБ» 09.09.2024 на адресу боржника\~направлено письмову вимогу (повідомлення) про повернення протягом 30 днів з моменту отримання листа кредитних коштів, процентів за користування кредитом, комісії банку в загальному розмірі 58256,59 грн., однак [PERSON] кошти не сплатив, відповіді банку не надав. Вирішуючи правомірність пред`явлених позивачем вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст.526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч.1\~ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У ч.1\~ст.599 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч.1\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст.ст.626,\~627 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1\~ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як зазначено у ч.1\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору Згідно з ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначено у ч.1\~ст.1048 ЦК України, норми якої в силу ч.2\~ст.1054 ЦК України\~поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. В силу\~ст.1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що кредитний договір є двосторонньою угодою і має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит (певну грошову суму) та набуває право вимоги на повернення наданих грошових коштів і сплати процентів, а позичальник несе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів. Тобто, кредитний договір є відплатним, тому позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач за первісним позовом визнав такий позов в частині стягнення з нього заборгованості за кредитом та процентами, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитними договорами, яка складається з тіла кредиту та процентів у зазначених вище розмірах. Щодо вимоги АТ «ПУМБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості по комісії за кредитним договором № 1001956076101 від 25.08.2021, суд зазначає про таке. Частинами першою, другою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини у сфері надання споживчих кредитів регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту,\~\~ у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування»\~\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно\~\~до\~\~пункту\~\~5\~\~Правил\~\~про\~\~споживчий\~\~кредит\~\~банк\~\~надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець\~на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим\~Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 роз`яснено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що пунктом 5 кредитного договору № 1001956076101 та графіком платежів до нього передбачено сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99 %, що становить 627,90 грн щомісяця. При цьому у вказаному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачу за первісним позовом та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що АТ «ПУМБ» не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору № 1001956076101 від 25.08.2021, то положення пункту 5 та графіку платежів до договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов вказав Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 10001 грн 42 коп. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 82,83 % від 2422,40 грн, що становитиме 2006,47 грн. Вирішуючи правомірність зустрічних позовних вимог [PERSON] про встановлення нікчемності умов кредитного договору № 1001956076101 від 25.08.2021 про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як зазначалось вище, положення ч. 2 ст. 215 ЦПК України передбачають, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту\~цивільного\~права залежить\~як від змісту\~права чи\~інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i\~від\~характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі\~право чи інтерес мають бути захищені\~судом у\~спосіб, який\~є\~ефективним, тобто таким,\~що відповідає змісту відповідного права\~чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.\~Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої\~Палати Верховного Суду від\~05 червня 2018 року у\~справі\~№ 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від\~11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у\~справі\~№ 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від\~01 жовтня 2019 року у\~справі\~№ 910/3907/18 (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~№ 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має\~приводити до\~відновлення\~порушеного права позивача без\~необхідності\~повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої\~Палати Верховного Суду від\~16 лютого 2021 року у справі\~№ 910/2861/18 (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 12-140гс19)). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2019 року у\~справі\~№ 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним\~судом не вимагається (абзац перший частини другої\~статті\~215 ЦК\~України); якщо\~недійсність\~певного правочину встановлена\~законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його\~нікчемним не є\~належним способом захисту права чи інтepecy\~позивача; за наявності\~спору щодо правових\~наслідків недійсного\~правочину, одна\~зі сторін\~якого чи\~інша\~заінтересована особа вважає\~його нікчемним, суд\~перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині\~судового рішення, застосувавши\~відповідні\~положення норм матеріального права,\~підтверджує\~чи спростовує\~обставину\~нікчемності\~правочину. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 виснувала, що якщо сторона правочину вважає\~його\~нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання\~нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням\~наслідків\~виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи\~\~свої вимоги нікчемністю\~правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі\~вимоги i\~заперечення\~й\~вирішити cпip\~по суті; якщо суд дійде висновку про\~нікчемність\~правочину, то суд зазначає\~цей висновок у мотивувальній\~частині\~судового рішення в якості\~обґрунтування свого висновку по суті\~спору, який відображається у резолютивній частині\~судового рішення. Враховуючи встановлення судом при вирішенні первісного позову нікчемності положень пункту 5 кредитного договору № 1001956076101 від 25.08.2021 та графіку платежів до договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування», в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити у зв`язку із обранням неналежного способу захисту порушеного права. На підставі викладеного,

Outcome: partial