Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову посилалась на те, що [INFO] помер [PERSON] (свекр), про що виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області складено актовий запис № 22 та 01.06.2011 року видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . [PERSON] до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , внуками [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] (свекруха), про що виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області складено актовий запис № 188 та 13.05.2023 року видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . [PERSON] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , внуками [PERSON] , [PERSON] , невісткою [PERSON] . Факт реєстрації шлюбу між свекром та свекрухою позивачки підтверджується на підставі свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданого повторно Стрілковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області 30 серпня 2003 року. У вказаному свідоцтві зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.11.1953 року і прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Проте, в даних документах вбачаються розбіжності у написанні імені свекрухи. Так, у свідоцтві про шлюб її вказано « [PERSON] », у свідоцтві про смерть вказано « [PERSON] », у свідоцтві про право власності її вказано, яка « [PERSON] », у свідоцтві про народження її сина [PERSON] її вказано як « [PERSON] ». Проте, згідно документів, долучених до матеріалів справи (довідки сільської ради, погосподарські книги) вбачається, що вони є членами однієї сім`ї і вказані як мати, батько і син. Вважає, що помилка виникла при написанні імені матері як « [PERSON] » і « [PERSON] », через неуважність осіб, які вели актові записи. « [PERSON] » і « [PERSON] » - це два фонетичні варіанти одного імені. У російській мові поширений варіант « [PERSON] », а в українській, польській і білоруській - « [PERSON] ». І особи, які вели актові записи, допустили вказану помилку, адже використали тотожну форму імені. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , про що виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області складено актовий запис № 264 та 17.07.2024 року видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . [PERSON] до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] разом із синами [PERSON] , [PERSON] , дружиною [PERSON] . При зверненні до нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить колишньому колгоспному двору, головою якого була [PERSON] і частки інших членів колгоспного двору не визначені. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося станом на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Позивачка вважає, що відповідач (її син) [PERSON] вибув із спірного господарства у 2009 році, за час проживання не приймав участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору, більше трьох років не витребовував свою частку з майна колишнього колгоспного двору, а тому втратив право на витребування своєї частки з даного господарства, яка перейшла в рівних частинах до інших членів колгоспного двору. Згідно відмітки в паспорті він і по сьогоднішній день має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, але фактично з часу реєстрації шлюбу -2009 році він вибув із даного домогосподарства. Враховуючи викладене, вважає, що має право на визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок. Частку, в майні колишнього колгоспного двору, яка належала [PERSON] , успадкували в рівних частках його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Частку, в майні колишнього колгоспного двору, яка належала [PERSON] та частку, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка, успадкував її син [PERSON] . Відповідно, позивачка після смерті чоловіка, як дружина, успадковує його частку в майні колишнього колгоспного двору і його частки, які він успадкував після смерті батьків. Їхні діти відмовилися від спадщини після смерті батька на користь позивачки. На думку позивачки, вона має право на визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] в цілому (з яких як частка в майні колишнього колгоспного двору та в порядку спадкування після смерті чоловіка). Відтак, просить суд встановити, що між [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , було зареєстровано шлюб 09.11.1953 року Стрілковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області; встановити, що [PERSON] , який помер [INFO] , був сином [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] вцілому (з яких як частка в майні колишнього колгоспного двору та в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ). Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, подала заяву про задоволення позовних вимог. Розгляд справи просила провести без її особистої участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у підготовче засідання не з`явились, подали заяви в яких визнали заявлені позовні вимоги та не заперечували щодо їх задоволення. Розгляд справи просили провести без їхньої участі. Дослідивши подані документи, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] помер [INFO] у с. Стрілковичі Самбірського району Львівської області (а.с. 17). Згідно довідки № 23 виданої 21 січня 2025 року виконавчим комітетом Самбірської міської ради, відомо, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , внуками [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] померла [INFO] у с. Стрілковичі Самбірського району Львівської області (а.с. 19). Згідно довідки № 21 виданої 21 січня 2025 року виконавчим комітетом Самбірської міської ради, відомо, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , внуками [PERSON] , [PERSON] , невісткою [PERSON] (а.с. 20). Факт реєстрації шлюбу між [PERSON] тв. [PERSON] підтверджується на підставі свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданого повторно Стрілковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області 30 серпня 2003 року. У вказаному свідоцтві зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.11.1953 року і прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Проте, в документах вбачаються розбіжності у написанні імені свекрухи позивачки. Так, у свідоцтві про шлюб її вказано « [PERSON] », у свідоцтві про смерть вказано « [PERSON] », у свідоцтві про право власності її вказано, яка « [PERSON] », у свідоцтві про народження її сина [PERSON] її вказано як « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] помер [INFO] у с. Стрілковичі Самбірського району Львівської області (а.с. 22). Згідно довідки № 17 виданої 21 січня 2025 року виконавчим комітетом Самбірської міської ради, відомо, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] разом із синами [PERSON] , [PERSON] , дружиною [PERSON] (а.с. 24). Із повідомлення приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу від 17.01.2025 року відомо, що позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить колишньому колгоспному двору, головою якого була [PERSON] і частки інших членів колгоспного двору не визначені (а.с. 25). [INFO] [PERSON] , як голові колгоспного двору, виконкомом Стрілковицької сільської ради на підставі рішення № 159 від 23 березня 1989 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] (а.с. 38). Згідно з погосподарської книги, домогосподарство [PERSON] в с.Стрілковичі Самбірського району Львівської області відноситься до суспільної групи-колгоспний двір і станом на 01 липня 1990 року членами двору були:1. [PERSON] - голова; 2. [PERSON] -чоловік; 3. [PERSON] -син; 4. [PERSON] -невістка; 5. [PERSON] -внук. Також, згідно даних з погосподарської книги відомо, що домогосподарство [PERSON] в с.Стрілковичі Самбірського району Львівської області відноситься до суспільної групи-колгоспний двір і станом на 15 липня 1991 року членами двору були: 1. [PERSON] -голова; 2. [PERSON] -чоловік; 3. [PERSON] -син; 4. [PERSON] -невістка; 5. [PERSON] -внук. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 06.02.2025року, відомості щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] -відсутні. Із технічного паспорта на житловий будинок, виготовленого 30 травня 2024 року ФОП [PERSON] , будинок загальною площею 110,7кв.м, житловою площею 69.8 кв.м. До господарських будівель належать: літня кухня-Б, гараж В, сарай Г, вбиральня Д, сарай Е, огорожа 1-3, криниця 4,замощення І. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося станом на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Позивачкою в позові зазначено та визнається відповідачами той факт, що відповідач [PERSON] вибув із спірного господарства у 2009 році, за час проживання не приймав участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору, більше трьох років не витребовував свою частку з майна колишнього колгоспного двору, а тому втратив право на витребування своєї частки з даного господарства, яка перейшла в рівних частинах до інших членів колгоспного двору. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення реєстраційним органом інформації до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою:1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; 2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; 3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках. Декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила. Відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання, за відсутності інших достатніх, належних і достовірних доказів, не є безспірним доказом проживання особини у конкретному житловому приміщенні. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 6 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ), загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору,належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або невизнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене в сукупності, суд доходить висновку, що позивачка має право на визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок. Частку, в майні колишнього колгоспного двору, яка належала [PERSON] , успадкували в рівних частках його дружина [PERSON] та їхній син [PERSON] . Частку, в майні колишнього колгоспного двору яка належала [PERSON] та частку, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка, успадкував її син [PERSON] . Відповідно, після смерті чоловіка, як дружина, позивачка успадковує його частку в майні колишнього колгоспного двору і його частки, які він успадкував після смерті батьків. Діти позивачки і [PERSON] відмовилися від спадщини після смерті батька на користь матері - позивачки у справі. Отже, позивачка має право на визнання за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в цілому (з яких як частка в майні колишнього колгоспного двору та в порядку спадкування після смерті чоловіка). Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 1, 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; реєстрації шлюбу. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Беручи до уваги вищенаведене, суд доходить висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки підтверджується викладеними обставинами та долученими доказами. Відповідачі позов визнають та не заперечують щодо його задоволення.

Outcome: approved