Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивачем подано позовну заяву до Великоолександрівського районного суду Херсонської області з підстав виключної підсудності з наступними позовними вимогами: стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) заборгованість з орендної плати за землю в розмірі 23 672,56 грн (двадцять три тисячі шістсот сімдесят дві гривні п`ятдесят шість копійок) згідно з договором оренди землі, укладеним 03 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] (номер запису про право в Державному реєстрі речових прав 23561985). розірвати договір оренди землі, укладений 03 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] (номер запису про право в Державному реєстрі речових прав 23561985), щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6520983500:03:027:0011 площею 10,4535 га. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) витрати, понесені на сплату судового збору та на правничу допомогу. В обґрунтування позову представник позивача зазначив такі доводи та обґрунтування. Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6520983500:03:027:0011, що підтверджується відповідним записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право 23561985). На підставі цього позивач мав право передати зазначену земельну ділянку в оренду. 03 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, за яким відповідач отримав у користування земельну ділянку загальною площею 10,4535 га. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату щорічно у розмірі 3,5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка на момент укладення договору становила 11 836,28 грн на рік. Відповідно до пункту 11 договору орендна плата повинна вноситися орендарем у строк до 31 грудня кожного року. Договір укладено строком на 15 років, що відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується відповідними умовами договору. Згідно з умовами договору оренди землі відповідач зобов`язаний був своєчасно сплачувати орендну плату. Проте він не виконав свого зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, що спричинило виникнення заборгованості в розмірі 23 672,56 грн. Відповідно до пункту 4.1 договору орендна плата за весь об`єкт оренди становить 11 836,28 грн на рік, отже сума заборгованості розраховується як 11 836,28 грн ? 2 роки = 23 672,56 грн. Факт невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати підтверджується відсутністю будь-яких платежів на користь позивача за вказані періоди, що може бути підтверджено відповідними банківськими виписками та довідками про рух коштів. Відповідач не надав доказів здійснення платежів, що свідчить про систематичне порушення ним умов договору. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати, це є підставою для його стягнення, а також для розірвання договору оренди землі. Відповідно до умов договору та положень чинного законодавства систематична несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору, що позбавляє позивача права на отримання належних йому коштів, а отже є підставою для припинення договірних правовідносин між сторонами. Враховуючи вищевикладене, позивач вимагає розірвати договір оренди землі від 03 листопада 2017 року та стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в розмірі 23 672,56 грн, а також понесені судові витрати. Відзив на позов не надійшов. На судове засідання позивач не заявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовові вимоги підтримав, просив їх задовольнити. На судове засідання представник позивача Бєліков А.А. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. На судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зважаючи на вказані обставини, суд визнав за можливе розглянути справу в заочному порядку відповідно до статті 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, двічі не з`явився без поважних причин на судове засідання, не подав відзив, а позивач не заперечував проти такого розгляду. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у позові доводи суд дійшов таких висновків. 03 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі (далі Договір оренди землі), відповідно до якого відповідач зобов`язався щорічно сплачувати орендну плату за використання земельної ділянки загальною площею 10,4535 га у грошовій формі у розмірі 3,5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що станом на дату укладання договору становила 11 836,28 грн. Відповідно до пункту 11 Договору оренди землі від 03 листопада 2017 року орендна плата вноситься орендарем у строк до 31 грудня кожного року. Відповідно до пункту 8 Договору оренди землі його укладено на 15 років. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Вказана норма імперативно встановлює, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії. Таким чином, датою початку перебігу строку дії Договору оренди землі є дата його укладення 03 листопада 2017 року. Велика Палата Верховного Суду у пункті 10 постанови від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22, провадження № 12-80гс23, зробила наступний висновок щодо застосування норм права: *«Застосовуючи в контексті спірних правовідносин статті 13, 17, 15 та 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-ІХ, а також статті 3, 6, 627, 638, 640 ЦК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір оренди землі є консенсуальним. Слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання договору). Абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії. Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-ІХ, зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі».* Зважаючи на вищевказані обставини, згідно Договору оренди землі, відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендодавцю орендну плату за 2022 та 2023 роки. Відповідно до пункту 4.1 Договору орендна плата за весь об`єкт оренди становить 11 836,28 грн на рік. Сума заборгованості складає: 11 836,28 грн ? 2 роки = 23 672,56 грн (двадцять три тисячі шістсот сімдесят дві гривні п`ятдесят шість копійок). Таким чином, відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендну плату за 2022 та 2023 роки до 31 грудня кожного року. Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі та розірвання Договору оренди землі через систематичне порушення строків виплати орендної плати. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною тощо. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма Земельного кодексу України кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. На підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна умова зазначена у пункті 43 Договору оренди землі. Пунктом 32 Договору оренди землі встановлено обов`язок відповідача розраховуватися з орендодавцем по орендній платі, тобто до 31 грудня кожного року. Прострочення виплати орендної плати за 2022-2023 роки є невиконанням обов`язків відповідача, передбачених договором оренди землі, що відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання Договору оренди землі. Зважаючи на вищевикладене, систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Враховуючи, що відповідач не сплатив орендну плату за два роки поспіль, наявні всі підстави для розірвання договору та стягнення заборгованості. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, зважаючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який укладений між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, суд дійшов висновку про необхідність стягнення вказаної заборгованості та розірвання договорів оренди, у зв`язку з чим позов слід задовольнити. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у виді сплаченого судового збору слід відшкодувати позивачу шляхом стягнення їх з відповідача. Поставлене у позові питання про стягнення з відповідача на користь відповідача судових на правничу допомогу при ухваленні рішення вирішене не може бути з огляду на ненадання суду розрахунку таких витрат та доказів, що їх підтверджують. За заявою представника позивача таке питання може бути вирішене у встановленому законом порядку шляхом ухвалення додаткового рішення. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного процесуального закону та

Outcome: approved