Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовом до відповідачки, в якому просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14821,76 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 25 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» (далі за текстом ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК») надав кредит [PERSON] в розмірі 10000,00 грн. згідно заяви № 018-99912-251212. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідачка взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконала. 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (далі за текстом ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС») було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до умов якого право вимоги до позичальниці [PERSON] за кредитним договором відступлено позивачу. У зв`язку з невиконання умов вказаного кредитного договору у відповідачки перед позивачем виникла заборгованість: за основною сумою боргу, за нарахованими процентами по кредиту, по комісіях, 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту, 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків, яка склала загальну суму 14821,76 грн. Враховуючи, що відповідачка ухилилася від погашення заборгованості, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у\~судове засідання\~повторно не\~з`явилась,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання двічі\~поспіль була\~повідомлена належним\~чином, що\~підтверджується поштовим\~повідомленням про\~вручення їй\~судової повістки.Відповідачка відзив на позов, клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, про причини неявки в суд не повідомила. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Отже, відповідачка зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути у судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для її неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 24 жовтня 2023 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного заочного рішення жодного разу у судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у поданій ним до суду заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 грудня 2012 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 018-99912-251212, згідно з умовами якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» надало кредит у сумі 10000,00 грн. строком на 36 місяців на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка отримала вказану суму кредиту та зобов`язалася повернути кредит та за користування кредитними коштами сплатити проценти у розмірі 9,99 % річних, комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,49 % у місяць згідно графіку платежів (а. с. 6, 7, 8-9, 10). ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» зобов`язання за вказаним договором виконало, надавши позичальниці кредитні кошти 10000,00 грн. у строки, визначені умовами договору, що підтверджується розрахунковою квитанцією на видачу готівки від 25 грудня 2012 року (а. с. 11). Позичальниця [PERSON] , відповідачка у справі, своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала. Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1, частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із частиною 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено,\~що акцептуючи\~пропозицію ПАТ\~«ДЕЛЬТА БАНК»\~Леонідова Т.П.,\~відповідачка у\~справі,\~своїм підписом\~у Заяві\~№ 018-99912-251212\~підтвердила,\~що між\~нею та\~ПАТ «ДЕЛЬТА\~БАНК» досягнуто\~згоди щодо\~всіх істотних\~умов договору,\~які передбачені\~чинним законодавством\~України для\~такого роду\~договорів,\~в тому\~числі договору\~про надання\~банківських послуг\~рахунку та\~кредитного договору. Укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідачки. Отже, відповідачка була вільною в укладанні кредитного договору та була обізнана з умовами кредитування, в тому числі із нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та сплатою комісії, з чим погодилася, підписавши кредитні документи. Судом встановлено, що між сторонами кредитного договору виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (а. с. 28-36, 37, 38-39) був укладений Договір № 2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] за вказаним кредитним договором (а. с. 12-14, 17). Відповідно до пункту 1. договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до: позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) тощо, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до витягу із додатку № 1 до договору № 2253/К про відступлення права вимоги від 02 червня 2020 року ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 018-99912-251212 від 25 грудня 2012 року на загальну суму 14383,22 грн. (а. с. 15-16). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Оскільки, ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», позивач у справі, на підставі договору № 2253/К про відступлення права вимоги від 02 червня 2020 року набуло права вимоги за кредитним договором № 018-99912-251212 від 25 грудня 2012 року, укладеним між первісним кредитодавцем ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] , відповідачкою у справі, то у позивача, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення позики та інших передбачених договором позики платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею [PERSON] , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів про визнання вказаного договору про відступлення права вимоги недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до [PERSON] , відповідачки у справі, остання не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості на рахунки ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Матеріали справи не містять доказів погашення кредитної заборгованості [PERSON] , відповідачкою у справі, на рахунок ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до роз`яснень, що викладені у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спрів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, судам роз`яснено, що за змістом статті 552, частини 2 статті 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, грошові кошти отримала, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тобто кредитні кошти не повернула. Згідно із розрахунком, наданим позивачем, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 14821,76 грн., у тому числі: - 5244,75 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3205,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами по кредиту; 5933,00 грн. - заборгованість по комісіях; 272,19 грн. - 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 166,35 грн. - 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 14821,76 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена відповідною платіжною інструкцією в національній валюті № 1116 від 23 жовтня 2023 року (а. с. 48). Заяву про стягнення з відповідачки понесених позивачем витрат на правничу допомогу, заявлену під час розгляду справи, суд не розглядає через неподання стороною позивача станом на день ухвалення даного рішення доказів на їх підтвердження. При цьому позивач не позбавлений права звернутись до суду з проханням прийняти додаткове рішення, представивши відповідні документи.

Outcome: approved