Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

09.07.2024 [PERSON] звернулася до Іршавського районного суду з позовом до [PERSON] , треті особи : орган опіки та піклування Хустської міської ради, орган опіки та піклування Білківської сільської ради про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2 травня 2019 року, рішенням Іршавського районного суду від 12.02.2020 шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Дитину майже з самого народження виховує та утримує сама, так як в селі за її місцем проживання не може знайти роботу, виникла необхідність змінити місце проживання, виїхати з дитиною за кордон де вона має роботу та можливість влаштувати дитину до дитячого садочку, та для цього потрібно офіційна реєстрація місця проживання, але так як в її доньки рахується батько зробити це без дозволу батька вона не може. Відповідач хоч і є батьком дитини, та він останній раз бачив доньку коли її було біля восьми місяців від народження, з тих пір він ніколи не цікавився ні умовами проживання дитини, ні матеріальним станом, ні її вихованням та розвитком, дитина навіть не знає батька, ніколи його не бачила, не має з ним будь-яких зв`язків та прихильностей. За весь час відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, бажання зустрітися чи поспілкуватися з дитиною не мав, тобто батько рахується тільки формально, за чотири роки він не робив спроб до зближення з дитиною. Дана ситуація не дає їй як матері можливості належним чином забезпечити інтереси доньки. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Іршавського районного суду від 12.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Іршавського районного суду від 14.01.2025 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 26.08.2024 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, згідно до якого зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає і просить в них відмовити. Як вбачається з позовної заяви, позбавлення його батьківських прав позивачці необхідно для виїзду з дитиною за кордон без згоди батька. В зв`язку з чим вважає, що позивачка обрала не належний спосіб захисту своїх прав, так як існують інші правові\~інструменти для\~вирішення даного\~питання.\~Разом з\~тим,\~за таким\~дозволом вона\~до нього\~і не\~зверталася,\~а сам\~факт відсутності\~згоди надати\~такий не\~може слугувати\~підставою позбавлення\~його батьківських\~прав чи\~свідчити про\~винну поведінку\~його як\~батька та\~свідомого нехтування\~ним своїми\~обов`язками.\~При вирішенні\~питання щодо\~позбавлення батьківських\~прав необхідно\~впевнитися не\~лише в\~невиконанні батьком\~обов`язків\~по вихованню,\~а також\~встановити,\~що батько\~ухиляється від\~їх виконання\~свідомо,\~тобто,\~що він\~систематично,\~незважаючи на\~всі заходи\~попередження та\~впливу,\~продовжує не\~виконувати свої\~батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Однак позивачка не надала жодного доказу на підтвердження цих обставим. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, не надала жодного доказу і на підтвердження того, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. У судовому засіданні представник позивача адвокат Гринюк Г.В. підтримала позовні вимоги, викладені в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Світлик О.Ю. позовні вимоги не визнала, з мотивів, викладених у відзиві на позов, просить суд у задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляді справи повідомлені належним чином. Представник органу опіки та піклування Хустської міської ради для участі в розгляді справи не з`явився, подав до суду заяву, просить суд справу розглядати в його відсутність. Представник органу опіки та піклування Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області для участі в розгляді справи не з`явився, подав до суду заяву, просить суд справу розглядати в його відсутність, питання щодо доцільності/не доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , не може бути розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, у зв`язку з тим, що заявником не було надано весь необхідний пакет документів. Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави позовної заяви, приходить до наступних висновків. Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 02 травня 2019 року виконавчим комітетом Імстичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області укладено шлюб, актовий запис № 01 (а.с. 7). Відповідно до рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12.02.2020 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно довідки, виданої виконкомом Імстичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області № 81 від 28.01.2020 року, [PERSON] , 1995 року народження, зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 530 від 18.11.2019 встановлено, що [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] ( а.с. 9). Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Повертаючись до обставин даної справи, суд вважає, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дочки. Відтак, на думку суду, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності у даному випадку тих виняткових обставин, для можливості застосування такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Узагальнюючи наведене суд констатує, що пред`явлений позов є не доведеним та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed