Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 22.08.2007 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки припинили через різні погляди на спільне життя та несхожістю характерів. Фактично сім`я припинила своє існування. Таким чином, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач у судове засідання не з`явилась, відповідно до позовної заяви просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до поданої заяви просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22.03.2007 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №2 Харківського міського управління юстиції , актовий запис №1163. Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються з причин різних поглядів на спільне життя та несхожість характерами, сторони не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, спільних неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved