Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін по справі Представник позивача Бачинський О.М., що діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором позики №9683258 від 16.08.2020 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.08.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» та [PERSON] укладено електронний договір позики №9683258, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 4000 грн. строком на 10 днів зі сплатою 0,01% в день за користування позикою (акційний розмір процентів) та 2,7% в день за понадстрокове користування позикою і зобов`язавсь повернути наданий кредит. Зазначає, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало йому кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, а відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Вказує, що 01.04.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» було укладено договір факторингу №016-010421, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права грошової вимоги до [PERSON] договором позики №9683258 від 16.08.2020. Зазначає, що 30.11.2023 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» було укладено договір факторингу №20231130/1, відповідно до умов якого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступило ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» права грошової вимоги, включно і до [PERSON] за договором позики №9683258 від 16.08.2020. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Закон України «Про електронну комерцію», позивач просив стягнути з відповідача заборгованості за договором позики №9683258 від 16.08.2020 у розмірі 12683 грн. 79 коп., судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. та 7000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач правом подати відзив не скористався. Процесуальні дії у справі Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2024 року позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Представник позивача, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та подано клопотання про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Відзив на позову заяву не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками відповідачу було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Суд встановлено, що 16.08.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір позики №9683258. Згідно умов вказаного договору, сума позики складала 4000 грн. (п. 2 договору); строк позики (строк договору) 10 днів, дата повернення позики 26.08.2020. Пунктом 2 зазначеного договору також визначено, що базова процентна ставка становить 2.7% в день, знижена процентна ставка становить 0,01 % в день. Порядок укладання договорів в електронній формі визначено Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в ст.13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. З аналізу положень ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" вбачається, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Водночас, ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до норм ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Статтею 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що договір №9983258 від 16.08.2020 про надання позики є письмовим правочином, який відповідає формі визначеній ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Даний договір відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України і доказів того, що він оспорювався відповідачем не подано. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання перед [PERSON] за договором позики виконало та надало йому грошові кошти шляхом їх зарахування на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , а відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення позики та процентів за користування позикою не виконав. Договір підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] ( у формі одноразового ідентифікатора) «Nrq02KNN5А» в інформаційно-телекомунікаційній системі, відправленого на електронну пошту [INFO] , що стверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №9983258 від 16.08.2020, позивач вказує суму заборгованості в розмірі 12 683, 79 грн., що складається: 4000,00 грн. - тіло кредиту, 6 400, 00 грн. - заборгованість за відсотками; 3% річних, нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, - 466,42 грн. (період 27.08.2020 - 23.02.2022), інфляційне збільшення - 1817,37 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за договором позики банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за договором позики застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056 - 1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно ст.ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки у визначений договором позики термін [PERSON] кошти не повернув повністю, то з нього слід стягнути заборгованість за договором позики №96833258 від 16.08.2020 за несплаченою сумою основного боргу в розмірі 4000,00 грн. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Звернувшись до суду, позивач просить стягнути з відповідача залишок заборгованості за відсотками в розмірі 12 683, 79 грн. за договором позики №9683258 від 16.08.2020. При цьому, позивач в наданому розрахунку заборгованості фактично його в частині розрахунку боргу на відсотками не проводить та не зазначає процентної ставки за користування кредитом, яка ним бралась до уваги при нарахуванні заборгованості за відсотками. В той же час, позивач в своїй позовній заяві вказує на те, що «розмір процентів акційних у день становить 0,01% (п. 2, розмір процентів акційних у день), розмір процентів на прострочену Позику у день, становить 2,7% (п. 2, процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) за день)». Таким чином, суд приходить до висновку про те, що базова процентна ставка в розмірі 0,01% в день, яка визначена в договорі позики, при нарахуванні боргу відповідача [PERSON] позивачем у даному спорі не застосовувалась. При вирішенні спору в цій частині суд виходить з того, що за договором позики нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування і усупереч узгодженій вартості кредиту. В наданому позивачем договорі позики обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 4004,00 грн., яка включає 4000,00 грн. - сума позики, строк позики 10 днів до 26.08.2020. Зазначене вказує на те, що при такому розрахунку грошових коштів в рахунок процентів за користування позикою процентна ставка за 10 днів мала становити 0,01%, а отже саме таку процентну ставку суд застосовує при вирішенні спору. Термін повернення кредитних коштів (перший базовий період) складав 10 днів, а строк повернення кредитних коштів 26.08.2020. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. В тексті договору позики вказується про те, що строк кредитування складає 10 днів. Таким чином строк договору є рівними строку кредитування. При цьому зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 4004,00 гривень та включає в себе суму кредиту (4000 грн.) та проценти за користування кредитом в розмірі 4,00 грн. Реальна річна ставка процентна ставка на дату укладення цього договору складає 985,5%. Тобто в наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично процентні ставки та проценти за користування позикою нараховувались і поза межами строку кредитування, що вбачається з розрахунку заборгованості, проведеному ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (заборгованість станом на 30.04.2021). Тому при вирішенні спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати положення contra proferentem. В постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №352/1950/15-ц зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2022 у справі №944/3046/20 зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Таким чином, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між сторонами договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 4004 грн. та в 00 днів, відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, а відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Очевидно, що визначений розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Правильність застосування положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до зменшення заборгованості саме за процентами від суми позики, а не лише до неустойки, підтверджується постановою Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №132/1006/19. Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 №543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначав, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Таким чином, оскільки борг по процентам за договором позики на даний час [PERSON] повністю не сплачений, то і в цій частині позовні вимоги слід частково задовольнити в розмірі 4004 грн. 00 коп. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості за договором позики №9683258 від 16.08.2020 відповідачем шляхом надання свого розрахунку не оспорювався та те, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку повністю не повернуті, та згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» було укладено договір факторингу №016-010421, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №9683258 від 16.08.2020. Водночас, 30.11.2023 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» було укладено договір факторингу №20231130/1, відповідно до умов якого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступило ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №9683258 від 16.08.2020 в розмірі 12 683,79 грн. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, внаслідок укладання вищевказаних договорів факторингу відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №9683258 від 16.08.2020. Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором №9683258 від 16.08.2020. При вирішенні зазначеного спору суд бере до уваги і те, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за договором позики суду не подав та договори факторингу ним не оспорювались. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 765, 47 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 31,56%. Згідно положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до наданих доказів вбачається, що 05.02.2024 між ТОВ "ФК "АРТЕМІДА-Ф" та адвокатом Бачинським О.М. було укладено договір про надання правової та адвокат взяв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту. Згідно п. 4.21 зазначеного договору, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару в розмірі 7000 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ч.3 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд враховує, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із стягненням заборгованості за договором позики. Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, оскільки позов було задоволено частково, то відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають витрати, пов`язані з розглядом справи і понесені позивачем, зокрема, на професійну правничу допомогу в розмірі 2 209 грн. 20 коп., оскільки позовні вимоги задоволено на 31,56%.

Outcome: partial