Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Стислий виклад обставин справи ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 454615-КС-003 від 14.05.2023 у розмірі 80 141,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 20 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 58 024,75 грн, прострочені платежі за комісією 2 116,25 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 14.05.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено кредитний договір №454615-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаного в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем 14.05.2023 направлено відповідачу пропозицію (Оферту) укласти Договір №454615-КС-003 про надання кредиту, а відповідач того ж дня прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення даного договору, на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону, що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 14.05.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено договір № 454615-КС-003 про надання кредиту, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , який відповідач вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Однак в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені в розрахунку заборгованості за договором № 454615-КС-003, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно в повному обсязі, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 14.11.2024 в розмірі 80 141,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 20 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 58 024,75 грн, прострочені платежі за комісією 2 116,25 грн. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі 23.12.2024 ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою від 28.12.2024 в задоволенні клопотання про витребування доказів позивачу було відмовлено. 05 лютого 2025 року до суду надійшло заперечення представника відповідача на клопотання (заяву), в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити позивачу, через відсутність безспірних доказів про зарахування коштів позивача на рахунок відповідача та отримання саме відповідачем коштів. 07.02.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі та клопотання про витребування доказів, в яких повідомляється про не отримання позивачем копії заперечень від 05.02.2025 та про те, що станом на 06.02.2025 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не отримувало від сторони відповідача жодних процесуальних документів в.ч. відзиву на позовну заяву. Звертає увагу суду, що відповідач прямо не заперечує наступних фактів: укладення Кредитного договору з позивачем, отримання кредитних коштів за цим договором, здійснення платежу за кредитним договором та наявність заборгованості за кредитом. Відтак згідно з ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Окрім того, зауважує, що після часткового виконання Договору його не можна вважати неукладеним. Довідка з платіжних систем посередника є належним, допустимим та достатнім доказом підтвердження перерахування позивачем коштів відповідачу, оскільки ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» жодного відношення до банківського рахунку останнього не має, та не є банківською установою, не відкриває рахунки і не випускає банківські картки на ім`я позичальників, а інформацію про рух коштів відповідача може надати тільки банк, який емітував картку, номер якої вказав відповідач при підписанні кредитного договору. Обґрунтовує необхідність витребування інформації з банку, оскільки вона є банківською таємницею, для належного встановлення та підтвердження всіх фактичних обставин справи. Додатково звертає увагу суду на той факт, що [PERSON] здійснив часткову оплату в сумі 4330,00 грн, вчинивши таким чином конклюдентні дії щодо визнання договору й відповідно правомірності вимог позивача. Обґрунтовує правомірність нарахування та стягнення процентів за кредитним договором та нарахування комісії. А також звертає увагу на те, що кредитний договір не підписувався відповідачем з накладенням електронного підпису і не мав бути підписаним таким чином, оскільки був укладений шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний Відповідачем з допомогою одноразового ідентифікатора, пройшовши попередньо відео-верифікацію. Відтак, примірники електронного Кредитного договору, акцепту та оферти на його укладення, надані Позивачем до суду є оригіналами, й будь-які інші варіанти вищезазначених документів Позивача відсутні та не можуть бути надані до суду. Крім того зауважує, що відповідач вже тричі укладав Кредитний договір з позивачем, а тому чудово знав про порядок укладення Кредитного договору та й про всі інші типові умови кредитування у ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», оскільки вже давно користується послугами кредитування Позивача, повністю виконував їх та закрив попередні Кредитні договори. На підтвердження таких обставин позивач надав копії договору кредиту від 04.11.2020 та від 31.01.2023, знімки екрану телефону, які підтверджують що картка, на яку перераховувалися кошти позивачем належить відповідачу, а також долучив довідку від 06.02.2025 про відсутність заборгованості [PERSON] станом на 06.02.2025. Ухвалою суду від 10.02.2025 витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази, судове засідання відкладено на 12.03.2025. Представником відповідача 10.02.2025 надіслано до суду заперечення на додаткові пояснення позивача, в яких вважає, що знімки екрану надані позивачем не можуть бути доказами, заперечує проти нарахування штрафів, пені та інших платежів за прострочення кредитного договору під час воєнного стану. Вважає, що додаткові пояснення позивача не потрібно приймати до розгляду по справі та слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 21.02.2025 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало додаткові пояснення щодо здійснення відповідачем платежів з метою об`єктивного та правильного вирішення справи, надав суду копії документів, які підтверджують оплату 29.05.2023 о 13:19:06 в сумі 4 330,00 відповідачем на рахунок позивача, та інші докази, що підтверджують законні способи здійснення позичальниками платежів за кредитними договорами та просить врахувати ці пояснення при розгляді справи. 10.03.2025 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшла довідка про те, що в банку емітовано карту № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та виписка за договором №б/н за період з 14.05.2023 по 14.05.2023 по рахунку [PERSON] від 17.02.2025. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в прохальній частині позовної заяви та в заяві від 02.01.2025 й додаткових поясненнях неодноразово просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що відповідно до Договору про надання кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 14.05.2023 направило відповідачу пропозицію (Оферту) укласти Договір № 454615-КС-003 про надання кредиту, а відповідач того ж дня прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення даного договору, на умовах, визначених офертою (а.с.24-33). Позивачем було направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор «[NUMBER]» на номер телефону, який зазначений Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. 14 травня 2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 454615-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с 19-23). Відповідно до розділу 2 Договору позивач надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн, на умовах визначених в договорі, а саме: строк кредитування становить 24 тижні, термін дії договору до 29.10.2023, стандартна процентна ставка 2,0% за кожен день користування кредитом, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору, комісія за надання кредиту становить 3000,00 гривень, комісія нараховується одноразово при видачі кредиту. Відповідач, уклавши кредитний договір погодився сплатити комісію, яка встановлена саме за надання кредиту в п. 2.5 договору № 454615-КС-003 від 14.05.2023, яка є разовою та розмір якої є незмінним. Згідно з п. 4.2.3 Договору відповідач зобов`язувався повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та інші платежі, передбачені Договором до закінчення строку (терміну) дії Договору. Як видно з розрахунку заборгованості за кредитом відповідач 29.05.2023 здійснив платіж в сумі 4 330,00 грн, чим частково оплатив кредит, зокрема: 3446,025 грн - відсотки за користування та 883,72 грн - комісія (а.с12-15) та своїми конклюдентними діями визнав укладення ним договору № 454615-КС-003 про надання кредиту від 14.05.2023 та визнання боргу. Ця обставина підтверджується довідкою АТ «ТАСКОМБАНК» №6042/47.1 від 20.02.2025 про те, що [PERSON] , було здійснено платіж 29.05.2023 о 13:19:06 на суму 4330,00 грн з його банківської карти на рахунок позивача (а.с 188). Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 16.11.2024, згідно довідки про стан заборгованості [PERSON] (а.с.16) утворилась заборгованість за Договором №454615-КС-003 про надання кредиту в розмірі 80 141,00 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 20000,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 58 024,75 грн, прострочені платежі за комісією 2 116,25 грн. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією договору № 454615-КС-003 про надання кредиту від 14.05.2023 (а.с.19-23); копією пропозиції (оферти) укласти договір №454615-КС-003 про надання кредиту (а.с.24-28); копією прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір №454615-КС-003 про надання кредиту від 14.05.2023 (а.с.33), які підписані відповідачем, з використанням одноразового ідентифікатора; а також підтверджуються візуальною формою послідовності дій клієнта, складеною ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (а.с.34-35), копією паспорту споживчого кредиту (а.с.17-18); розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.12-15); інформаційною довідкою № 462/11 від 14.11.2024 (а.с. 37); анкетою клієнта (а.с.36); довідкою про стан заборгованості (а.с.16) та іншими матеріалами справи. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання на підставі договору кредиту, які регулюються ЦК України. Вирішуючи даний спір суд виходить з таких мотивів та правових норм чинного законодавства. Відповідно статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних праві та обов`язків. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Це кореспондується зі змістом ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами та моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 цього закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 11 зазначеного закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 зазначеного вище закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем за кредитним договором, та про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наявність порушення права відповідачем, та констатує факт порушення прав позивача щодо повернення кредитних коштів з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що 14.05.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 454615-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, з введенням відповідачем коду підтвердження [NUMBER], який є одноразовим ідентифікатором, на підставі якого кредитор перерахував грошові кошти [PERSON] в сумі 20 000,00 грн на його банківську карту № [NUMBER] . Кредит надано на суму 20000,00 грн, строк кредитування до 29.10.2023, відсотки нараховувалися за ставкою 2,0 % за кожен день користування кредитом. Відповідач 29.05.2023 частково сплатив кредит в сумі 4330,00 грн, однак заборгованість в сумі 80 141,00 грн залишилась не погашеною. Як вбачається з матеріалів справи та було вищезазначено, договір про надання кредиту був підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] , відповідач зазначив адресу проживання, свої паспортні дані, РНОКПП, номер банківської картки для перерахунку коштів № [NUMBER] . Отже, відповідач був належним чином ознайомлений з умовами даного договору та погодився з ними. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, що номер мобільного телефону та банківської карти, на які надсилалися одноразовий ідентифікатор та кредитні кошти, належать відповідачу, що підтверджується також доказами, наданими позивачем, зокрема фотографіями екрану мобільного телефону щодо банківської картки [PERSON] та фото щодо банківської картки із застосунків банків (а.с. 152, 153). Враховуючи часткову оплату здійснену відповідачем, заперечення представника відповідача про те, що через відсутність безспірних доказів про зарахування коштів позивача на рахунок відповідача та отримання саме відповідачем коштів, в задоволенні позовних вимог слід відмовити є безпідставними. Суд звертає увагу, що нарахування відсотків за користування кредитом згідно умов Договору та на підставі ст. 1048, 1056-1 ЦК України, не є тотожними з нарахуванням за порушення грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, які не нараховувалися позивачем та не можуть бути застосовані починаючи з 24.02.2022, в період дії в Україні воєнного стану та у 30-ти денний строк після його припинення або скасування, згідно з Законом України №2120 (на який посилається відповідач). Щодо комісії, таке нарахування передбачено п. 2.5 договору № 454615-КС-003 про надання кредиту від 14.05.2023, на що погодився відповідач підписуючи цей Договір, та відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування» й принципу свободи договору, отже є правомірним. З огляду на викладене, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем штрафів, пені та інших платежів за прострочення кредитного договору. Факт того, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором, передбачені п. 3.1, виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00 гривень шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» № 462/11 від 14.11.2024 (а.с. 37) та випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором №б/н за період з 14.05.2023 по 14.05.2023 по рахунку [PERSON] від 17.02.2025 (а.с.199). Твердження представника відповідача про неогрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, оскільки на його спростування сторона не надала власного розрахунку, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №753/7883/15. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010). Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання [PERSON] настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої заборгованості за договором № 454615-КС-003 про надання кредиту від 14.05.2023 в розмірі 80 141,00 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з платіжною інструкцією № 7815 від 15.11.2024 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн (а.с.11). Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» судові витрати в сумі 2422,40 гривень судового збору. На підставі ст. 16, 524, 526, ч.1 ст. 527, 530, 611, 612, 626- 634, 638, 639, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" та

Outcome: approved