Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність відповідачки автомобіль марки Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] , стягнувши з неї на свою користь компенсацію вартості частки вказаного автомобіля в сумі 65\~052,13 грн., посилаючись на припинення шлюбних відносин між сторонами та спір з приводу майна, яке фактично перебуває у володінні відповідачки. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що з 05 лютого 2005 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 04 серпня 2023 року між ними розірваний. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У період перебування в шлюбі з відповідачкою, за спільні кошти та в інтересах сім`ї було придбано автомобіль марки Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Після розірвання шлюбу придбаний в його період транспортний засіб залишився у фактичному володінні та розпорядженні відповідачки, тому з урахуванням висновку експертного товарознавчого дослідження № 29/24 від 13.02.2024, просить вимоги задовольнити. У ході розгляду справи позивач змінив підстави позову та в редакції заяви про зміну підстав позову від 27 січня 2025 року просить суд визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки Skoda\~Fabia\~державний номерний\~знак [NUMBER] \~та стягнути\~з відповідачки\~на свою\~користь компенсацію\~вартості \~частки вказаного\~автомобіля в\~сумі 65\~052,13\~грн. В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що в ході розгляду справи йому стало відомо про відчуження придбаного в період шлюбу з відповідачкою транспортного засобу, що підтвердилось наданими на виконання ухвали суду письмовими доказами. Однак згоди [PERSON] на відчуження транспортного засобу він не надавав, а отже відповідачка розпорядилася зазначеним транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди колишнього чоловіка, тобто проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї. Тому ураховуючи сталу практику Верховного Суду з цих відносин, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 03 травня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року за клопотанням позивача витребувано з Територіального сервісного центру МВС № 1243 ГСЦ РСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях відомості про власника транспортного засобу марки Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] та належним чином засвідчені копії документів, на підставі який набуто право власності на вказаний автомобіль, а у разі відчуження [PERSON] транспортного засобу - копію відповідного договору. Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року залишено без розгляду клопотання представника відповідача адвоката Гудими Тетяни Володимирівни про прийняття зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання рухомого майна особистою власністю. Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року за клопотанням представника позивача поновлено процесуальний строк на звернення до суду та витребувано з Територіального сервісного центру МВС № 1243 ГСЦ РСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях відомості про власника транспортного засобу марки Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] станом на 11.12.2024 та належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було відчужено вказаний транспортний засіб. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року поновлено позивачу [PERSON] пропущений процесуальний строк на подання заяви про зміну підстав позову. Прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Морозов Є.Є. на вимогах наполягали з підстав, викладених в тексті зміненої позовної заяви. Представник відповідача адвокат Гудима Т.В. проти вимог заперечувала. В обґрунтування відзиву на позов стороною відповідача зазначено, що спірний транспортний засіб було зареєстровано 04.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу № 1243/16/938 від 03.03.2016, попередній власником якого була рідна бабуся відповідачки [PERSON] і фактично вона подарувала онуці цей транспортний засіб, переоформивши його в Територіальному сервісному центрі МВС 1243. Не погоджується з наданим стороною позивача висновком експерта по визначенню ринкової вартості спірного автомобіля, оскільки експертом не проводився огляд транспортного засобу, а отже експерт не мав можливості визначити відповідність характеристик та ознак даним виробника, встановити комплектність укомплектованість, тощо. У зв`язку з цим відповідачка звернулась до судового експерта Рейнюка О.В. щодо проведення відповідної судової авто товарознавчої експертизи, де за результатами огляду транспортного засобу складено висновок № 96/24 і відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу марки Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] на момент проведення експертизи становить 51\~297,68 грн. Зазначено про несплату аліментів позивачем на утримання їх спільної дитини та наявність заборгованості, а отже стягнення заявленої позивачем суми стане для неї непомірним тягарем. Тому просить відмовити в задоволенні вимог. У відповіді на відзив стороною позивача зазначено щодо пропуску відповідачем процесуальних строків на подання відзиву на позов та відсутність відповідного клопотання. Факт ніби то дарування відповідачці родичкою транспортного засобу не може доводитись поясненнями сторони та показами свідків, інші ж докази на підтвердження цього факту відповідачем не надано. Із наданими до суду відповідачем [PERSON] висновком експерта позивач категорично не згоден, оскільки зазначена у ньому ринкова вартість транспортного засобу значно занижена ним надано висновок експерта по визначенню ринкової вартості автомобіля станом на 31 січня 2024 року, яка у півтори рази перевищує надану оцінку стороною відповідача. Посилання відповідачки на неправомірний тягар при салаті нею половини вартості транспортного засобу не можуть бути підставою для звільнення її від обов`язку, передбаченого ст. 71 СК України та права позивача на отримання грошової компенсації половини вартості спільно набутого у період шлюбу майна. Тому наполягає на задоволенні вимог. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, надавши оцінку їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд доходить до таких висновків. Як установлено судом та не оспорюється учасниками процесу, 05 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №37 (а.с. 10 копія свідоцтва), від якого сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2023 року у справі 214/4845/22 розірвано шлюб, укладений 05 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-14). Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 03 березня 2016 року вони набули у власність автомобіль марки Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] VIN [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] синього кольору з об`ємом двигуна 1397 см. куб., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 04 березня 2016 року, на підставі договору купівлі-продажу №1243/16/938 від 03 березня 2016 року, укладеного ТСЦ МВС № 1243, вартість згідно договору становила 10\~000,00 грн. Факт укладення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності на автомобіль за [PERSON] підтверджується відповіддю ТСЦ МВС №1243 від 02.10.2024 (а.с.159). За повідомленням Територіального сервісного центру МВС № 1243 від 21.12.2024, станом на 11 грудня 2024 року вказаний транспортний засіб відчужень [PERSON] іншій особі на підставі договору купівлі-продажу № 1243/2024/4993718 від 12 листопада 2024 року, укладеного в ТСЦ МВС № 1243, вартість згідно договору становила 50\~000,00 грн., що підтверджується наданою до суду копією договору (а.с. 189-191). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що в силу презумпції віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя, рухоме майно автомобіль марки марки Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] VIN [NUMBER] , нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю з рівністю часток. Оскільки відповідач здійснила відчуження майна без його відома та згоди після припинення стосунків, він має право на компенсацію половини вартості такого майна. Вартість майна ним визначено відповідно до висновку експерта № 29/24 транспорт но-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості від 13 лютого 2024 року, де для проведення дослідження експерту надані фотокопія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 04.03.2019. За висновками експерта середня ринкова ціна автомобіля марки Skoda\~Fabia\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~на дату\~оцінки 31\~січня 2024\~року складає\~130\~104,27\~грн.\~ (а.с.16-30). Заперечуючи проти вимог, відповідач посилається на фактичне дарування вказаного транспортного засобу їй особисто близькою родичкою, оформлене договором купівлі-продажу, а отже належність рухомого майна до особистої власності та наявність висновку експерта № 96/24 судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості у справі, складеного 14 червня 2024 року, де для проведення експертизи експерту було надано автомобіль марки Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію автомобіля, відповідно до якого експертом визначена ринкова вартість вказаного автомобіля на момент проведення експертизи в сумі 51\~297,68 грн. (а.с. 69-105). Надаючи оцінку доводам сторін та вирішуючи спір в межах заявлених вимог за обсягом наявних доказів, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої та другої статті 21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із статтею 60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, статтею 60\~Сімейного кодексу\~України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Стороною відповідача не спростовано презумпцію спільно набутого в період шлюбу рухомого майна. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Згідно з частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а в разі неподільності присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано статтею 71 СК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Верховний Суд у своїх правових позиціях неодноразово зазначав, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої\~статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладено у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц. У постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 09 грудня 2020\~року у справі №301/2231/17 зазначено, що «...у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна…». Аналогічна позиція з цього приводу також висловлена Верховним Судом у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №545/2396/20, яка мала ідентичний предмет та підстави позову з даною справою. У постанові від 07 квітня 2021 року у справі №\~402/849/18 Верховний Суд зауважив, що «…у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що\~у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість». Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи суд забезпечив обом сторонам можливість надати докази на підтвердження їх вимог та заперечень. Ураховуючи, що спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідачка здійснила продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання його згоди, тому в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу. При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з дійсної\~ринкової вартості транспортного засобу, що не спростовано позивачем та підтверджується наданим стороною відповідача висновком експерта, складеного за результатами в тому числі огляду транспортного засобу, тоді як наданий позивачем висновок експерта складений з урахуванням ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) рухомого майна на час розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачки на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог виходячи з розрахунку: 25\~648,84 грн. (сума , задоволена судом) / 1211,20 грн. (сплачений судовий збір) / 65\~052,13 грн. (сума, заявлена до стягнення).

Outcome: approved