Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася 20 січня 2025 року до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на дитину, яким просила суд: змінити стягнення аліментів, визначений згідно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2017 року у судовій справі № 343/1127/17 та стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання\~ малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки\~ усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття; стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання\~ малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки\~ усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Свої вимоги мотивує тим, що 07.09.2023 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області по цивільній справі 343/1127/17 від 04.08.2017 року, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом було видано виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з 30.06.2017 року і до досягнення ним повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону. Разом з тим, Позивач хоче отримувати стабільне фінансове забезпечення догляду для спільної молодшої дитини сторін - [PERSON] , [INFO] . Адже, наразі спільні діти сторін по справі проживають з позивачем, вона самостійно піклується про усі їх потреби, займається вихованням та розвитком. Визначений рішенням суду розмір аліментів у розмірі 1000 грн на місяць на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - у повній мірі не задовольняє в цілому потреби дитини, адже на даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у її забезпеченні. В зв`язку з цим, вважають, що аліменти на утримання всіх спільних дітей повинні бути визначені у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки таке рішення не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. При ухваленні рішення прошу суд врахувати, що відповідач є працездатною особою, служить у Збройних Силах України та стабільно отримує грошове забезпечення, здатен гідним чином приймати участь у матеріальному забезпеченні спільних дітей. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. 11 лютого 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник адвокатка Косєй К.В. у судове засідання не прибули, адвокат скерувала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11). Діти зареєстровані та проживають разом із позивачкою по [ADDRESS] (а.с.9,13). Згідно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року в справі № 338/1127/17, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання\~ малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з 30.06.2017 року і до досягнення ним повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону. На утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , будь-які кошти з відповідача на користь позивача не стягувались. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ч. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною ч.1 ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 частини 3 статті 181 СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, в зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів, одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ч. 1 ст. 182 СК України, тобто з урахуванням: 1) стану здоров`я та матеріального становища дитини; 2) стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; 3) наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведених стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інших обставини, що мають істотне значення. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за приписами статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою також і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що: «інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів». Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норми ст.192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст.181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб сина [PERSON] , що на даний час розмір аліментів, який повинен сплачувати відповідач менший від мінімальної суми встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що явно суперечить інтересам дітей та є недостатнім для повноцінного їх утримання. В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу (позивачу по справі). Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що присуджуючи аліменти, необхідно чітко визначити спосіб їх стягнення - у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів - законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження в твердій грошовій сумі. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Суд зазначає, що звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у розмірі 1/6 частки\~ усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, посилаючись на недостатність розміру стягуваних аліментів, визначених згідно рішення суду Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року у судовій справі № 343/1127/17. Тобто, позивач в даній цивільній справі визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - визначивши спосіб стягнення аліментів у частці від доходу батька. Стосовно зміни способу стягнення аліментів та заявленого позивачем розміру стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , також щодо заявленої позивачем вимоги, щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , в частині обгрунтованості їх розміру стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити на таке. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріального становища дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становища платника аліментів; 3) наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведених стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інших обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на утримання малолітніх дітей, суд, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує: факт проживання дітей з матір`ю; вік дітей, матеріальне становище позивачки, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дітей, те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів. Так відповідач є особою працездатного віку, проходить військову службу за призовом під час мобілізації, відсутні відомості, що будь-яких обтяжень, що свідчать про неможливість виконання ним обов`язку щодо утримання власних дітей. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні. Зважаючи на щорічне зростання прожиткового мінімуму, не потребує доведення той факт, що вартість життя щорічно зростає, що впливає на матеріальний стан позивача. Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, в той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М.С. проти України" йдеться про визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд виходить з принципу захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їхньої життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувались обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам малолітніх дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, не погіршать їх матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дітей на утримання від батька відповідно до положень Закону. Аналіз змісту ч. 3 ст.181, ст. ст. 183, 184 СК України дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, у тому числі право вимагати зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (позивачу у даній справі). З огляду на викладене, враховуючи розмір стягуваних аліментів на утримання малолітніх дітей, виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та при взаємному обов`язку батьків утримувати дитину (ч.1 ст.141 СК України), суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з абз.4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому аліменти на утримання сина [PERSON] слід стягувати з дня набрання цим рішенням законної сили й до досягнення кожним із дітей повноліття. За загальним правилом, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому аліменти на утримання сина [PERSON] слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто 10 січня 2025 року та до його повноліття. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, позивачка при зверненні до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів та стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2422,40 грн, судового збору. В підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано договір №102 про надання правничої допомоги та представництво інтересів, укладений між [PERSON] та адвокаткою Косєй К.В. від 16.01.2025 (а.с.20), ордер серії АТ № 1143405 від 17.01.2025 (а.с.18) та квитанцію про оплату від 16.01.2025 (а.с.26), відповідно до якої загальна сума витрат становить 10000,00 грн. Таким чином, сума витрачена на професійну правову допомогу адвокатом в розмірі 10 000,00 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та ст. 180, 181, 183, 192 СК України,

Outcome: approved