Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у листопаді 2024 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 23.05.2016 [PERSON] було повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. 29.06.2016 позивачу було остаточно повідомлено підозру за матеріалами кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12015200060001025 від 22.12.2015 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, тобто в умисному ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), вчинене службовою особою підприємства директором ТОВ «Укрбіоресурси» на загальну суму 3 млн 340 тис 412 грн за 2015 рік. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.06.2016 було накладено арешт на належну [PERSON] квартиру, що розташована по [ADDRESS] . Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2016 відносно підозрюваного [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. На стадії досудового розслідування у рамках кримінального провадження №\~12015200060001025 було проведено ряд обшуків та вилучено майно. Ухвалами слідчих суддів Охтирського міськрайонного суду Сумської області та Великописарівського районного суду Сумської області за скаргами представника позивача було зобов`язано слідчих повернути [PERSON] вилучене майно. Проте відповідні ухвали були проігноровані слідчими та тимчасово вилучене майно, зокрема і деревне вугілля тривалий час не поверталося позивачу. 04.07.2016 до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, що був затверджений прокурором 29.06.2016. 12.12.2019 прокурором було вручено [PERSON] обвинувальний акт від 21.11.2019 зі зміненим обвинуваченням, за яким останній обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України. 19.01.2023 Охтирським міськрайонним судом Сумської області був винесений вирок, за яким [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.\~212 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, у якому його обвинувачували. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2024 було залишено без змін вказаний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.01.2023. Справа перебувала на розгляді Охтирського міськрайонного суду Сумської області з 04.07.2016 по 19.01.2023. Підставою звернення [PERSON] до суду із даним позовом є систематична, тривала протиправна бездіяльність посадових осіб відносно розслідування даного кримінального провадження, надмірна тривалість судового розгляду, яка у кінцевому результаті призвела до винесення виправдувального вироку. Позивач піддавався кримінальному переслідуванню з 23.05.2016 по 17.01.2024. Загальний час незаконного кримінального переслідування [PERSON] тривав 7 років 7\~місяців 25 днів. Розрахунок морального відшкодування позивачу не може бути нижчим ніж 737600 грн. Внаслідок кримінального переслідування позивач пережив приниження та страждання тривалий час доводячи свою невинуватість в інкримінованому злочині. Тривале неповернення деревного вугілля [PERSON] , яке мало статус тимчасово вилученого майна та не набуло статусу речового доказу у кримінальному провадженні призвело до втрати якості продукції та збитків. Накладення арешту на квартиру призвело до неможливості її відчуження вчасно, коли був попит на квартири у м. Тростянець. Під час воєнного стану належна позивачу квартира втратила реальну цінність. Проведення обшуків та вилучення деревного вугілля у приватних підприємців з якими позивач підтримував дружні стосунки, призвело до сварок та збитків, які несли підприємці. Позивач тривалий час не родичався зі своїм братом після вилучення у останнього деревного вугілля. Також представник позивача зазначив, що внаслідок кримінального переслідування позивач втратив нормальні життєві зв`язки, матеріальне благополуччя сім`ї. Моральна шкода полягає у фізичному болі й стражданнях, переживаннях, заданих правоохоронними органами, незаконними обшуками, вилученням деревного вугілля у величезних об`ємах, тривалістю судового процесу, втручанням в особисте життя, втратою часу для здійснення діяльності, втратою репутації на міжнародному ринку. Позивач переніс принизливі наслідки проведення обшуків за місцем проживання, принизливі пояснення перед знайомими під час вивезення готової продукції деревного вугілля, неспроможність судової системи захистити права позивача. Відновлення репутації ділової та порядної людини потребує тривалий час не менший ніж тривалість безпідставного кримінального переслідування. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 1300000,00 грн. Ухвалою суду від 12.11.2024 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 02.12.2024 представник Сумської обласної прокуратури подав відзив на позов, у якому вказав, що 23.05.2016 [PERSON] було повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 212 КК України у кримінальному провадженні №\~12015200060001025 від 22.12.2015. Згідно з обвинувальним актом, який затверджено 29.06.2016 [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, тобто ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) на загальну суму 3340412 грн за 2015 рік. 25.10.2019 прокурором було змінено обвинувачення із ч. 3 ст. 212 КК України на ч. 2 ст. 212 КК України. В подальшому 21.11.2019 прокурором було змінено обвинувачення із ч. 2 ст. 212 КК України на ч. 1 ст. 212 КК України. Крім того, 27.01.2022 прокурором було змінено обвинувачення та викладено фактичні обставини кримінального правопорушення у новій редакції. Досудове слідство щодо [PERSON] тривало 1 місяць і 7 днів. Позивач у порядку ст. 208 КПК України не затримувався, на стадії досудового розслідування йому було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який надалі жодного разу не продовжувався. Накладенням арешту на квартиру позивача, останній не був позбавлений права користування житлом, а лише було обмежено його право розпорядження майном. Запобіжний захід і арешт майна були скасовані вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.01.2023. На стадії досудового розслідування проводилися обшуки, під час яких вилучалося майно різних осіб, відношення до яких на стадії слідства позивач заперечував, тому усі скарги подавалися [PERSON] від імені [PERSON] . Під час подання і розгляду скарг слідчими суддями про повернення тимчасово вилученого майна [PERSON] та адвокат Собина П.М. діяли як власники майна [PERSON] . Таким чином, [PERSON] не є власником тимчасово вилученого майна. Саме його право власності на майно в ході досудового розслідування втручання не здійснювалося, тобто його інтереси не порушувалися. Під час судового розгляду справи, обвинувачений [PERSON] та його захисник всіляко затягували судовий розгляд шляхом заявлення різних клопотань, відводів прокурора, судді, неявки обвинуваченого чи його захисника. Таким чином надмірна тривалість судового провадження частково пов`язані з неналежною процесуальною поведінкою сторони захисту. За результатами судового розгляду кримінального провадження вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.01.2023 було виправдано [PERSON] за ч. 1 ст.\~212 КК України. 17.01.2024 ухвалою Полтавського апеляційного суду виправдувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.01.2023 було залишено без змін. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, однак вимоги в сумі 1300000 грн є необґрунтовано завищеними. У разі підтвердження судом заподіяння позивачу моральної шкоди, її розмір має визначатися, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за кожний день перебування під слідством і судом та складати не більше 734666,67 грн (91 міс. 25 днів). У зв`язку із викладеним позовні вимоги у визначених позивачем розмірах є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 02.12.2024 представниця Державної казначейської служби України подала відзив на позов, у якому вказала, що станом на момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України, як самостійний суб`єкт правовідносин, ні її працівники не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, що могли б порушити його законні права та інтереси, а також призвести до заподіяння останньому моральної шкоди. Тому представниця відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та виключити Державну казначейську службу України з числа відповідачів по справі. Ухвалою суду від 15.01.2025 було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали повністю обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просили задовольнити позов. Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечили пославшись на обставини викладені у відзивах на позов, просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи із такого. Судом установлено, що 22.12.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12015200060001025 було внесено відомості про кримінальне правопорушення в якому [PERSON] 23.05.2016 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України (а.с. 9-10). На стадії досудового розслідування кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №\~12015200060001025 від 22.12.2015 проводилися обшуки, під час яких вилучалося майно, зокрема деревне вугілля. Однак ухвалами слідчих\~суддів Охтирського\~міськрайонного суду\~Сумської області\~та Великописарівського\~районного суду\~Сумської області\~за скаргами\~представника позивача\~було зобов`язано\~слідчих повернути\~ [PERSON] \~вилучене майно(а.с. 28-32, 35-36). 29.06.2016 позивачу було остаточно повідомлено підозру за матеріалами кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12015200060001025 від 22.12.2015 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, тобто в умисному ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), вчинене службовою особою підприємства директором ТОВ «Укрбіоресурси» на загальну суму 3340412 грн за 2015 рік (а.с. 48-50). В подальшому прокурором неодноразово змінювалося пред`явлене позивачу обвинувачення, як в частині кваліфікації діяння з ч. 3 ст. 212 КК України на ч. 1 ст. 212 КК України, так і в частині викладення фактичних обставини кримінального правопорушення у новій редакції (а.с. 37-42). Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.01.2023 [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.\~212 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Також суд скасував запобіжний захід застосований до обвинуваченого ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2016 у виді особистого зобов`язання. Крім того, суд скасував арешт накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м.\~Суми від 14.06.2016 на належну [PERSON] квартиру, що розташована по [ADDRESS] . Також суд вирішив повернути законним володільцям майно, що було вилучено під час обшуків у кримінальному провадженні (а.с. 15-23). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2024 було залишено без змін вказаний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.01.2023 (а.с. 12-14). Відповідно до положень статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом. На день розгляду справи єдиним таким\~законом\~є Закон «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких постановлено виправдувальний вирок, закрите кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від підтримання державного обвинувачення. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі\~Закон № 266/94-ВР) встановлено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню\~шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України\~"Про оперативно-розшукову діяльність",\~"Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю"\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР в наведених у статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~ч.\~1,\~5\~ст.\~4\~Закону №\~266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується виправдувальним вироком, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки\~закону. Згідно ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: у\~фізичному болю\~та стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; у\~приниженні честі\~та гідності\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України (п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~ від 31.03.1995 за № 4 (далі\~постанови Пленуму ВСУ) моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством чи судом не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. \~Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, водночас визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~не передбачено. Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01). У постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 214/6982/13-ц, від 15 червня 2022 року у справі № 521/1347/18, від 16 серпня 2023 року у справі № 466/2780/21 викладено правовий висновок, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. Тобто, визначений розмір відшкодування моральної шкоди, якщо він перевищує гарантований законом розмір компенсації, має бути обґрунтований позивачем і мотивований судом з посиланням на конкретні обставини справи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2024 установлена у місячному розмірі 8000,00 грн та у погодинному розмірі 48,00 грн. Відтак, суд визначає розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом, а саме станом на 2024 рік. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Судом установлено, що кримінальне переслідування [PERSON] тривало 7 років 7 місяців 25 днів, тобто 91 місяць 25 днів. Таким чином мінімальний розмір моральної шкоди завданої [PERSON] , виходячи з мінімальної заробітної плати у 2024 році 8000 грн на місяць, не може бути меншим ніж 734666,40 грн (91х8000+8000х83,33%). Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Разом з тим, судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення однотипних правопорушень. Аналізуючи суть порушення прав [PERSON] пов`язаних з перебуванням під слідством та судом, суд вважає, що сам факт кримінального переслідування позивача в ході якого обмежувалися його права, зокрема було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, накладено арешт на майно, проведено обшук за місцем проживання, свідчить про заподіяння позивачеві моральних страждань, негативний вплив на репутацію, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суд не приймає до уваги, як обставини, що впливають на розмір моральної шкоди доводи позивача та його представника про те, що тривале неповернення деревного вугілля призвело до втрати якості продукції та збитків, оскільки стороною позивача не надано доказів на підтвердження втрати якості деревного вугілля та не доведено, в якій мірі це вплинуло на глибину душевних страждань позивача. Відповідно до положень ч. 1-4 ст.\~12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи тривалість порушення прав позивача та їх негативні наслідки, обставини, за яких позивач зазнав моральних страждань, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у мінімальному розмірі, встановленому законодавством, тобто 734666,40 грн, що буде достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру та відповідатиме принципам розумності, пропорційності і справедливості. Доводи позивача про тривалість його перебування під слідством та судом, застосування запобіжного заходу, накладення арешту на майно, проведення обшуку за місцем проживання, є суттєвими, однак з огляду на значний розмір мінімально гарантованої суми відшкодування моральної шкоди, визначеної Законом, не є такими, які об`єктивно свідчать про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди майже у два рази у порівнянні з мінімальним. Також слід врахувати, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 293/174/23. Згідно ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Згідно з пунктом 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Отже, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 по справі № 346/5428/17. Враховуючи вищевикладене, суд дійшовши висновку про те, що завдана позивачу моральна шкода в розмірі 734666 грн 40 коп., повинна бути відшкодована за рахунок державного бюджету, шляхом стягнення з Державного бюджету України. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, витрати по оплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial