Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 7941317099 від 30.08.2016 у розмірі 28846,65 грн та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 30 серпня 2016 року між ТОВ «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладено кредитний договір № 7941317099, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 14130,00 грн зі сплатою 11,99% річних на строк 36 місяців. 26 червня 2019 року між ТОВ «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. 29 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 30 серпня 2016 року. Відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 28846,65 грн, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою від 27.12.2024 справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Представник позивача просив позов задовольнити, розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Від представника відповідача надійшла до суду заява, згідно якої він просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на сплив строку позовної давності, просив розглядати справу у відсутності сторони відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2016 року між ТОВ «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладено кредитний договір № 7941317099, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 14130,00 грн зі сплатою 11,99% річних на строк 36 місяців. 26 червня 2019 року між ТОВ «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. 29 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 30 серпня 2016 року. Згідно розрахунку заборгованості відповідач станом на 26.06.2019 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 26979,32 грн, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Згідно ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно ст. 257 цього ж Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно приписів ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулось 30.05.2018. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином позичальнику ще у 2018 році було відомо про наявність заборгованості та порушення цим його прав як сторони договору. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні був введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому відповідними Указами Президента України був неодноразово продовжений та триває по теперішній час. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, станом на 24.02.2022 року (день початку дії воєнного стану та зупинення перебігу строків позовної давності) загальний трирічний строк позовної давності за означеним зобов`язанням вже минув. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7941317099 від 30.08.2016 року є такими, що заявлені поза межами загального строку позовної давності та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed