Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У листопаді 2024 року ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва із вищезазначеним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12.11.2024 зазначену справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що з 01.06.2016 по 16.11.2023 [PERSON] працював у державному підприємстві «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», зокрема з 01.06.2016 - на посаді начальника відділу економічного планування аналізу та розвитку фінансового управління, а з 14.08.2017 - на посаді заступника генерального директора. 26.12.2023 Міністерством економіки України проведено плановий внутрішній аудит діяльності ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», про що складено аудиторський звіт від 26.12.2023 № 2502-06/10. Працівниками національного фонду нормативних документів на підставі наказу від 29.03.2021 № 120 було проведено інвентаризацію, внаслідок якої було підтверджено наявність 43 969 національних стандартів та кодексів усталеної практики. Службовою запискою № 44/1.2/2021 від 07.10.2021 заступник генерального директора [PERSON] проінформував на той час генерального директора ДП «УкрНДНЦ» Швидкого О.А. про відображення в бухгалтерському обліку на позабалансовому рахунку 43 969 нормативних документів та запропонував «за якісне виконання даної роботи» преміювати [PERSON] , про що було видано наказ № 162-к від 12.10.2021 та нараховано премію в розмірі посадового окладу. За виконану роботу відповідачу нараховано та виплачено премію у розмірі 19 170 грн. Через неефективне управлінське рішення на той час генерального директора Швидкого О.А. , яке полягало у безпідставному преміюванні заступника генерального директора [PERSON]. наказом № 162- від 12.10.2021, за роботу, яку не було належним чином виконано, відповідачу переплачено суму коштів в загальному розмірі 19 170 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.02.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшли пояснення по суті справи. 14.02.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Лапко В.В. на адресу Подільського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначає, що відповідач дійсно працював у ДП «УкрНДНЦ» та виконував трудові обов`язки у 2021 році на посаді заступника генерального директора ДП «УкрНДНЦ». Відповідач брав участі у заходах з аналізу, перевірки та відображенні в бухгалтерському обліку ДП «УкрНДНЦ» результатів інвентаризації національних стандартів та кодексів усталеної практики працівниками Національного фонду нормативних документів у 2021 році. Однак відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог, оскільки рішення про виплату премій приймалось не відповідачем, а керівництвом ДП «УкрНДНЦ», що було передбачено Статутом, Колективним договором та Положенням про нагородження працівників ДП «УкрНДНЦ». Відповідач також вказує на те, що він виконав свої посадові обов`язки, виробниче завдання, яке було поставлено наказом № 320/1 від 13.09.2021. 24.02.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. 28.02.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшла письмова відповідь на відзив. В судове засідання 31.03.2025 представник позивача не з`явився, в заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та/або його представник в судове засідання 31.03.2025 не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом з 01.06.2016 по 16.11.2023 [PERSON] працював у державному підприємстві «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», зокрема з 01.06.2016 - на посаді начальника відділу економічного планування аналізу та розвитку фінансового управління, а з 14.08.2017 - на посаді заступника генерального директора. Відповідно до Статуту державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», затвердженого Міністерством економіки України від 14 листопада 2024 року № 25948, підприємство засноване на державній власності, належить до сфери Міністерства економіки України. 26.12.2023 Міністерством економіки України проведено плановий внутрішній аудит діяльності ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», про що складено аудиторський звіт від 26.12.2023 № 2502-06/10. Працівниками національного фонду нормативних документів на підставі наказу від 29.03.2021 № 120 було проведено інвентаризацію, внаслідок якої було підтверджено наявність 43 969 національних стандартів та кодексів усталеної практики. Службовою запискою № 44/1.2/2021 від 07.10.2021 заступник генерального директора [PERSON] проінформував генерального директора ДП «УкрНДНЦ» Швидкого О.А. про відображення в бухгалтерському обліку на позабалансовому рахунку 43 969 нормативних документів та запропонував «за якісне виконання даної роботи» преміювати, в тому числі, [PERSON] , про що у подальшому було видано наказ № 162-к від 12.10.2021 генерального директора ДП «УкрНДНЦ» Швидкого О.А. та нараховано премію в розмірі посадового окладу, зокрема нараховано та виплачено відповідачу премія у розмірі 19 170 грн. Згідно з наказом від 12.10.2021 № 162-К «Про преміювання», премії були виплачені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положення ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу (ч.1 ст.102-1 КЗпП України). Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме: основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців ; додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Стаття 1212 ЦК України зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Згідно з ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Отже, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Як вбачається з матеріалів справи, підставами для преміювання були управлінські рішення керівництва за результатами фактично виконаної роботи, а правовими підставами для цього були Статут підприємства, Положення про нагородження працівників ДП «УкрНДНЦ», Колективний договір та відповідні накази керівництва. Рішення про виплату премії, згідно наказу № 162-к від 12.10.2021 ухвалювалось генеральним директором ДП «УкрНДНЦ» Швидким О.А. , а вищезгаданий наказ про преміювання відповідача не було оскаржено чи скасовано. Відповідачем було виконано певний обсяг роботи як самостійно, так і спільно з головним бухгалтером підприємства, в межах, що передбачені посадовими обов`язками відповідача. Таким чином, станом на 12.10.2021 (на момент винесення наказу № 162-к) у ДП «УкрНДНЦ» існували правові підставі для призначення та виплати премії. Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» премія віднесена до категорії додаткової заробітної плати є її складовою та пов`язана з виконанням виробничих завдань і функцій. Посилання позивача про стягнення з відповідача виплаченої премії є необґрунтованим, оскільки вона була виплачена за відсутності рахункової помилки та відсутності недобросовісних дій з боку набувача. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що вимоги про повернення працівником сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв`язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно Аудиторського звіту Управління внутрішнього аудиту Міністерства економіки від 26.12.2023 № 2502-06/10 зазначено, що виконання заходів з відображення результатів інвентаризації було доручено наказом № 320/1 від 13.09.2021 працівникам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, аудитори не зазначили, що саме виконано неналежним чином та чи є дії виконавців наказу № 320/1 такими, що завдали шкоди, а оцінка дій відповідача з відображення результатів інвентаризації взагалі відсутня. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено той факт, що [PERSON] своїми діями завдав шкоди підприємству, або що виплачені відповідачу кошти пов`язані з помилкою при обчисленні (лічильна помилка). Доводи позивача не спростовують факт добросовісності набувача премії [PERSON] , а тому кошти, які були сплачені на користь останнього як премія за виконану роботу, не підлягають поверненню. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням встановлених обставин суд вважає позовні вимоги безпідставними, а тому позовну заяву Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» до [PERSON] про стягнення зайво нарахованих і отриманих грошових коштів слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed