Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 02.08.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 500398977, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 20700,00 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500398977 від 02.08.2013 р. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами. Відповідно до Додатку №1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 39176,95 грн., з яких: 18248,45 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 15328,50 грн. заборгованість за процентами та комісією; 5600,00 грн. пеня, штраф, неустойка. Заборгованість за вищевказаними кредитними договорами до цього часу не сплачена, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, раніше просив суд розглянути справу за відсутністю представника. Відповідач в судове засідання не з`явилася, від його представника - адвоката Будовської Н.В., до суду надійшли письмові пояснення, у яких представник зазначила, що відповідач не згоден з заявленими вимогами в повному обсязі, просила суд врахувати, що до позову, крім копії договору долучено графік платежів до кредитного договору, на підставі якого було зроблено розрахунок заборгованості за кредитом, тому вважає, що строки позовної давності повинні рахуватися з моменту прострочення оплати чергового платежу. Крім того, зазначила, що комісії по обслуговуванню кредиту у сумі 10177,26 грн., які позивач стягує з відповідача за дії, які фактично вчиняє на свою користь незаконні, що узгоджується з Позицією, описаною у Постанові Великої палати Верховного суду від 13.07.2022 р. у справі №363/1834/17, у якій зазначено, що нікчемними є положення кредитних договорів в частині комісії, які були укладені у період з 13.01.2006 року по 10.06.2017 р., тобто вважає цю суму безпідставною. Зокрема, представник відповідача зазначила, що в рамках виконавчого провадження№56363007, відкритого в Запорізькому відділі ДВС за виконавчим листом №317/3745/17, після отримання заочного рішення по даній справі в 2018 році, на виконання якого проводились відрахування з пенсії відповідача та за місцем роботи, всього було стягнуто 28778,42 грн., виконавчий збір 3107,06 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 202.00 грн., тому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим, однак, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 02.08.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 500398977, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 20700,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 11,99 % річних, що підтверджується зазначеним кредитним договором, анкетою-заявою від 02.08.2013 р., додатком №1 до кредитного договору № 500398977 від 02.08.2013 р., виписками по особовим рахункам [PERSON] . За змістом п. 2.3 кредитного договору № 500398977 від 02.08.2013 р. дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 05.08.2016 р. Пунктом 2.8 кредитного договору № 500398977 від 02.08.2013 р. визначено, що комісійна винагорода банку складає: за управління кредитом 1,73 % від суми кредиту. Згідно договору факторингу від 30.09.2014 р., 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500398977 від 02.08.2013 р., що також підтверджується додатковою угодою №1 від 08.12.202014 р. до договору факторингу від 30.09.2014 р. Згідно договору факторингу від 10.10.2016 р., 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами, що також підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 10.10.2016 р. до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 500398977\~від 02.08.2013\~р. підтверджується розрахунком заборгованості, відповідно до якого сума заборгованості складає 39176 грн. 95 коп. (тридцять дев`ять тисяч сто сімдесят шість грн. 95 коп.), яка складається з наступного: 18248,45 грн. заборгованість за кредитом; 5151,25 грн.- заборгованість по відсоткам, 10177,26 грн. заборгованість по комісії; 5600,00 грн. штраф, що також підтверджується Витягом з додатку №1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. Згідно повідомлення ТОВ «Дата Майнінг Груп» вих.№001475281-1 від 19.10.2016 р., на адресу відповідача було направлено повідомлення про те, що право вимоги заборгованосі відповідача відступлене ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за вих.№001475281-1 від 24.10.2016 р., відповідачеві було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 500398977 від 02.08.2013 р., у якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимагало сплатити загальну суму заборгованості у розмірі 39176,95 грн., з яких: 18248,45 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 15328,50 грн. заборгованість за процентами та комісією; 5600,00 грн. пеня, штраф, неустойки, та інші платежі передбачені кредитним договором. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як вбачається з матеріалів справи, у зазначеній справі №317/3745/17 26.02.2018 р. Запорізьким районним судом Запорізької області ухвалено заочне рішення, відповідно до якого з [PERSON] було стягнуто на користь позивача заборгованість у сумі 39176,95 грн., з яких: 18248,45 грн. заборгованість за кредитом; 15328,50 грн. заборгованість за процентами та комісією; 5600,00 грн. штраф та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. З листа Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 20.03.2025 р. за вих.№18248/5, який було надано на запит представника відповідача адвоката Будовської Н.В., вбачається, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №56363007 з виконання виконавчого листа №317/3745/17, виданого 30.03.2018 р., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» -39176,95 грн. У межах зазначеного виконавчого провадження частково стягнуто суму заборгованості за виконавчим документом, яка становить 28778,42 грн., частково стягнуто виконавчий збір 3107,06 грн., витрати виконавчого провадження у розмірі 202,00 грн. стягнуто та перераховано у повному обсязі. Зокрема, згідно довідки про здійснення відрахування та виплати, з місця роботи відповідача Концерну «Міські теплові мережі» №10 від 09.01.2025, з [PERSON] за виконавчим провадженням №56363007 з виконання виконавчого листа №317/3745/17, виданого 30.03.2018 р., за період з 24 травня 2023 р. по 30 квітня 2024 р. було стягнуто 16050,11 грн., утримані кошти були перераховані Запорізькому ВДВС у Запорізькому районі. Враховуючи вищевикладене з відповідача на користь позивача вже частково стягнуто суму заборгованості у розмірі 28778,42 грн., тобто, загальна сума боргу яка на цей час не сплачена позивачем складає: 39176,95 грн. (загальна нарахована сума заборгованості) - 28778,42 грн. (сплачена сума заборгованості) = 10398,53 грн. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 06.05.2024 р. було скасовано заочне рішення у справі №317/3745/17 від 26.02.2018 р. за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 10177,26 грн. заборгованість по комісії, однак, суд вважає що позов в цій частині не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з абз. 3 ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Частиною четвертою\~статті 42 Конституції України\~передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3\~ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч.3\~ст.13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, 2 ст.228 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17. Позиція яка описана у даній постанові говорить, що нікчемними є положення кредитних договорів в частині комісії , які були укладені в період з 13.01.2006 р. по 10.06.2017 р. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку, на загальну суму 10177,26 грн., а відтак, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Тому, враховуючи вищевикладене та враховуючи, що залишок не сплаченої заборгованості відповідачем складав 10398,53 грн., однак, суд відмовляє у стягненні заборгованості по комісії у сумі 10177,26 грн., тому розмір заборгованості складає 221,27 грн. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так,\~на користь\~позивача,\~як сторони\~по справі,\~чиї позовні\~вимоги задовольняються\~частково,\~із відповідача\~слід стягнути\~судові витрати\~у вигляді\~оплати судового\~збору у\~сумі 1225,19\~грн.,\~тобто,\~пропорційно до\~розміру заборгованості,\~що підлягає\~стягненню,\~яка складається\~з стягнутої\~та сплаченої\~суми заборгованості\~- 28778,42 грн. + 221,27 грн. залишок заборгованості, що стягується.

Outcome: partial