Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Токар О.М., повноваження якої підтверджено ордером від 15.04.2024 року серії СА № 1083018, звернулася до суду з цивільним позовом за змістом якого просить визнати право власності позивача на об`єкти самочинного будівництва прибудову (літ. «а4»), сарай (літ. «Г»), збудованих на земельній ділянці з кадастровим номером 7110200000:01:002:0488, площею 0,0692 га, що за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власницею 14/25 частки у спільній частковій власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0692 га, яка має кадастровий номер 7110200000:01:002:0488, розташована за адресою: [ADDRESS] . За час проживання в своїй частині вищевказаного домоволодіння позивач без належних дозвільних документів на проведення будівельних робіт провела реконструкцію частини житлового будинку (літ «А1») з житловою прибудовою (літ «А2») та здійснила будівництво прибудови (літ «А4») та сараю (літ. «Г»), та хоч за результатами проведеної технічної інвентаризації встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації, однак на даний час не може розпоряджатись новоствореними об`єктами нерухомості. Державною інспекцією архітектури та містобудування України заяву позивача про прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомості разом з декларацією про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків повернуто на доопрацювання в зв`язку з відсутністю згоди співвласника житлового будинку, що унеможливлює внесення відомостей до Реєстру будівельної діяльності. Іншими співвласниками домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , згідно інформації Звенигородського відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак отримати їх згоду на введення в експлуатацію самочинно збудованого майна неможливо, що зумовлено як смертю [PERSON] та [PERSON] , так і виїздом [PERSON] за межі України в невідомому напрямку. Тож при об`єктивно існуючій неможливості погодити з співвласниками вищевказаного домоволодіння введення в експлуатацію самочинного зведених забудов, позивач позбавлена можливості вільно і в повному обсязі реалізувати своє право власності, тож виникла необхідність у захисті її цивільного права в судовому порядку. Ухвалою суду від 05.06.2024 року витребувано в Звенигородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) витяги з актових записів про смерть [PERSON] , 1945 року народження, [PERSON] , 1943 року народження, в разі їх наявності. Ухвалою суду від 08.08.2024 року витребувано в Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетинання Державного кордону України [PERSON] , [INFO] , за період часу з 08.11.2017\~року по 08.08.2024 року. Ухвалою суду від 11.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем [PERSON] отримано примірник позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження від 10.05.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0600267396261, однак відзиву на позовну заяву не надано, позиції щодо заявлених позовних вимог суду не повідомлено. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.08.2024 року № 19-59369/18/24 відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, [PERSON] в період часу з 08.11.2017 року по 08.08.2024 року не виявлено. У подальшому, відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в розумінні п. 4 ч. 8, ч. 10 ст. 128 ЦПК України, неодноразово в підготовчі та судові засідання не з`явилась, поважність причин неявки не повідомила, участі її представника в розгляду справи не забезпечила, клопотань про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань від її імені до суду не надходило. Представник виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області Чадний С.А., повноваження якого підтверджуються довіреністю в порядку передоручення, сформованою 26.07.2023 року в системі «Електронний суд», надав до суду заяву за змістом якої просить розгляд справи провести за його відсутності та прийняти обґрунтоване рішення за наявними матеріалами справи. Позивач у судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань від її імені до суду не надходило. Представник позивача адвокат Токар О.М. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог та можливість розгляду справи за її відсутності. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи в засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить 14/25 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 129,4 кв.м., житловою 85,3 кв.м., який складається в цілому з житлового будинку «А1», сараю «Б», гаражу-прибудови «б», сараю «В», погребу «П», вбиральні «У», огорожі №№ 1, 2, 6, 7, воріт з хвірткою №№\~2, 5, хвіртки № 3, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності та про право на спадщину за законом, виданими 04.10.2023 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Побіянською Н.Б. (спадкова справа № 191/2023, реєстр. №№ 4385, 4387, відповідно), а також копією витягу з Державного реєстру речових прав від 04.10.2023 року № 349052682. Також відповідно до копій витягів з Державного реєстру речових прав від 01.12.2023 року № 356724892 та з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.11.2023 року № НВ-4600853492023 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0692 га, кадастровий номер 7110200000:01:002:0488, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до інформації Звенигородського відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 20.09.2023 року № 12000 є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 30.07.2024 року №№00046234119, 00046234306 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , відповідно. Згідно технічного паспорту житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 24.01.2024 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , станом на 05.12.2023 року прибудова (літ. «а4»), яка складається з приміщень №№ 1-1, 1-10 площею 4\~кв.м. та 2,8 кв.м., відповідно, та сарай (літ. «Г») площею 15,9 кв.м. збудовано в період часу 10.05.1993 року 01.09.1993 року. Відповідно до змісту витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 05.12.2023 року № 218 за результатами проведеного технічного обстеження реконструкції житлового будинку (літ. «А1») та збудованого сараю (літ. «Г») встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Позивачем 15.02.2024 року подано до Державної інспекції архітектури та містобудування України заяву про прийняття в експлуатацію реконструкції частини житлового будинку літ. «А1» з житловою прибудовою літ. «А2», будівництво прибудови літ. «а4» та сараю літ. «Г», побудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за адресою: [ADDRESS] , в якій також вказала про неможливість отримати погодження співвласників житлового будинку з об`єктивних причин, та декларацію про готовність до експлуатації вказаних об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 21.02.2024 року №\~ІУ161240221107 декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією повернуто [PERSON] на доопрацювання з підстав відсутності згоди співвласника житлового будинку, що унеможливлює внесення відомостей до Реєстру будівельної діяльності. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та підзаконними нормативно-правовими актами в сфері містобудівної діяльності. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 328 ЦК України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.ч. 2, р 3 ст. 321 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці встановлюються статтею 376 ЦК України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 375, ч. 5 ст. 376 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, тож суд на вимогу власника (користувача) земельної ділянки може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб. Згідно ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Положеннями ч. 1 ст. 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. За змістом до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації. Згідно змісту п. 5 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів є останнім етапом проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власником земельної ділянки. Право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи, передбачені ст.ст. 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за умови отримання дозволу на виконання будівельних робіт у випадках, передбачених ст.ст. 34, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 (далі Порядок № 461), експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», п. 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. За змістом п. 9 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію, крім іншого, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 500 квадратних метрів. Порядок прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 500 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті. Відповідно до\~змісту п.\~5\~розділу ІІ\~Порядку проведення\~технічного обстеження\~і прийняття\~в експлуатацію\~індивідуальних (садибних)\~житлових будинків,\~садових,\~дачних будинків,\~господарських (присадибних)\~будівель і\~споруд,\~будівель і\~споруд сільськогосподарського\~призначення,\~що за\~класом наслідків\~(відповідальності)\~належать до\~об`єктів з\~незначними наслідками\~(СС1),\~збудовані на\~земельній ділянці\~відповідного цільового\~призначення без\~дозвільного документа\~на виконання\~будівельних робіт,\~затвердженого наказом\~Міністерства регіонального\~розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства від\~03.07.2018\~року №\~158\~(далі\~ Порядок\~№ 158), відомості про можливість/неможливість надійної та безпечної експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 500 квадратних метрів включно, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів за результатами попереднього (візуального) етапу обстеження вносяться виконавцем до Реєстру будівельної діяльності. За змістом п. 2 розділу ІІІ Порядку № 158 для прийняття в експлуатацію об`єктів до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням такого об`єкта замовник подає заяву у вигляді заповненої декларації за встановленою формою, яка має бути підписаною співвласниками земельної ділянки та/або зазначеного об`єкта (у разі їх наявності). Відповідно до п. 19 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна в розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Таким чином, якщо суть вимоги пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане та враховуючи досліджені докази, які подані стороною позивача, суд вважає доведеним, що позивач упродовж періоду часу з 10.05.1993 року по 01.09.1993 року, будучи співвласником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , самочинно без дозвільних документів здійснила реконструкцію частини житлового будинку (літ. «А1») з житловою прибудовою (літ. «А2»), а також будівництво прибудови (літ. «а4») та сараю (літ. «Г»), які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), на земельній ділянці з кадастровим номером 7110200000:01:002:0488, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на даний час перебуває в її власності. Водночас позивач з незалежних від неї обставин позбавлена можливості отримати погодження [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , як в зв`язку зі смертю [PERSON] , [PERSON] , так і в зв`язку з невідомим місцем перебування [PERSON] , на введення в експлуатацію в тому числі збудованих прибудови (літ. «а4») та сараю (літ. «Г»), що перешкоджає реалізації її права на введення в експлуатацію вищевказаних об`єктів нерухомості органами Державної інспекції архітектури та містобудування України, які фактично перебувають у її користуванні понад 30 років, та можливість надійної та безпечної експлуатації яких встановлена за результатами технічного обстеження. Звернення позивача до суду про визнання права власності на самочинно збудовані прибудови (літ. «а4») та сараю (літ. «Г») в повній мірі відповідає її правомірному очікуванню набуття права власності на збудовані об`єкти нерухомості, що узгоджується і з вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Задовольняючи позовні вимоги суд враховує, що визнання права власності позивача на самочинно збудовані прибудови (літ. «а4») та сараю (літ. «Г») на належній їй земельній ділянці не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved