Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка зазначила, що 23.10.1982р. її батьки [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від цього шлюбу народилось двоє дітей: позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] . \~ \~ \~ \~З 2015р. мешкала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком, оскільки потребував допомоги. \~ \~ \~ \~ [INFO] батько позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини вищевказаної квартири, яку позивачка фактично отримала, але не оформила. Вказує, що крім неї, як спадкоємця першої черги, є відповідачка по справі її сестра. З 1974р. до дня своєї смерті, батько позивачки мешкав в квартирі [ADDRESS] , з моменту народження до 1989р. та з 2015р. до теперішнього часу вона мешкає в цій квартирі, тобто фактично вступила у володіння частиною квартири. Також зазначає, що вона постійно мешкала разом з батьком, доглядала його, піклувалась ним, вела з ним спільне господарство. На підставі викладеного просить встановити факт постійного проживання з спадкодавцем [PERSON] , [INFO] з липня 2015р. по день його смерті, тобто на час відкриття спадщини [INFO] ; визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 07.12.1983р. відділом РАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, батьком позивачки є [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17.04.2010р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище на з дівочого « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.04.2001р. державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] отримав у спадщину 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с 11). Також, відповідно до копії свідоцтва на спадщину за законом, виданого Першою дніпропетровською державною конторою 10.02.2010р., зареєстрованого в реєстрі за № 8-138, [PERSON] отримав у спадщину 1/6 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с 12). Договором дарування частини квартири від 22.07.2010р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Жуковою Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1392, [PERSON] подарував [PERSON] (відповідачці по справі) 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 14). Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 25.07.2024р. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 13). Згідно листа начальника КП «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 11010 від 16.09.2023р., станом на 31.12.2012р., в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності: гр. [PERSON] належить 1/2 частина на підставі договору дарування від 22.07.2010р., [PERSON] належить 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.02.2010р. та 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.04.2001р. (а.с. 16). Відповідно листа відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради № 14/5-11621 від 21.08.2024, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 24.11.1998 по [INFO] . На день його смерті, інші зареєстровані особи відсутні (а.с. 17). Актом від 21.10.2024р., підписаного та складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , про те, що в квартирі [ADDRESS] з 2015р. мешкали [PERSON] та його дочка [PERSON] , яка піклувалась своїм батьком. В червні 2023р. помер [PERSON] і [PERSON] залишилась мешкати в цій квартирі (а.с. 20). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 12.10.2024р., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , померлого [INFO] з підстав того, що [PERSON] пропущений термін на прийняття спадщини, згідно ст. 1272 ЦК України, а саме не подано заяву про прийняття спадщини, оформлену належним чином в строк до 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, а також останньою не підтверджений факт прийняття спадщини або факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент його смерті (а.с. 26). Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд встановив наступне. Згідно зі\~статтею 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Юридичні факти\~це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною першою\~статті 315 ЦПК України\~передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1258 ЦК України\~передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини\~рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99\~членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 21\~постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі\~статті 1264 ЦК України\~необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі №461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі №754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі №520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі №752/13615/20-ц, від 25 вересня 2024 року у справі №645/4104/21. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19. Згідно з частинами першою-третьою статті\~12, частинами першою п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц). Звертаючись до суду у цій справі [PERSON] зазначала, що померлий [PERSON] був її рідним батьком. На час його хвороби, позивачка мешкала разом з батьком та доглядала його, вели спільне господарство, брали участь у витратах, пов`язаних зі спільним проживанням. Поміж іншим, суд встановив, що у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачка не заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивачки. Слід зауважити, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (пункт 58 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі №757/31372/18-ц). Таким чином, суд вважає, що позивачкою доведено вимогу про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] не менш як п`ять років до дня його смерті. Щодо вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, суд зазначає наступне. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України\~передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1298\~ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину.\~Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому\~ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст.\~1268, статей\~1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Під час розгляду справи судом не було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, порушує права позивача, а тому суд приходить до висновку, що позов фактично спрямований на визнання права власності на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 237/2312/17 (провадження № 61-23150св19) зазначено, що «визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею\~1269\~ЦК\~України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Матеріали справи свідчать, що позивачка не зверталася до нотаріуса із заявою про оформлення права на спадщину після смерті [PERSON] в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, визначених ч. 1 ст. 1270 ЦК України. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки позивачкою не вирішене питання про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial