Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

1.Позиція позивача. 21.08.2024 року представник Органу опіки та піклування Кам`янської міської ради - Ктітарова Н. подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. 07.01.2025 року представник Органу опіки та піклування Кам`янської міської ради - Ктітарова Н. подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області уточнену позовну заяву. В обґрунтування позовної заяви (з урахуванням уточнень) зазначено, що відповідно до свідоцтва про народження гр. [PERSON] , [INFO] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] померла [INFO] . Вперше до служби у справах дітей надійшов лист Комунального закладу «Гімназія №28» Кам?янської міської ради у жовтні 2021 року про те, що родина [PERSON] потрапила в скрутні життєві обставини. Протягом вересня-жовтня відбувалося погіршення поведінки учня [PERSON] . Хлопець не бажав навчатися, під час освітнього процесу різними способами намагався зірвати уроки, на зауваження вчителів вів себе зухвало. Батько дитини гр. [PERSON] працював, а в цей час [PERSON] знаходився на самообслуговуванні. В ході громадського огляду дітей 14.09.2021 комісія у складі класних керівників відвідала родину, батько дитини знаходився вдома, але вийти до вчителів не захотів. У листопаді 2021 року спеціалістами служби у справах дітей міської ради було відвідано адресу родини [PERSON] по [ADDRESS] . Під час відвідування з батьком дитини гр. [PERSON] та малолітнім [PERSON] , 2011 р.н. було проведено профілактичну роботу в межах наданих повноважень та відповідно до чинного законодавства, наголошено на необхідності отримання дитиною середньої освіти. Відповідно до акту обстеження складеного спеціалістами служби у справах дітей міської ради умови проживання за вище вказаною адресою задовільні. Окрім того, службою було направлено листа до КЗ «Центр надання соціальних послуг» КМР з метою надання родині соціальних послуг відповідно до їх потреб. 11.01.2022 надійшов лист Кам?янського районного управління юстиції ГУНП в Дніпропетровській області про те, що надійшло повідомлення від неповнолітньої [PERSON] , 2005 р.н., що від неї втік її брат [PERSON] , 2011 р.н. Першочерговими заходами було встановлено місцезнаходження малолітнього, який пояснив, що боїться повертатися додому через батька, який систематично вживає алкогольні напої. Для захисту законних прав та інтересів [PERSON] , 2011 р.н. було поміщено до КНП КМР «Міська лікарня №9». 01.02.2022 відповідно до заяви гр. [PERSON] та його пояснень малолітнього [PERSON] , 2011 р.н. було повернуто на виховання батькові. 06.05.2024 до служби надійшов лист Кам?янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якого 30.04.2024 було виявлено малолітнього [PERSON] , 2011 р.н. без батьківського піклування з ознаками респіраторного захворювання, брудним та голодним. Тому, малолітній [PERSON] , 2011 р.н. за згодою батька гр. [PERSON] проживав у своєї сестри гр. [PERSON] . В кінці червня 2024 року гр. [PERSON] привела до служби брата [PERSON] , 2011 р.н. у зв?язку з тим, що батько дитини в категоричній формі відмовився його приймати додому та він залишився без батьківського піклування. 02.07.2024 малолітнього [PERSON] , 2011 р.н. було направлено до КНП КМР «Міська лікарня №9». Гр. [PERSON] надав до служби заяву, де він не заперечує щодо позбавлення його батьківських відносно малолітнього [PERSON] , 2011 р.н. 15.07.2024 [PERSON] , 2011 р.н. переведено до К3 «Центр соціально-психологічної реабілітації» Кам?нської міської ради, де він і перебуває на теперішній час. За весь час перебування дитини в закладі, батько сина жодного разу не відвідав та не цікавився його долею та свого наміру щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] не поміняв. 20.11.2024 року з заявою до служби звернувся гр. [PERSON] щодо влаштування неповнолітнього [PERSON] , 2010 р.н. до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації» Кам?нської міської ради у зв?язку з тим, що він зловживає алкогольними напоями, офіційно не працює. За місцем проживання по [ADDRESS] відсутнє газо- та електропостачання. Також зазначив, що [PERSON] постійно залишає місця свого проживання та як він не користується авторитетом у своєї дитини, тому не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей. 21.11.2024 неповнолітнього [PERSON] , 2010 р.н. було направлено до КНП КМР «Міська лікарня №9». 28.11.2024 [PERSON] , 2010 р.н. переведено до КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації» Кам?нської міської ради, де він і перебуває на теперішній час. За весь час перебування дитини в закладі, батько сина жодного разу не відвідав та не цікавився його долею. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , подав до суду заяву, зазначив, що отримав позовну заяву, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просить судові засідання проводити без його участі та винести рішення в інтересах дітей. 3.Позиція третьої особи. Представник третьої особи - Сміянова Є.В.зазначили, що позов підтримує в повному обсязі, вважає за доцілне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , 2011 р.н. та [PERSON] , 2010 р.н.. 4.Процесуальні питання, заяви і клопотання. 21.08.2024 року представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради подала позовну заяву до [PERSON] , третя особа: КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024 року цивільну справу № 208/8193/24 передано до провадження судді Гречаній В.Г. 09.09.2024 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 26.09.2024 року представник третьої особи подала заяву, просить розгляд справи здійснювати без її участі, позов підтримує. 23.12.2024 року представник Служби у справах дітей Кам`янської міської ради - Пелипас Г. просить перенести судове засідання. 07.01.2025 року представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради подала до суду уточнену позовну заяву. 18.02.2025 року відповідач [PERSON] подав заяву,зазначив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить судове засідання проводити без його участі, винести рішення в інтересах дітей. 19.02.2025 року ухвалою судді закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 5. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 698, у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] ». [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1354, у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] ». У листі №158/1-39 від 07.10.2021 року КЗ «Гімназія № 28» Кам`янської міської ради на ім`я начальника Міської служби у справах дітей зазначено, що родина [PERSON] складається з 5 осіб. Мати померла рік назад. Родина [PERSON] потрапила у скрутні життєві обставини. Батько на розмови з вчителями не відгукувався. Протягом вересня-жовтня 2021 року відбулось погіршення поведінки учнів [PERSON] та [PERSON] . Адімністрація Гімназії №28 просить допомогти неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] , які потрапили у складні життєві обставини, вирішити питання подальшої долі дітей. У відповіді №01-10/вих-2638 від 04.11.2021 року представник Служби у справах дітей зазначила, що з батьком та дітьми проведено профілактичну роботу в межах наданих повноважень та відповідно до чинного законодавства, наголошено про необхідність отримання дітьми середньої освіти. Направлено лист до КЗ «Центр надання соціальних послуг» КМР з метою надання родині соціальних послуг відповідно до їх потреб. Представник КЗ «Центр надання соціальних послуг» КМР у листі №1332 від 09.12.2021 року зазначив, що [PERSON] самостійно виховує чотирьох дітей. Родина [PERSON] опинилась в складних життєвих обставинах, буде надано соціальну послугу «Соціальний супровід сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах» відповідно до потреб сім`ї. У листі Кам`янського районного управління ГУНП в Дніпропетровській області від 24.01.2022 року на ім`я начальника служби у справах дітей Кам`янської міської ради Пелипас Г. зазначено, що 20.01.2021 року надійшло повідомлення від неповнолітньої [PERSON] , 2005 р.н., про те, що від неї втік її брат [PERSON] , 2011 р.н. В ході подальшої перевірки [PERSON] пояснив, що втік тому, що боїться повертатись додому через батька, який систематично вживає алкогольні напої, вчиняє відносно сина психологічне, фізичне та економічне домашнє насильство. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 05.11.2021 року за адресою: [ADDRESS] встановлено, що умови проживання задовільні, з батьком проведено профілактичну роботу в мкжах наданих повноважень. У листі Кам`янського районного управління ГУНП в Дніпропетровській області від 06.05.2024 року на ім`я начальника Служби у справах дітей Кам`янської міської ради Пелипас Г. зазначено, що 30.04.2024 року надійшло повідомлення з органів охорони здоров`я щодо малолітнього [PERSON] , 2011 р.н., якого було виявлено без батьківського піклування з ознаками распіраторного захворювання, брудним та голодним. Дитина пояснила, що вже два дні нічого не їв, а з дому його з братом вигнав батько. Просить втрутитись у ситуацію і клопоче по суті щодо вирішення питання позбавлення [PERSON] батьківських прав та вилучення дітей із сім`ї. У заяві на ім`я начальника Служби у справах дітей Кам`янської міської ради Пелипас Г., [PERSON] зазначив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, так як не має бажання в подальшому виховувати свого сина [PERSON] , тому що не може знайти спільну мову з дитиною. [PERSON] , старший син, буде проживати з ним разом, тому що має можливість матеріально забезпечувати тільки його. Згідно до висновку Служби у справах дітей міської ради, позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] вважають доцільним. У судовому засіданні, в присутності практичного психолога [PERSON] , була проведена бесіда з малолітним [PERSON] , [INFO] та неповнолітнім [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначив, що з листопада перебуває у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», йому там подобається, навчається. Тато не приїздив, але дзвонив. Хоче побачитись з батьком, але жити з ним не хоче. В центрі у нього з`явились друзі. В майбутньому хоче бути механіком. [PERSON] зазначив, що з листопада перебуває у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Йому подобається, де він наразі проживає, навчається. Тато не приїздив, коли він дзвонив, то не міг взяти трубку. З татом побачитись хоче, але жити з ним не хоче. В центрі у нього з`явились друзі. В майбутньому хоче бути стоматологом. Крім того, психолог [PERSON] вказала, що [PERSON] не приїзжав до центру, не вітав дітей з днем народження, взагалі не хоче спілкуватися. Вважає за доцільне позбавити його батьківських прав. 6. Правові норми законодавства застосовані судом та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд враховує те, що подані позивачем документи, підтверджують те, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, матеріально їх не забезпечує, діти бояться повертатись додому через його поведінку внаслідок зловживання алкогольними напоями, вчиняє по відношенню до дітей психологічне, фізичне та економічне домашнє насилля. Судом прийнято до уваги Висновок виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 8вих-20/7 від 03.01.2025 року, щодо позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги наведені обставини, невиконання відповідачем батьківських обов`язків, та згоду відповідача з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав відносно його дітей - [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що в разі ухвалення судом рішення про позбавлення батьківських прав суд зобов`язаний вирішити питання про стягнення аліментів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законодавством, щомісячно, починаючи з 21.08.2024 і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць суд допускає до негайного виконання. Окрім того, підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо передачі малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , під опіку органу опіки та піклування Кам`янської міської ради до вирішення питання влаштування до сімейних форм виховання. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. №866 питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей. Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей ; конфіденційності інформації про дитину. Безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Відповідно до п. 35 вказаного положення після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу). З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , [INFO] , в дохід держави судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Outcome: approved