Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 28 лютого 2025 року адвокат Фрей Андріан Васильович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , приватним нотаріусом Юрченко О.В. було встановлено, що спадкоємцем [PERSON] надано Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092570, на земельні ділянки загальною площею 2,4892 га, що належить дружині [PERSON] - [PERSON] , який видано після її смерті. У зв`язку з цим нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняв її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] , а вже після його смерті спадщину прийняла внучка [PERSON] , яка звернулася до приватного нотаріуса Юрченко О.В. та відкрила спадкову справу. Інших спадкоємців до майна померлої не має. З огляду на вищезазначене позивач не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, а тому змушений звернутися з цим позовом до суду (а.с.3-14). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 4 березня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання, а також постановив витребувати в приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Юрченко О.В.копію спадкової справи №115/11, зареєстровану після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.1-2). 14 березня 2025 року до суду поступила належним чином засвідчена копія спадкової справи №115/11, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.45). Представник позивача Фрей А.В. подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.115-116). Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.120-121). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому засіданні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] в с. Трійця Радехівського району Львівської області у віці 72 років померла бабуся позивача [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №1, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 21 квітня 2023 року, виданим повторно Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.17). [INFO] в с. Трійця Радехівського району Львівської області у віці 89 років помер дідо позивача [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №10, відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 8 червня 2011 року, виданим Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.16). [INFO] в м. Львів помер батько позивача [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №8023, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 12 грудня 2007 року, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.15,126). Згідно зі Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 24 листопада 1962 року, виданим Рай бюро ЗАГС Лопатинського району, [PERSON] народився [INFO] в с. Трійця Лопатинського району Львівської області, про що 02.12.1954 було складено відповідний актовий запис №12. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.28). Відповідно до Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 24 листопада 1984 року, виданим Рай бюро ЗАГС м. Львів, [PERSON] народилася [INFO] в м. Львів Львівської області, про що 24 листопада 1984 року було складено відповідний актовий запис №9721. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.29). Зі Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 2 листопада 2003 року, видно, що у Нивицькій сільській раді Радехівського району Львівської області [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 02.11.2003, актовий запис №7. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а.с.30). Згідно з довідкою №432 від 15 листопада 2024 року, виданою Нивицьким старостинським округом Червоноградського району Львівської області, [PERSON] (померла [INFO] ) постійно по день смерті була зареєстрована та проживала зі своїм чоловіком [PERSON] (помер [INFO] ) в житловому будинку на [ADDRESS] , від імені померлої [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с.23). Тобто, після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] , її чоловік [PERSON] фактично вступив у володіння та управління спадщиною та прийняв її, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, про що свідчить Довідка №432 від 15 листопада 2024 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №79840961 від 27.01.2025, виданої приватним нотаріусом Юрченко О.В., спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , - не заводилися та не видавалися, тобто за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.24). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина (відкрилась спадщина) у вигляді такого майна, зокрема: земельні ділянки загальною площею 2,4892 га, розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, які згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092570, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16671 від 10.10.2001, належали [PERSON] . Із Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092570, встановлено, що [PERSON] було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею - 0,7475 га; земельна ділянка загальною площею - 1,7417 га (а.с.18-19). Згідно з Рішенням Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області від 13 серпня 2001 року про видачу державних актів на право власності на земельні частки (паїв) громадянами сіл Колісники, Трійця, Пустельник, Нивиці, Старий Майдан Нивицької сільської ради відповідно до списку громадян, що додається до даного рішення Нивицької сільської ради Львівської області в переліку осіб у списку зазначено [PERSON] , якій був виданий державний акт на право власності на землю (а.с.20-21,123-125). Ринкова вартість вищезгаданої земельної ділянки, яка має загальну площу 2,4892 га., що розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області та належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю, серії IV-ЛВ №092570, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10 жовтня 2001 року за №16671, без ПДВ становить 125 829,00 грн, що видно зі звіту про оцінку майна, а саме земельної ділянки, який проведений СОД ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКА ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ» від 20.01.2025 (а.с.22). Спадкоємцем за заповітом до майна померлого [PERSON] є його внучка - [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, та відкрила у приватного нотаріуса Юрченко О.В. спадкову справу у нотаріуса №115/11 за 2011 рік. Оскільки Позивач відкрила спадкову справу після смерті Спадкодавця - [PERSON] , приватний нотаріус Юрченко О.В. видала, а позивач - [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна (а.с.25). Однак, в частині оформлення спадкових прав на землю їй було відмовлено. На підставі Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій винесену приватним нотаріусом Юрченко О.В. Шептицького нотаріального округу Львівської області, на підставі документів наявних у спадковій справі №115/11 до майна [PERSON] , померлого [INFO] , відкритої 26.10.2011 за заявою [PERSON] встановлено, що спадкоємцем [PERSON] надано Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092570, на земельні ділянки загальною площею 2,4892 га, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва виданий Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області 10 жовтня 2001 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради народних депутатів від 13 серпня 2001 року на ім`я [PERSON] померлої [INFO] , до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, право власності на земельні ділянки у [PERSON] не виникло, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092570, виданий Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області 10 жовтня 2001 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради народних депутатів від 13 серпня 2001 року, тобто виданий після смерті особи (а.с.26-27). Відповідно до копії спадкової справи №115/11 [PERSON] прийняла спадщину після смерті діда, оскільки звернулася в органи нотаріату зі заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк (а.с.47-зворот). Докази про інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину або претендують на неї, в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с.45-114). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092570 від 10 жовтня 2001 року, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] . Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Із огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Зважаючи на встановлені обставини у справі [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майно. На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті діда, оскільки звернулася в органи нотаріату зі заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк. Докази про інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину або претендують на неї, в матеріалах справи відсутні. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, а відповідач визнав позов, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved