Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

У вересні 2024 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту перебування на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти під час ведення наступальних дій, внаслідок бойового зіткнення та обстрілу позицій в районі н.п. Мала Токмачка. В обґрунтування поданої заяви вказувала, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Чернівецьким міським відділом РАЦС 28 вересня 1976 року, актовий запис № 2770.Разом із сином вона проживала у [ADDRESS] . При цьому, її син, хоча й значиться офіційно одруженим із [PERSON] , однак починаючи з 2008 року їх шлюбні відносини фактично припинені, вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства, дружина її сина проживає за кордоном та зловживає алкогольними напоями, а тому саме з 2008 року її син почав проживати разом із своїми батьками, а саме з нею та її чоловіком [PERSON] . При цьому, проживаючи разом, її син постійно допомагав їм по господарству, піклувався про них та забезпечував матеріально, а також допомагав здійснювати догляд за онкохворим батьком. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, а у неї також було діагностовано онкологічне захворювання, яке потребувало термінового хірургічного втручання, тривалого лікування та реабілітації, що підтверджується випискою № 3504 з медичної карти стаціонарного хворого. При цьому, протягом усього час лікування її син був поряду, піклувався про неї , здійснював догляд та матеріально забезпечував, оскільки окрім пенсії в сумі 3794 грн. 98 коп. та одноразової виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 7763,98 коп., інших доходів вона не мала. Таким чином вказувала, що основним джерелом існування заявниці були доходи її сина [PERSON] , який з 27 січня 2023 року признаний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до лав ЗСУ відповідно до наказу [INFO] . Також зазначала., що після проходження спеціальної підготовки на курсах військового медика, [PERSON] був направлений в зону бойових дій та з 8 червня 2023 року вважається зниклим безвісти. При цьому, за весь період проходження військової служби до дня зникнення її син регулярно здійснював їй грошові перекази та отримана від сина грошова допомога була основним джерелом її існування, оскільки пенсії не вистачало на задоволення необхідних потреб, а також оплату комунальних послуг, придбання ліків, продуктів харчування та засобів гігієни. 14 серпня 2023 року вона звернулася до командування військової частини [NUMBER] із заявою про виплату грошового забезпечення належного військовослужбовцю, який зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, однак листом від 15 серпня 2023 року № 19/3/9303 їй відмовлено у виплатах грошових коштів, належних її сину, оскільки у її сина є дружина, а тому встановлення факту перебування заявниці на утриманні безвісти зниклого сина має для неї юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право на отримання грошового забезпечення їй як особі, що перебувала на утриманні військовослужбовця. Посилаючись на вказане, заявниця [PERSON] просила суд заяву задовольнити та встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт перебування її на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти під час ведення наступальних дій, внаслідок бойового зіткнення та обстрілу позицій в районі н.п. Мала Токмачка. Ухвалою судді від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В подальшому, ухвалами Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2024 року та від 6 грудня 2024 року залучено до участі в справі як заінтересованих осіб: [INFO] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали та просили задовольнити. Представник заінтересованої особи [INFO] в судовому засіданні вказав на те, що у разі доведення заявницею факту систематичного отримання від її сина коштів, а також того, що отримана від сина грошова допомога була основним джерелом її існування, то щодо задоволення заяви він не заперечує. Представник заінтересованої особи [INFO] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому, на адресу суду подав відзив на заяву, в якій вказав, що заявницею не надано суду доказів на підтвердження факту перебування на утриманні сина [PERSON] , а здійснення кількох переказів грошових коштів на рахунок заявниці не підтверджують факт їх систематичного отримання й відповідно того, що отримана від сина грошова допомога була основним джерелом її існування. Просив в задоволенні заяви відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку Так, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Чернівецьким міським відділом РАЦС 28 вересня 1976 року, актовий запис № 2770 (а.с. 8-9). Згідно витягу про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 6 серпня 2024 року, заявниця та її син [PERSON] значаться зареєстрованими у [ADDRESS] .( а.с. 10-11). Крім того, факт проживання заявниці та її сина за вищевказаною адресою також підтверджено й поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків. Відповідно до довідки [INFO] від 26 червня 2023 року сержант [PERSON] , відповідно до наказу начальника [INFO] від 27 січня 2023 року №17 призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до військової частини [NUMBER] ( а.с. 17). Зі сповіщення сімї [INFO] від 3 липня 2023 року № 2569 убачається, що сержант [PERSON] 8 червня 2023 року близько 6 години 30 хвилин зник безвісти під час ведення наступальних дій, внаслідок бойового зіткнення та обстрілу позицій в районі населеного пункту Мала Токмачка ( а.с. 18). 14 серпня 2023 року [PERSON] звернулася до командування військової частини [NUMBER] із заявою про виплату грошового забезпечення належного військовослужбовцю, який зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, однак листом від 15 серпня 2023 року № 19/3/9303 їй відмовлено у виплатах грошових коштів, належних її сину, оскільки у її сина є дружина ( а.с 19). Зокрема, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту перебування заявниці на утриманні [PERSON] , остання зазначала, що встановлення даного факту має значення для реалізації права на отримання грошового забезпечення у зв`язку із зникненням безвісти її сина [PERSON] . Так, положення ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», визначають права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Зокрема, згідно ч. 4 ст. 6 Закону, члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. При цьому, згідно ст. 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі За положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України. Так, відповідно до ч. 6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884. У вищевказаному Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку). За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (пункт 3 Порядку). Відповідно до пункту 4 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (пункт 7 Порядку). Крім того, згідно з ч.2 ст.38 Закону України "Про пенсійне забезпечення", члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Отже, факт перебування заявника на утриманні зниклого безвісти, має значення для виплати грошового забезпечення у зв`язку з зникненням безвісти її сина, яке може бути їй виплачено вразі встановлення факту перебувають на утриманні військовослужбовців. При цьому, в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 вказано, що для вирішення вимоги про встановлення факту перебування на утриманні, суду слід встановити чи перебувала заявниця на повному утриманні безвісно зниклої особи, а повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги годувальника. Якщо крім допомоги, що надавалася безвісно відсутнім військовослужбовцем, заявниця мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того, утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні. Утримання може бути повним або частковим. Часткове утримання означає, що особа мала інші джерела доходів, однак допомога годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, військовослужбовець взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку безвісно відсутнього та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Такі обставини можуть бути підтверджені зокрема: листами ділового і особистого характеру, які містять відомості про перебування заявника на утриманні; довіреністю на право розпорядження грошовими коштами з рахунку; корінцями грошових переказів та іншими документами, які свідчать про одержання грошей або іншої допомоги (продуктових чи речових посилок тощо) від годувальника, які можна було б віднести до основного і постійного джерела засобів до існування. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Отже, аналізуючи вищевказані вимоги закону можна дійти висновку, що предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують отримання заявником допомоги, яка надавалась постійно та була основним джерелом засобів до існування. Так, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Зокрема, заявницею на підтвердження заявленої вимоги про встановлення факту перебування на утриманні сина, до матеріалів заяви додано витяг про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 6 серпня 2024 року, згідно якого заявниця та її син [PERSON] значаться зареєстрованими у [ADDRESS] з 2008 року( а.с. 10-11). Разом з тим, суд зазначає, що надані документи хоча і підтверджують, що заявниця проживала разом зі своїм сином за однією адресою місця проживання, однак даний доказ не є достатньою обставиною для доведення заявлених вимог заявника в частині перебування заявниці на утриманні її сина. Також [PERSON] на підтвердження факту перебування на утриманні сина надано банківські виписки з її карткового рахунку № [NUMBER] , згідно яких убачається факт перерахування заявниці її сином на її матеріальне утримання, як вказувала заявниця, 24 лютого 2023 року коштів в сумі 4000 грн. та 300 грн., 20 березня 2023 року коштів в сумі 5000 грн., 5000 грн., 1900 грн., 14 квітня 2023 року коштів в сумі 1000 грн., 15 квітня 2023 року коштів в сумі 10 000 грн. та 15 травня 2023 року коштів в сумі 10 000 грн. та 7 000 грн. (а.с 27-28). При цьому, витребуваною судом Інформацією з АБ «Укргазбанк» підтверджено факт того, що дані грошові кошти були перераховані заявниці саме її сином [PERSON] ( а.с. 144-145). Також судом встановлено, що заявниця [PERSON] є особою пенсійного віку та отримує пенсію, розмір якої згідно відомостей Пенсійного фонду за 2022 року становив 135 129 грн., що в середньому становить 11 260, 75 коп. на місяць, а у 2023 році отримана виплата пенсії на суму 150 198 грн., що в середньому становить 12 565 грн. на місяць ( а.с 24-23). Крім того, з наданої банківської виписки з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] також убачається факт отримання заявницею заробітної плати за період з лютого 2023 року по березень 2023 року в загальному розмірі 12 360 грн. 78 коп. ( а.с 27). Також заявниця отримала заробітну плату ЗДО «Капітошка», зокрема 26 квітня 2023 року в розмірі 9345,86 грн., у травні 2023року - 3835 грн. ( а.с 28). Також заявниця [PERSON] отримує щороку плату за оренду належної їй на праві власності земельної ділянки в розмірі 7 763, 98 грн. ( а.с. 21). Слід звернути увагу й на те, що з витребуваної на підставі ухвали суду інформації з АТ «Універсал Банк» , в якому [PERSON] мав відкриті карткові рахунки, убачається й те, що у період з лютого 2023 року по травень 2023 року заявниця [PERSON] здійснювала неодноразове перерахування грошових коштів на рахунок сина в різних сумах, які коливалися від 500 грн. до 3 000 грн. ( а.с. 152-156) . При цьому, у судовому засіданні заявниця підтвердила факт здійснення перерахунку коштів на рахунок сина, вказуючи, що ці кошти вона перераховувала на його особисті потреби, зокрема купівлю одягу, харчування тощо. Таким чином, оцінивши надані заявницею докази на підтвердження заявлених вимог, суд приходить до висновку, що заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отримана від сина [PERSON] допомога була постійним і основним джерелом засобів для її існування, зокрема нею не надано доказів перебування на утриманні сина та отримання від нього матеріальної допомоги до його мобілізації, а саме до січня 2023 року, як й не надано доказів на підтвердження понесення значних грошових витрат на лікування чи інші потреби, які б значно перевищували отримані нею доходи після мобілізації сина. Отже, проаналізувавши надані заявницею докази, під час розгляду даної заяви в їх сукупності, суд не встановив факту перебування заявниці на утриманні її сина, який зник 8 червня 2023 року. В свою чергу, надані заявницею докази не є достатніми та переконливими доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України для того, щоб суд беззаперечно дійшов висновку про те, що їй сином надавалася систематична грошова допомога, за рахунок якої [PERSON] несла витрати на утримання житла, його ремонт, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності, ліків тощо. При цьому, показання свідків [PERSON] та [PERSON] в частині того, що заявниця проживала із сином та син заявниці постійно надавав їй матеріальну допомогу та утримував, суд як доказ перебування заявниці на утриманні її сина не приймає, оскільки свідки лише підтвердили факт спільного проживання заявниці та її сина, а відомості про надання [PERSON] заявниці коштів на проживання, лікування та інші потреби їм відомо лише зі слів самої заявниці. Інших доказів, які б підтверджували факт перебування заявниці на постійному та систематичному утриманні її сина матеріали справи не містять. За таких обставин, у судовому засіданні обставини викладені в заяві, не знайшли свого підтвердження, а тому, суд проаналізувавши вищевказані докази у справі в їх сукупності та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об`єктивності, розумності та справедливості, вважає, що заявницею не доведено наявність обґрунтованих підстав для встановлення факту перебування на утриманні її сина [PERSON] до моменту зникнення його безвісти за особливих обставин, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed