Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернувся в суд з позовом до м про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 51 994 гривень 25 копійок. \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог позову представник позивача посилається на те, 23.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Мілоан» (надалі по тексту ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено Договір № 4625448 (далі Договір, а.с. 17-21). За умовами Договору сума кредиту становить 15\~000 гривень 00 копійок. Договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та або відповіді мобільний додаток чи інші засоби. \~ \~ \~ \~Відповідач дійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору. \~ \~ \~ \~26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4625448. \~ \~ \~ \~Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4625448 від 23.11.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника до розрахунку заборгованості, становить 51\~994 грн 25 коп, з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) 13\~500 грн 00 коп, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -36\~994 грн 25 коп, заборгованість за комісіями 1\~500 грн 00 коп. \~ \~ \~ \~Представник позивача просить стягнути цю заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати 2\~422 грн 40 коп судового збору та 13\~000 грн 00 копійок витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Представник у судове засідання не з`явився. В прохальній частині позову просив суд справу розглядати за його відсутності, у випадку неявки в судове засідання відповідача проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На адресу суду поверталися поштові конверти із позначкою - «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, на підставі положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, судом постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до\~статті 280 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 23.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Мілоан» (надалі по тексту ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №4625448, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн із загальним строком на 30 днів, а саме з 23.11.2021 до 23.12.2021 (п. п. 1.2., 1.3., 1.4. Договору, а.с. 17). Пунктом 1.5. Договору сторони погодили, що орієнтовна загальна вартість кредиту становить 22\~125,00 грн, з яких 15 000,00 грн\~основ.на сума кредиту, проценти за користуваннякредитом та комісія 7125,00 грн. Відповідно до пунктів 1.5.1. та 1.6. Договору, проценти проценти за користування кредитом нвараховуються за ставкою 1,25 відсотків від від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредтом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.17). \~ \~ \~ \~Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Відповідно до пункту 7.1. Договору Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Вказаний Договір підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора S52442. Факт ідентифікації позичальника із присвоєнням йому одноразового ідентифікатора S52442 підтверджується Довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію [PERSON] (а.с.29). Після чого, відповідачу були перераховані кошти, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника № [NUMBER] грошщових коштів в сумі 15,000 грн відповідно до договору № 4625448 (а.с.29) Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного Договору слугує і Анкета-заява на кредит № 4625448 позичальника від 23.11.2021 року, що заповнена відповідачем із зазначенням його персональних даних та деталізацією умов кредитування, які відповідають умовам Договору про споживчий кредит №4625448 від 23.11.2021 (а.с.23). Відповідно до\~відомостей про\~щоденні нарахування\~та погашення,\~наданих первісним\~кредитором -\~ ТОВ\~«Мілоан»,\~заборгованість [PERSON] \~за Договором\~про споживчий\~кредит №4625448\~становить 51\~994\~грн 25\~коп,\~з яких\~-\~заборгованість за\~кредитом -\~13500,00\~грн.,\~заборгованість за\~процентами за\~користування кредитом\~ 36\~994,\~25\~грн,\~заборгованість за\~надання комісії\~ 1500,00\~грн.\~(а.с.30-31). \~ \~ \~ \~26 липня 2024 року між між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4625448 (а.с. 33-35). \~ \~ \~ \~Згідно з реєстром боржників (порядковий номер 15048) ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4625448. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору 4625448 перед первісним кредитором, так і перед набувачем права вимоги за Договором відступлення прав вимоги, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, в загальній сумі 51\~994 грн 25 коп. Ця сума заборгованості збігається із розрахунком, представлним позивачем до матеріалів справи. Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до статті 6\~ЦК України сторони\~є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1\~статті 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, частинами 1, 2\~статті 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього\~Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього\~Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає,\~що пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~може включати\~умови,\~що містяться\~в іншому\~електронному документі,\~шляхом перенаправлення\~(відсилання)\~до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Так, судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 23.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про поживчий кредит № 4625448. За вказаним договором позичальник отримав кредитні кошти, що підтверджується довідкою апро перерахугок коштів на користь відповідача від ТОВ «Мілоан на суму 15000 грн. Указані встановлені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що відповідачем грошові кошти за цим кредитним договором були отримані на виконання умов договору. Однак, після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними в поновму обсязі. Як встановлено з розрахунку заборгованості, представленого ТОВ «Мілоан», відповідач частково вносив кошти на повернення кредиту, а саме : 28.12.2021 в сумі 1500, 00 грн, 28.12.2021 в сумі 3262, 00 грн. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування достовірності наданого позивачем розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту, простроченими процентами та комісією, яка підтверджується наданими позивачем доказами. Відповідно до договору факторингу від 26.07.2024 № 26-07/2024 ТОВ «Факторинг партнерс» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4625448. \~ \~ \~ \~Отже, [PERSON] у визначеному договором порядку не виконав свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатив проценти за користування ними та платежі за комісією, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 51 994 гривні 25 копійок, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту -\~13\~500 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення вимоги - 36994 гривні 25 копійок, заборгованість за комісією 1500 гривень. Суд враховує те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась і жодних доказів на спростування доводів позивача не надав. Підсумовуючи викладене та враховуючи принципи змагальності і диспозитивності, та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення. Щодо судових витрат Відповідно до положень\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 13000,00 гривень В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: заяву про надання юридичної допомоги від 02.12.2024, копію виягу з акту пронадання юридичної допомоги від 27.12.2024, Договір №02-07/2024 про надання юридичної допомоги від 02.07.2024. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved