Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, вказуючи на те, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті та по теперішній час за вищевказаною адресою проживаєзаявниця [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частки житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за вищезазначеною адресою. 15.01.2025 року заявниця звернулася до Бобровицької державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, проте нотаріус надала відмову в зв`язку з тим, що для подання заяви про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, необхідно надати рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За життя [PERSON] заповіту не складав. Окрім заявниці, спадкоємцем 2 черги є рідна сестра [PERSON] , а саме [PERSON] , яка 18.12.2024 року в Бобровицькій державній нотаріальній конторі написала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті брата на користь заявниці, інших спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги немає. Встановлення даного факту необхідне для прийняття спадщини. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. При цьому пояснила, що з покійним [PERSON] вони разом проживали 23 роки. Спочатку проживали в будинку , що належить їй на праві власності, а потім перейшли проживати в будинок чоловіка , так як потрібно було доглядати його батьків. В будинку чоловіка проживали більше 10 років. За час спільного проживання мали спільний бюджет , вели спільне господарство, проводили ремонти , загородили господарство парканом , перебудували веранду , сплачували комунальні послуги зі спільного бюджету. За час проживання покійний [PERSON] пропонував узаконити стосунки та заявниця не переймалася тим, що вони не уклали шлюб . Чоловік був дуже хороший . Представник заінтересованої особи в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду повідомлені належним чином під розписку , учасники не наполягали на участі представника, тому розгляд проводився за його відсутності. В судовому засіданні надали покази свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили , що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина , спільно вели господарство , мали спільний бюджет . Жили дружно , спочатку в будинку заяниці, а потім перейшли до будинку чоловіка , доглядали його батьків аж до смерті. Коли помер раптово чоловік заявниці , то вона поховала його. Заявниця і на даний час проживає в будинку [PERSON] . В судовому засіданні також були досліджені письмові докази. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] його батьками були [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). [PERSON] померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8) [PERSON] помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про право власності, житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці за кожним. Згідно довідки\~від 26.11.2024\~року №\~15-08/143\~виданої відділом\~ЦНАП Бобровицької\~міської ради\~про те,\~що [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті та по теперішній час за вищевказаною адресою проживає його співмешканка [PERSON] (а.с.19). Згідно довідки виданої Козацьким старостинським округом Бобровицької міської ради від 16.12.2024 року № 15-08/161 що [PERSON] проживала з 2013 року з [PERSON] , який помер [INFO] в [ADDRESS] , та здійснювала догляд та провела його поховання (а.с.20). Розглянувши подану заяву , заслухавши заявницю , свідків та дослідивши письмові матеріали суд прийшов до наступного висновку. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справа про спадкування» - при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 пункт 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно до вимогст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином,ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Суд вважає, що право заявниці підлягає захисту, а заява про встановлення факту задоволенню. Обставини, які б спростовували зазначений факт, судом не здобуто. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, під час розгляду справи, знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявник, і вони є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, приймаючи до уваги, що заявник позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судові витрати покласти на заявника.

Outcome: approved