Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 16 січня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладений договір позики №72114755, який укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він отримав проект цього кредитного договору разом з додатками та ознайомився з усіма його умовами. Згідно умов договору відповідач отримала кредит в розмірі 9 000 гривень строком на 30 днів; процентна ставка - 2,5% (фіксована). Відповідачем умови договору позики №72114755, укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] \~ не виконані і отримані в позику грошові кошти\~ відповідачем до цього часу не повернуті. 14 червня 2021 року між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (клієнт) та «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор)\~ укладений договір факторингу №14/06/21. Згідно п. 1.1. договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити\~ факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з п. 1.2 договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників №8 від 26 липня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача\~ за договором позики №72114755 від 16 січня 2023 року, в розмірі 36 000 гривень, в тому числі: 9 000 гривень сума основного боргу; 27 000 гривень сума заборгованості за відсотками.\~ Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~ за договором позики №72114755, яку відповідачем до цього часу не погашено. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2024 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено судове засідання. 30 січня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти\~ заявлених позовних вимог зазначає, що 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, до третіх осіб боржників. Відповідно до п.9.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх печатками, і діє до 14 червня 2022 року, а в частині виконання зобов`язань, до повного виконання сторонами зазначених зобов`язань. Договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року був укладений і закінчився ще до укладання договору позики № 72114755 від 16 січня 2023 року, що взагалі унеможливлює перехід грошової вимоги до позивача, оскільки договір позики укладений\~ через рік після укладення договору факторингу, на який посилається позивач. Договір позики № 72114755 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено 16 січня 2023 року, а договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», був укладений 14 червня 2021 року, тобто, на момент укладення договору факторингу у відповідача не існувало і\~ ще не виникло зобов`язань\~ перед первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Відтак, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~ на підставі договору факторингу від 14 червня 2021 року, а тому у позивача не виникло і не могло виникнути\~ права вимоги з відповідача. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти доводів відповідача. Зазначив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на розмір заборгованості перед новим кредитором у випадку виконання відповідачем зобов`язань на користь первісного кредитора. Розмір судових витрат, пов`язаних з надання правничої допомоги відповідачу, у сумі 15 000 гривень, про відшкодування яких заявлено останнім,\~ є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг; не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому не підлягає задоволенню. Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року був укладений і закінчився ще до укладання договору позики № 72114755 від 16 січня 2023 року, що взагалі унеможливлює перехід права грошової вимоги до позивача, оскільки договір позики укладений на рік пізніше, ніж договір факторингу, на який посилається позивач. Наданий позивачем договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року не містить підписаного акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, який згідно п.1.2 договору вказаного є його невід`ємною частиною, після підписання якого за умовами договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року фактор стає кредитором по відношенню боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги, та. Умови договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року не передбачають його пролонгації, а зміни і доповнення\~ до вказаного договору здійснюються виключно шляхом підписання додаткової угоди. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Відповідач\~ в судове засідання\~ не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 16 січня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладений договір позики №72114755. Згідно п.2 договору позики №72114755\~ від 16 січня 2023 року відповідач отримала кредит в розмірі 9 000 гривень строком на 30 днів; процентна ставка 2,5% (фіксована). Відповідачем умови договору позики №72114755 від 16 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] ,\~ не виконані і отримані в позику грошові кошти до цього часу не повернуті. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань у відповідачем виникла заборгованість перед ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» за договором позики №72114755, яку відповідачем до цього часу не погашено. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що станом на 29 лютого 2024 року заборгованість відповідача за договором позики №72114755 від 16 січня 2023 року\~ становила 36 000 гривень 00 копійок, у тому числі: 9 000 гривень - заборгованість за основним боргом; 27 000 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Доказів повернення відповідачем\~ отриманих за договором позики №72114755 від 16 січня 2023 року\~\~ грошових коштів\~\~ матеріали справи не містять і позивачем суду не надано.\~\~\~\~ 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»\~ та «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що підставою звернення позивача з вказаним позовом\~ про стягнення заборгованості з відповідача\~ за договором позики №72114755 від 16 січня 2023 року,\~ є договір факторингу № 14/06/21, який укладений 14 червня 2021 року, тобто на півтора роки раніше укладення договору позики №72114755 від 16 січня 2023 року. Позивачем не доведено\~\~ належними, достатніми, достовірними, допустимими доказами\~ наявність підстав для\~ звернення останнього\~ до відповідача з\~ грошовими вимогами\~ в тому числі з вимогами, які виникнуть в майбутньому, за договором позики №72114755 від 16 січня 2023 року, на підставі договору факторингу № 14/06/21, укладеного 14 червня 2021 року, тобто\~\~ ще за півтора роки до укладення відповідачем спірного договору позики №72114755 від 16 січня 2023 року. За вказаних обставин\~ вимога до\~ відповідача за договором позики №72114755 від 16 січня 2023 року не могла бути включеною до реєстру боржників, право вимоги до яких\~ було передано за плату позивачу як новому кредитору, оскільки договору позики №72114755 від 16 січня 2023 року в 2021 році на момент укладення договору факторингу № 14/06/21, який був укладений в 2021 році, ще взагалі не існувало. На підставі не існуючого договору не могло бути передано і не може існувати право вимоги,\~ а також не може виникати в майбутньому право вимоги на підставі неіснуючого договору. Крім того, згідно п.9.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, строк дії цього договору закінчується 14 червня 2022 року, тобто всі доповнення, зміни, додаткові угоди цього договору могли\~ бути внесені виключно до 14 червня 2022 року. Разом з тим, доказів\~ внесення до 14 червня 2022 року змін\~ до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року\~ щодо\~ строку дії вказаного договору\~ матеріали позовної заяви не містять і позивачем суду не надано, а тому строк дії договору факторингу 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладений між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»\~ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,\~ закінчився 14 червня 2022 року. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказів укладення будь-яких правочинів (договорів, угод тощо) між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»\~ та відповідачем\~ станом на 14 червня 2021 року та доказів наявності невиконаних договірних зобов`язань у відповідача [PERSON] перед ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»\~ станом на\~ 14 червня 2021 року і в період до 14 червня 2022 року (тобто в період до закінчення строк дії договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року)\~ матеріали справи не містять і позивачем суду не надано. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доводи позивача про\~ передачу\~ останньому\~ права вимоги до відповідача за договором позики не підтверджені належними, достатніми, достовірними, допустимими доказами. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Згідно правового висновку верховного Суду в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності. Тобто, на момент відступлення права вимоги повинен існувати договір, умовами якого передбачено можливість виникнення вимог до боржника після його укладення (відстрочення оплати; оплата частинами; настання певних обставин, з якими пов`язується виникнення відповідних зобов`язань у сторони договору, внесення змін і доповнень до певних умов договору тощо). Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено належними, достатніми, допустимими, достовірними доказами факт переходу до нього права вимоги до відповідача за договором позики №72114755 від 16 січня 2023 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] . Відповідно п. 1 договору позики №72114755 від 16 січня 2023 року, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. У той же час, у матеріалах справи відсутні і позивачем суду не надані належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику. Відтак, позивачем не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами. Таблиця\~ обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до договору позики №72114755 від 16 січня 2023 року, не є належним, допустимим і достатнім доказом перерахунку грошових коштів відповідачу. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від\~ 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, «обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій є банківські виписки з рахунків позичальника є Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором». Матеріали справи не містять і позивачем суду не надано виписки по рахунку відповідача на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів за договором позики №72114755 від 16 січня 2023 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] . Враховуючи викладене, позивачем не доведено належними достатніми достовірними доказами факт отримання грошових коштів відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України,\~ судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені безпосередньо в судовому засіданні. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77\~ ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч.1 та ч.2 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідчених копіях, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ч.1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. (ч.2 ст. 83 ЦПК України). Враховуючи викладене, позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними, допустимим доказами виникнення у відповідача зобов`язань\~ перед позивачем за договором позики [PERSON] , укладеним\~ між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України. На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано: - копію договору про надання правничої допомоги від 24 січня 2025 року; - акт юридичних (консультаційних) послуг за договором про надання правничої допомоги від 24 січня 2025 року\~ на суму 15 000 гривень; - розрахунок витрат на правничу допомогу від 11 лютого 2025 року на суму 15 000 гривень. Позивач у відповіді на відзив заперечив проти стягнення\~ на користь відповідача судових витрат, пов`язаних з\~ наданням останньому професійної правничої допомоги; зазначив, що їх розмір є завищеним на необґрунтованим. Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження і підготовка заяв по суті справи не потребувала вжиття додаткових заходів чи збирання додаткових заходів; представник відповідача не приймав участі в жодному судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснювався без участі учасників справи, представником відповідача подано до суду лише відзив на позовну заяву та заперечення про відповідь на відзив, підготовка та складання яких не потребувала збирання додаткових доказів та значного часу; до заяв по суті справи адвокатом\~ надано виключно докази надання професійної правничої допомоги, жодних інших документів та/або доказів відповідачем та його представником не надано,\~ вимоги відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково в сумі 2 500 гривень. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, згідно Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: approved