Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про стягнення заборгованості по винагороді за підсумками роботи та заборгованості щомісячної премії. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 23.03.2021 прийнятий на роботу в ЛКП "Львівелектротранс" на посаду контролера пасажирського транспорту відділу контролю. Наказом директора ЛКП "Львівелектротранс" від 18.02.2022 за №191-п його, позивача, звільнено з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. З 03.05.2022 він, позивач, прийнятий на роботу в ЛКП "Львівелектротранс" на посаду контролера пасажирського транспорту відділу контролю за сумісництвом. Наказом директора ЛКП "Львівелектротранс" від 01.11.2023 за №864-п його, позивача, звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 К3пП України. Під час роботи на вказаному підприємстві, ЛКП "Львівелектротранс" не нарахувало та не виплатило йому, позивачу, винагороду по підсумках роботи працівників за 2021 та 2022 роки відповідно до Додатку №18 Колективної угоди ЛКП "Львівелектротранс" на 2014-2015 роки. Крім того відповідач не нарахував та не виплатив йому щомісячну премію за основні результати господарської діяльності відповідно до Додатку № 29 Колективної угоди ЛКП "Львівелектротранс" на 2014-2015 роки за кожен місяць з квітня 2021 по січень 2022 року та з травня 2022 по жовтень 2023 в розмірі 50 % посадового окладу. Зазначає, що звертався в ЛКП "Львівелектротранс" з приводу виплати винагороди по підсумках роботи за 2021-2023 роки та щомісячної премії за час роботи на вказаному підприємстві. У своїй відповіді від 30.04.2024 за № 07/483 ЛКП "Львівелектротранс" повідомило, що правові підстави для виплати винагороди по підсумках роботи працівників ЛКП "Львівелектротранс" за 2021, 2022, 2023 роки та щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за кожен місяць з квітня 2021 по січень 2022 та з травня 2022 по жовтень 2023 у розмірі 50% відсутні. Вважає, що відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив йому, позивачу, винагороду по підсумках роботи працівників та премію за основні результати господарської діяльності. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2024 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, у справі призначено судове засідання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.07.2024 постановлено перейти до розгляду цивільної справи №465/4475/24 за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, визнано явку позивача та представника відповідача обов"язковою в підготовче засідання для надання пояснень з приводу обставин справи. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача просить в задоволенні позову [PERSON] ЛКП «Львівелектротранс» про стягнення заборгованості по преміях відмовити у повному обсязі. Зазначає, що планові розміри винагороди встановлюються директором ЛКП по узгодженню з профкомом щорічно в межах сум прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства. Однак, як вбачається з звітів про фінансові результати ЛКП «Львівелектротранс» за 2021, 2022, 2023 роки, в розпорядженні підприємства не було прибутків, воно було збиткове. Тож, зважаючи на відсутність прибутків, підстав для виплати даної винагороди не було. Крім того, з трудової книжки позивача та наказів про його прийняття та звільнення з роботи вбачається, що в позивача не було безперервного стажу роботи на підприємстві повний календарний рік в 2021, 2022 та 2023 році, відтак позивач не мав права на таку винагороду. Крім того, позивач працював на посаді контролера пасажирського транспорту, яка відповідно до національного класифікатора ДК 003:2010 "Класифікатор професій" належить до професійного угрупування "Технічні службовці", а відтак не відноситься до категорії «Робітники», а тому «Положення преміювання робітників всіх спеціальностей структурних підрозділів ЛКП «Львівелектротранс» за основні результати господарської діяльності» не стосується позивача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.12.2024 закрито підготовче\~провадження та\~призначено до\~судового розгляду\~по суті\~цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити в повному обсязі. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали\~цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії трудової книжки серії [NUMBER] від 16.08.1995 вбачається, що 23.03.2021 позивач [PERSON] прийнятий на роботу в Львівське комунальне підприємство "Львівелектротранс" на роботу контролером пасажирського транспорту в відділ контролю. Крім того, в трудовій книжці містяться записи від 18.02.2022 про звільнення позивача з роботи за згодою сторін, від 21.02.2022 про прийняття на роботу на посаду провідного інженера з контролю оплати, від 27.10.2023 про звільнення з роботи за власним бажанням. Представниця відповідача у поданому відзиві на позовну заяву підтвердила факт працевлаштування позивача в ЛКП "Львівелектротранс" в зазначені періоди згідно записів трудової книжки. Згідно листа від 30.04.2024 №07/483 в.о. директора ЛКП "Львівелектротранс" В. Коваліва, відсутні підстави для виплати позивачу винагороди по підсумках роботи працівників ЛКП "Львівелектротранс" за 2021, 2022, 2023 роки та щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за кожен місяць з квітня 2021 по січень 2022 та з травня 2022 по жовтень 2023. ЛКП "Львівелектротранс" є комунальним підприємством, що засноване Львівською міською радою. В позовній заяві позивач просить стягнути на свою користь винагороду по підсумках роботи працівників за 2021 та 2022 роки відповідно до Додатку №18 Колективної угоди ЛКП "Львівелектротранс" на 2014-2015 роки та премію за основні результати господарської діяльності відповідно до Додатку № 29 Колективної угоди ЛКП "Львівелектротранс" на 2014-2015 роки за кожен місяць з квітня 2021 по січень 2022 року та з травня 2022 по жовтень 2023. Відповідно до вимог статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпПУ, яка кореспондується з ч.1 ст.1 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Ч.2 ЗУ "Про оплату праці" визначено, що основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст.\~5\~Закону України\~«Про оплату\~праці» організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на державному рівні, галузевих регіональних угод, колективних договорів, трудових договорів. Відповідно до\~ст.\~14\~Закону України\~«Про оплату\~праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. Згідно з ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Суд звертає увагу, що відповідно ч.1 ст.\~12, ст.13 КЗпП України, колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг;\~\~участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. Разом з тим, судом не досліджено Колективну угоду ЛКП «Львівелектротранс» на 2014-2015 роки, на яку є покликання в позовній заяві, оскілька така не долучена до матеріалів цивільної справи ані позивачем, ані відповідачем. Відтак, суд позбавлений можливості в обгрунтування чи спростування позовних вимог покликатися на доказ, який сторонами не надано і жодна із сторін не клопотала про її витребування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Долучені стороною відповідача звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2021, 2022, 2023 роки свідчать про те, що підприємство є збитковим та функціонує за рахунок субвенцій з місцевого бюджету, а відтак виплачувати позивачу винагороду за підсумками роботи за рік немає підстав. З записів трудової книжки вбачається, що в 2021, 2022, 2023 роках позивач не працював безперервно в ЛКП "Львівелектротранс". П. 1.3. Додатку 18 Положення підтриємства про виплату винагороди по підсумках роботи працівників ЛКП "Львівлелектротранс" за рік передбачає, що винагорода виплачується в повному розмірі працівникам, які пропрацювали повний календарний рік. Винагорода також виплачується в повному розмірі працівникам, які були звільнені з підприємства, відпрацювавши на ньому повний календарний рік. Безперервний стаж роботи в цілих роках встановлюється на 31-е грудня року, по підсумках якого проводиться виплата винагороди. Таку ж саму умову містить долучений позивачем до матеріалів цивільної справи додаток №30 "Положення щодо преміювання керівників, профнесіоналів, фахівців і технічних службовців структурних підрозділів ЛКП "Львівелектротранс" за основні результати господарської діяльності." Відповідно до національного класифікатора ДК 003:2010 "Класифікатор професій" професійна назва роботи «Контролер пасажирського транспорту» з кодом 4211 належить до професійного угрупування "Технічні службовці". Тож вказана посада не відноситься до категорії «Робітники» З поданого позивачем додатку №29 вбачається, що положення про проміювання стосується робітників, а не технічних службовців, до яких належала посада позивача. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.1 ст.79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК\~України,\~ визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає встановленим, що подані стороною позивача докази у справі на обгрунтування позовних вимог не є належними та достатніми, не містять даних, на підставі яких можна встановити беззаперечний факт наявності у відповідачів обов"язку сплатити відповідні суми, про які позивач ставить питання. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (рішення\~ЄСПЛ від\~18\~липня 2006\~року №\~63566/00\~«Проніна проти\~України (Pronina\~v.\~Ukraine)»,\~§ 23). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed