Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся в суд із позовом, в якому зазначено, що 10.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту в електронному вигляді Згідно з договором відповідач, який виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. з умовою сплати процентів за користування кредитом на суму 2640,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Умовами договору сторони також визначили стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом на рівні 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Учасник звертає увагу, що згідно п.2.3.1 відповідного договору позичальник може неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за таким пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені п.2.3 договору та розділом 6 правил, у тому числі, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Додає, що зміст договору свідчить про погодження учасниками умов щодо можливості нарахування процентів за базовою процентною ставкою, передбаченою договором, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. Сторона зауважує на обставинах укладення між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» договору із відступленням права вимоги від 26.07.2024 року, за результатом чого позивач в порядку ст.ст. 512, 514 ЦК України як новий кредитор набув права вимоги до позичальника [PERSON] . Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по договору від 10.01.2022 року на день формування позовної заяви становить 20\~340,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. заборгованітсь за основним зобов`язанням; 9\~640,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги; 700,00 грн. заборгованість за комісією. Вказуючи на положення ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК Україин, що визначають зміст кредитного договору та обов`язок позичальника повернути суму кредиту та нараховані відсотки, ст. 525 ЦК Україи недопустимість односторонньої відмови від зобов`зання, позивач просит стягнути загальний розмір заборгованості, що виник за договором, в сумі 20\~340,00 грн., відшкодувати витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9\~000,00 грн. Ухвалою суду від 06.01.2025 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, 10.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит, за умовами якого [PERSON] як позичальник отримав грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. зі строком користування (п.1.3 договору) 30 днів, терміном повернення - 09.02.2022 року. Відповідно до п.1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 700,00 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 % від суми кредиту одноразово. У відповідності до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2640,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Пунктом 1.6. договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.2.2 договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. Відповідно до п. 2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною. За змістом п. 2.3.1.1 договору (пролонгація на пільгових умовах) позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства, що є невід`ємною частиною договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 5 Правил, у т.ч. сплати ти комісію за управління та обслуговуваня кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Згідно з п 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного чергового продовження строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних умовах (базових) перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації та стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною ставкою, наведеною в п.1.6 договору. Відповідно до п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Дослідженою судом довідкою про ідентифікацію підтверджено підписання договору із застосуванням одноразового ідентифікатора F86763. Відповідно до довідки ТОВ Фінансова компанія «Елаєнс», виданої ТОВ «Мілоан», 10.01.2022 року успішно проведено операцію зі здійсненням платежу на суму 10\~000,00 грн. на картку [NUMBER] . Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан (Клієнт) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (Фактор) 26.07.2024 року укладено договір факторингу, за змістом якого ТОВ «Мілоан» як первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору - ТОВ «Факторинг Партнерс»», належні кредитору права вимоги до боржників за договорами про споживчий кредит. Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми виявляться меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. До фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за договорами про споживчий кредит в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав. Зокрема, фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за користування кредитом та/чи процентів за порушення грошового зобов`язання (відповідно до ст. 625 ЦК України). Порядок передачі права вимоги фактору включає складення реєстру боржників, формування акту приймання-передачі (розділ 6 договору). Згідно дослідженого судом реєстру боржників з даними про позичальника [PERSON] розміри відступлених прав за договором від 10.01.2022 року становлять: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками 9640,00 грн., заборгованість за комісією 700,00 грн. Вирішуючи питання грунтовності заявлених позивачем вимог суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У відповідності до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст.\~512\~ЦК України\~визначено,\~що \~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З приводу заборгованості за договором від 10.01.2022 року суд зазначає, що надані позивачем відомості про щоденні нарахування, обліковані первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» протягом періоду з 10.01.2022 року по 04.03.2022 року, відповідають умовам договору щодо нарахування відсотків, у тому числі, відповідно до п. 2.3.1.2. за фактом пролонгація строку кредитування на стандартних умовах. Відповідний доказ містить дані про нарахування відсотків при пролонгації на стандартних умовах. Період нарахування не перевищує 60 днів. Суд приходить до висновку, що, оскільки позичальник [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих сум кредиту, при цьому, право грошової вимоги, включаючи нараховані відсотки, комісію, правомірно набуто позивачем у справі, вимоги про стягнення грошових вимог є обґрунтованими. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача витрати з оплати судового збору 2422,40 грн. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у своїй постанові від 24 листопада 2021 року по справі № 420/1109/20 зазначив: «Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved