Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

15 січня 2025 року позивачка звернулась до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначила те, що [PERSON] 11 серпня 2012 року одружилась з [PERSON] (далі відповідач), про що 11 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковськ у Новомосковському міськрайонному управлінні юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 243. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року (справа № 183/8964/22) шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. У шлюбі в подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вказує, що з часу розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо, а малолітня дитина стала проживати з позивачкою і знаходиться на її повному матеріальному утриманні, але доходів позивачки не вистачає на належне утримання та виховання дитини. З часу розірвання шлюбу відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини по теперішній час не надає, є працездатним, інших неповнолітніх дітей та утриманців не має, та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі і по утриманню спільної дитини, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом. Постановленою суддею ухвалою від 12 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилась, про, дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Ураховуючи позицію позивачки, викладену в позовній заяві, надані позивачкою докази, суд вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності, за наявними у справі матеріалами. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить такого висновку. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, ухваленим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішенням від 06 березня 2023 року у цивільній справі № 183/8964/22 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задоволено повністю. Розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №243. Рішенням установлено, що сторони з 11 серпня 2012 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №243 (а.с.8). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Вказане рішення набрало законної сили 06 квітня 2023 року /а.с.8-10/. Факт реєстрації шлюбу між сторонами та факт наявності у сторін малолітньої дитини [PERSON] підтверджується також наданими позивачкою належним чином засвідченими копіями відповідних свідоцтв /а.с.4, 7/. З копії витягу з реєстру територіальної громади від 18 жовтня 2023 року встановлено, що зареєстрованим місце проживання позивачки є: [ADDRESS] /а.с.5/. За вказаною адресою також зареєстрована малолітня дитина сторін, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується належним чином засвідченою копією витягу з реєстру територіальної громади від 07 січня 2025 року /а.с.6/. З огляду на обставини, покладені в обґрунтування позову, які визнаються відповідачем, малолітня дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, те, що відповідач є працездатним, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи дату початку стягнення аліментів, суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. У позовній заяві позивачка просить стягнути аліменти з 14 січня 2025 року, однак, як установлено судом, позов позивачкою пред`явлено до суду 15 січня 2025 року. Внаслідок чого суд вважає за необхідне визначити датою початку стягнення аліментів дату звернення позивачки до суду, а саме 15 січня 2025 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що 50 % судових витрат по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави, з урахуванням визнання ним позову, у сумі 605,60 грн, а решту віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial