Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Представник позивача звернулась 12.12.2023 до суду із вищевказаним позовом. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 04.06.2008 між ДП «Миколаївський морський торгівельний порт» та [PERSON] укладено договір № 9-Л. Пунктом 1.1 договору передбачено, що порт надає мешканцю (не робітник порту) 1 (одне) ліжко місце в гуртожитку порту № 1 по [ADDRESS] , а Мешканець оплачує за надане ліжко місце на умовах цього договору. У зв`язку з реорганізацією ДП «Миколаївський морський торгівельний порт» шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільчого балансу та акту приймання передачі та утворення внаслідок виділу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 року № 133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року №163, всі права та зобов`язання ДП «Миколаївський морський торгівельний порт» перейшли до правонаступника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Факт володіння нерухомим майном підтверджуватися витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 19140436 від 18.03.2014 де у графі «Відомості про суб`єкта іншого речового права» зазначено, що правонабувачем є Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України». Додатковою угодою № 8 від 19.10.2016 пункт 3.2 договору змінено та викладено в новій редакції «Мешканець зобов`язаний здійснювати оплату за надане ліжко-місце та послуги чергового відповідно вартості, зазначеній в п. 3.1 до 25-го числа поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації». Заочним рішенням від 25.07.2023 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 487/9158/21 позовну заяву ДП «АМПУ» в особі МФ ДП «АМПУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто на користь МФ ДП «АМПУ» заборгованість у сумі 10 578,31 грн, яка складається з: 9631,03 грн. основного боргу та 947,28 грн. пені. Згідно Акту від 31.12.2024 про непроживання особи за місцем реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , відповідач фактично не проживає з 12 серпня 2019 року. Особисті речі відповідача також відсутні за вказаною адресою, відповідач вже понад п`ять років, відсутній у зареєстрованому місці проживання за адресою [ADDRESS] . Позивач звернувся із заявою про зняття особи із зареєстрованого місця проживання, яка була додана до Повідомлення уповноваженої особи житла № 1258/18-04-10/Вих від 11.10.2024, до Департаменту з надання адміністративних послуг. Листом від 01.11.2024 №20075/19.03.03-11/19/14/24 Департамент з надання адміністративних послуг повідомив, що в силу п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі відповідного рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а тому позивач, як суб`єкт речового права, вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 13.02.2025 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 04.03.2025\~представник позивача\~ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії «Адміністрація морських портів України» адвокат Одинцова Я.В. подала до суду заяву про зміну предмету позову. Позивач просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме гуртожитком порту № 1 розташованим за адресою: [ADDRESS] ; зняти [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) із зареєстрованого місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 13.03.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Представником позивача надано суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримано у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в чергове судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за відсутності до суду не надано. Представник третьої особи в чергове судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за відсутності до суду не надано. У зв`язку з неявкою відповідача та не надання відзиву суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.06.2008 між ДП «Миколаївський морський торгівельний порт» та [PERSON] укладено договір № 9-Л. Пунктом 1.1 договору передбачено, що порт надає мешканцю (не робітник порту) 1 (одне) ліжко місце в гуртожитку порту № 1 по [ADDRESS] , а мешканець оплачує за надане ліжко місце на умовах цього договору. До договору вносились зміни додатковими угодами №1 від 23.04.2009, №2 від 21.08.2009, №3 від 30.12.2010, №4 від 23.12.2011, №5 від 21.12.2012, №6 від 19.06.2013, №7 від 23.12.2013, №8 від 19.10.2016, №9 від 2014 року, що стосувались зміни ціни проживання в гуртожитку. На виконання розпорядження КМУ від 04.03.2013 № 133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року №163, всі права та зобов`язання ДП «Миколаївський морський торгівельний порт» перейшли до правонаступника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Факт володіння нерухомим майном підтверджуватися витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 19140436 від 18.03.2014 де у графі «Відомості про суб`єкта іншого речового права» зазначено, що правонабувачем є Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України». 25.07.2023 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/9158/21 вирішено стягнути з [PERSON] на користь ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» заборгованість по договору № 9-Л від 04.06.2008 у сумі 10578,31грн. Позивач звернувся із заявою про зняття особи із зареєстрованого місця проживання, яка була додана до Повідомлення уповноваженої особи житла № 1258/18-04-10/Вих від 11.10.2024, до Департаменту з надання адміністративних послуг. Листом від 01.11.2024 №20075/19.03.03-11/19/14/24 Департамент з надання адміністративних послуг повідомив, що в силу п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі відповідного рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до Акту про не проживання від 31.12.2024, складеного представниками соціально-побутового обслуговування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що за адресою реєстрації [PERSON] у [ADDRESS] фактично не проживає з 12.08.2019 у зв`язку з розірванням договору згідно листа від 12.08.2019 №2756/18-05-01/Вих/18, особисті речі відсутні, що відповідає також записам в Журналі обліку та розподілу житлових кімнат та ліжко-місць. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, оскільки відповідач зареєстрований та не проживає у гуртожитку, без поважних причин більше року, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року № 21-1438а15 та від 01 березня 2016 року № 21-5446а15 (825/1335/13-а) та підтримана у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №\~820/6316/15, провадження № К/9901/7710/18, від 22 березня 2018 року у справі №\~815/2309/17, провадження № К/9901/1010/18. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. 13.09.2021 позивач листом №2965/18-02-04/Вих повідомив відповідача про розірвання договору №9-Л від 04.06.2008 в односторонньому порядку з 15.10.2021. В постанові Верховний Суд від 11.05.2023 у справі № 718/373/22, провадження № 61-10981 св22 зазначив, що ст. 9 ЖК\~передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). У\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої\~статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна». Таким чином на теперішній час відпала правова підстава користування житловим приміщенням по вказаному вище договору відповідачем, що позбавляє його права користування приміщенням гуртожитку і призводить до порушення прав позивача. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved