Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області Коваль Р. в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, в якому просить суд припинити громадянці російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221482805:04:006:0226, площею 0,0401 га, із цільовим призначенням для колективного садівництва (рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобкової І.О., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2022, за індексним номером: 63235325), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області та стягнути з відповідача на їх користь судовий збір. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] , будучи громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №79 від 03.02.2022 року, набула право власності на земельну ділянку площею 0,0401 га, з кадастровим номером 3221482805:04:006:0226, яка розташована за адресою: Застугнянська сільська рада (на теперішній час Васильківська сільська рада) Обухівського (колишнього Васльківського) району Київської області, із цільовим призначенням для колективного садівництва, та протягом року не виконала покладений на неї обов`язок, а саме не відчужила земельну ділянку, у зв`язку з чим порушила вимоги ст. ст.\~13,\~14,\~41 Конституції України, ст. ст.\~80,\~81,\~145 Земельного кодексу України, а тому земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 19-21). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2023 року позовну заяву повернуто позивачу (а.с. 30-32). \~ \~ \~ \~Постановою Київського апеляційного суду від 10.05.2024 ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.60-65). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 73). В установлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 103-104). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 126-127). Прокурор просила позовну заяву задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області в судове засіданні не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримує, позовну заяву просить задовольнити (а.с. 118-119). [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася судом належним чином, але конверти повертаються з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.114, 147, 148, 162), та у порядку ч. 11\~статті 128 ЦПК України,\~шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади» (а.с. 128, 141, 159), правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Інших заяв та клопотань до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочне рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою російської федерації. Відповідно до відомостей Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській обл. від 25.05.2023 року, Державної міграційної служби України від 10.08.2023 року відносно [PERSON] відсутні відомості наявності посвідок на тимчасове або постійне місце проживання на території України, паспорту громадянина України та/або паспорту громадянина України для виїзду за кордон, номерів телефонів, адрес проживання на території іноземної держави та на території України (а.с. 85-86). 03.02.2023 року громадянка російської федерації [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадшину за законом на земельні ділянку загальною площею 0,0401 га, з них під забудову 0,01 га, сади 0,0301 га, цільове призначення для колективного садівництва, яка знаходиться за адресою: Застугнянська сільська рада Обухівського (колишнього Васильківського) району Київської області, кадастровий номер 3221482805:04:006:0226. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №79 (а.с. 84). Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 63235325 від 03.02.2022 року, [PERSON] (країна громадянства: російська федерація) зареєструвала право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначена обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.08.2023 року (а.с. 80). \~Спірні правовідносини виникли у зв`язку з перебуванням у власності іноземного громадянина особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, що охороняються державою. Інтереси держави в суді представляє прокурор на підставі положень ч.3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 131-1 Конституції України\~на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зокрема, п. 76-77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Пунктом 80 даної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль для захисту інтересів держави, яка полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. ст.\~13,\~14,\~41 Конституції України, ст. ст.\~80,\~81,\~145 Земельного кодексу України\~процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та як іноземний громадянин не відчужила її упродовж року після набуття права власності. На даний час вона без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України. Щодо позовних вимог про конфіскацію земельної ділянки. Згідно\~ст.13 Конституції України\~земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено\~Земельним кодексомУкраїни\~(далі -\~ЗК України). Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.1ЗК України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього\~Кодексу\~(ч.5\~ст.22 ЗК України). За змістом ч.ч.3-4\~ст.81 ЗК України\~іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно п. «е»\~ст.140 ЗК України\~підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. «в» ст. 143 ЗК України\~примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Положеннями ч.ч.1, 2, 4\~ст.\~145 ЗК України\~визначено, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 Земельного кодексу України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. На момент успадкування спірної земельної ділянки [PERSON] була громадянкою російської федерації. Разом з тим, після набуття земельної ділянки у власність [PERSON] протягом року не відчужила земельну ділянку. Статтею 354 Цивільного кодексуУкраїни\~визначено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду, як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92цс 13), основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення ЄС від 11.03.2003р. «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Нормами\~Земельного кодексу України\~чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року. Захищаючи права іноземців на отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність шляхом спадкування, українським законодавством встановлений річний термін на відчуження такої земельної ділянки. Отже, враховуючи, що відповідачем [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. У даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки остання мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак, до цього часу земельну ділянку не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. За таких\~обставин,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги керівника\~Обухівської окружної\~прокуратури Київської\~області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про конфіскацію земельної ділянки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору на позивача.

Outcome: approved