Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» подано позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2001270298201 від 19.03.2019 року у сумі 37138,99 грн та №1001959443501 від 29.08.2021 року у сумі 96566,97грн. На обґрунтування позову позивачем зазначено, що 19.03.2019 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2001270298201 та 29.08.2021 року №1001959443501. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, як наслідок станом на 31.10.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: по кредитному договору від 19.03.2019 року №2001270298201 у сумі 37138,99 грн, з яких: 22643,69грн заборгованість за кредитом, 14495,3 грн заборгованість процентами; по кредитному договору від 29.08.2021 року №1001959443501 у сумі 96566,97грн, з яких 57081,14грн заборгованість за кредитом, 13,2 грн заборгованість процентами, 39472,63грн заборгованість по комісії. Загальна заборгованість за вищевказаними договорами станом на 31.10.2024 року становить 133705,96грн. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальній сумі 133705,96грн, а також вирішити питання щодо судових витрат. 22.01.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження із викликом сторін. 17.02.2025 року ухвалою судді закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача АТ «Перший український міжнародний банк» у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.03.2019 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] шляхом підписання заяви №2001270298201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала споживчий кредит. За умовами кредитного договору відповідачу було відкрито рахунок № [NUMBER] видано кредитну карту № [NUMBER] з кредитним лімітом у сумі 20000 грн., який в подальшому змінювався. Згідно вищевказаної заяви розрахунковий день - 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування Кредитної картки встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в залежності від типу картки. Реальна процентна ставка за договором складала 47,88%. Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку погоджується. За умовами договору строк кредитування складає 12 місяців, зі спливом вказаного строку договір продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. До Заяви №2001270298201 позивач додав також Публічну пропозицію АТ «Перший український міжнародний банк» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками. При укладенні кредитного договору відповідач також була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, що підтверджується підписом останньої про ознайомлення. Підписанням паспорта споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та погодив, що строк кредитування складає 12 місяців, зі спливом вказаного строку договір продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін (розділ 3 паспорта споживчого кредиту), а також, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит (розділ 4 паспорта споживчого кредиту). З огляду на зазначене сторони узгодили розмір кредиту, строк, умови кредитування та нарахування відсотків, жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з Правилами надання коштів, нею при укладенні договору висловлено не було, Договір було підписано шляхом його підписання. З розрахунку\~заборгованості та\~виписки по\~особовому рахунку\~встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~користувалася кредитними\~коштами за\~кредитним договором\~№2001270298201\~від 19.03.2019\~року та періодично здійснювала погашення наявної заборгованості, однак своєчасно банку їх не повертала, в зв`язку з чим станом на 31.10.2024 заборгованість складає 37138,99грн., з яких: 22643,69грн заборгованість за кредитом та 14495,30грн заборгованість за відсотками. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу відповідачкою не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем, в тому числі розмір нарахованих відсотків. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги у межах стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2001270298201 від 19.03.2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того судом встановлено, що 29.08.2021 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] шляхом підписання заяви №1001959443501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав споживчий кредит. За умовами кредитного договору відповідачці було видано кредитну кошти у сумі 66900 грн. Строк кредитування, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір комісії, порядок повернення кредиту та інші умови надання та обслуговування кредиту встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в залежності від типу картки. Реальна процентна ставка за договором складала 72,3313 %. Підписанням цієї заяви відповідачка підтвердила, що з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку погоджується. За умовами договору строк кредитування складає 36 місяців. Процентна ставка 0,01% річних (п.4 паспорту кредиту). Щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,99% річних, які нараховуються щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до платіжної інструкції №TR.51763718.19904/8810 від 29.08.2021 року відповідачу було перераховано кредитні кошти у сумі 66900грн. З виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти і користувалася ними, та періодично здійснювала погашення наявної заборгованості, однак своєчасно банку їх не повертала, в зв`язку з чим станом на 31.10.2024 заборгованість складає 96566,97грн., з яких: 57081,14грн заборгованість за кредитом, 13,2грн заборгованість за процентами та 39472,63грн заборгованість за комісією. Суд вважає, що між сторонами був укладений кредитний договір, товариство виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит, а остання користувалася кредитними коштами, проте неналежним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Розмір заборгованості за кредитом договором №1001959443501 від 29.08.2021 року та процентами за користування ним суд визнає обґрунтованим. Щодо вимоги про стягнення комісії за кредитним договором суд зазначає наступне. Відповідно до заяви №1001959443501 від 29.08.2021 року, паспорту споживчого кредиту передбачено нарахування комісії та відповідно встановлено її розмір у 2,99% щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Однак, суд звертає увагу на те, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). При цьому, відповідно до ч.1 ст.11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином\~суд приходить\~до висновку,\~що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по комісії за кредитним договором в розмірі 39472,63 грн. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Частина 1 ст.627\~ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частини 1, 2 ст.\~509\~ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 525\~ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1 ст.1050 Цивільного кодексу України та абз. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. 04.11.2024 року позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, отже Позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Відповідачка користувалася кредитним лімітом та кредитними коштами, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитними коштами, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами та підтверджується виписками за рахунками. Таким чином, у порушення умов договорів, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаними договорами не виконувала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками. З виписок з особових рахунків відповідачки, а також з розрахунків заборгованості за кредитами вбачається, що відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за договорами, унаслідок чого виникла заборгованість: Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частини 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає доведеним факт невиконання відповідачкою [PERSON] умов кредитних договорів: -№2001270298201 від 19.03.2019 року та наявність заборгованості за даним договором у розмірі 37183,99грн, з яких: 22643,69грн. заборгованість за кредитом та 14495,30грн заборгованість за відсотками. -№10011959443501 від 29.08.2021 року та наявність заборгованості за даним договором у розмірі 57094,34 грн, з яких: 57081,14грн заборгованість за кредитом та 13,2грн заборгованість за відсотками. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи те, що відповідачка належним чином не виконує обов`язки за кредитними договорами, що підтверджується розрахунками заборгованості та виписками по особових рахунках, не надала суду доказів на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь АТ «Перший український міжнародний банк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №2001270298201 від 19.03.2019 року у розмірі 37183,99грн та №10011959443501 від 29.08.2021 року та заборгованість за кредитним договором у розмірі 57094,34 грн, всього на загальну суму 94278,33 грн. В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення комісії у розмірі 39472,63 грн. за Договором №1001959443501 від 29.08.2021 року з відповідача на користь позивача слід відмовити. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial