Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Короткий зміст позову У серпні 2024року [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом: по частини житлового будинку розташованого по [ADDRESS] на земельній ділянці 0,60га, що належав [PERSON] , який помер [INFO] ; по частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 3,1626га, кадастровий номер 3224483600:05:008:0061, розташованої за адресою: Лук`янівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, що належала [PERSON] , який помер [INFO] ; по частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,1388га, кадастровий номер 3224483600:05:010:0027, розташованої за адресою: Лук`янівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, що належала [PERSON] , який помер [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 11488,69грн. Позов мотивований тим, що їх дід [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Спадщина після померлого [PERSON] складається з: житлового будиноку розташованого по [ADDRESS] , вартістю 276 510 грн. на земельній ділянці 0, 60 га; земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 3,1626 га, кадастровий номер 3224483600:05:008:0061, вартістю 510 759 грн. 90 коп., розташованої за адресою: Лук`янівська сільська рада, Білоцерківського району Київської області; земельної ділянка сільськогосподарського призначення площею 0,1388 га кадастровий номер 3224483600:05:010:0027 вартістю 30 147 грн. 36 коп. розташованої за адресою: Лук`янівська сільська рада, Білоцерківського району Київської області. Спадкову масу після померлого [PERSON] успадкувала їх мати [PERSON] , яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька протягом визначеного ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку. 09 лютого 2005 року Таращанською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №68/2005 щодо майна померлого [PERSON] .. [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] . Згідно з матеріалами спадкової справи заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] подала тільки [PERSON] . Будь-яких заяв від інших спадкоємців не було. Фактично [PERSON] прийняла спадщину в установлений законом строк, але не встигла оформити необхідні документи за життя. [PERSON] ( [INFO] ), після тяжкої і тривалої хвороби, померла [INFO] , що підтверджено повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області 17 травня 2016 року. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України 21.06.2007 року, відкрилась спадщина. 07 квітня 2007 року Державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори посвідчено заповіт [PERSON] , яким вона заповіла все майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що воно за законом матиме право своїм синам. Відповідно заповіту спадкоємцями в рівних частинах є [PERSON] та [PERSON] . У повній відповідності до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України, будучи спадкоємцями за заповітом позивачі, в установлений законом строк, подали письмові заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері. Вказаний факт підтверджено їх особистими заявами про прийняття спадщини, які зберігаються в матеріалах спадкової справи №444/2007 заведеної Таращанською районною державною нотаріальною конторою 22 вересня 2007 року. Однак у 2009 році, [PERSON] ввівши в оману суд, щодо відсутності інших спадкоємців отримала рішення Таращанського районного суду Київської області від 16 квітня 2009 року в справі № 2-234/2009 відповідно якого визнано за нею право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка складається з: житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , вартістю 73 957,00 грн. на земельній ділянці 0,60 га; земельної частки (па) розміром 2,4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Нове життя» с. Лук`янівка Таращанського району Київської області, що належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії РН №323556, виданого 23 листопада 2000 року Таращанською райдержадміністрацією Київської області на підставі рішення Таращанської РДА від 27 січня 1997 року № 34 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 129. На підставі вказаного рішення суду [PERSON] 18 червня 2009 року провела реєстрацію права власності на жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна №27568319, номер запису 162. Також, [PERSON] , [INFO] , отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, серії ЯЙ № 904080 і ЯЙ № 904081 видані Управлінням держкомзему у Таращанському районі. На підставі вказаних державних актів, [PERSON] оформила на себе право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,1626 кадастровий номер 3224483600:05:008:0061, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2394340532244 та площею 0,1388 кадастровий номер 3224483600:05:010:0027(відповідно), що розташовані за адресою: Лук`янівська сільська рада, Білоцерківського району Київської області. Вказані державні акти видані на підставі розпорядження Таращанської районної державної адміністрації №91 від 02 березня 2012 року. Відповідачі у справі № 2-234/2009 року [PERSON] і [PERSON] також не звертались до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки письмово відмовились від спадщини (а.с. 19, 22 справа № 2-234/2009 року). Про наявність судового рішення позивачі вперше дізнались 08 грудня 2023 року після отримання інформаційної довідки 357689467 сформованої Управлінням (Центром) надання адміністративних послуг Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 24 січня 2024 року вони отримали вказане рішення суду та ознайомились з матеріалами справи № 2-234/2009 року. Вказують, що жодної інформації про розгляд справи та прийняття рішення у справі вони не отримували. Вважають, що відповідачка позбавила їх права на спадкування після смерті їх діда [PERSON] , яке отримала їх мати [PERSON] та заповіла їм. Київський апеляційний суд 11 липня 2024 року у справі №2-234/2009 апеляційну скаргу [PERSON] - задовольнив частково. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 16 квітня 2009 року, скасував, ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] [PERSON] , третя особа з правом заявлення самостійних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Таращанським районним судом Київської області у справі № 379/100/24 (провадження N° 2/379/103/24) рішенням від 03 квітня 2024 відмовлено у позові [PERSON] до Таращанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа на стороні позивача: [PERSON] , про визнання неправомірною та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначають, що даним рішення встановлено, що 17.04.2007 [PERSON] оформила заповіт, що був посвідчений Таращанською районною держнотконторою та зареєстрований в реєстрі за № 1097, яким заповіла все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в рівних частинах своїм синам [PERSON] та [PERSON] (а.с.20 справа №379/100/24). 29.09.2007 позивач [PERSON] звернувся до Таращанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] .. З такою ж заявою 22.09.2007 до нотаріальної контори звернувся його брат [PERSON] 29.09.2007 Таращанською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 444/2007 до майна померлої [INFO] [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 444/2007 вбачається, що спадкоємцями за заповітом після [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] , які своєчасно звернулися до Таращанської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Відомості про інших спадкоємців відсутні. 07.06.2016 позивач [PERSON] звернувся до Таращанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу та направлення йому на поштову адресу свідоцтва про право власності на спадкове майно, що за життя належало його матері [PERSON] .. 13.10.2023 [PERSON] звернувся до Таращанської райдержнотконтори із заявою про ознайомлення з матеріалами спадкової справи та надання письмової інформації 18.10.2023 державний нотаріус Таращанської державної нотаріальної контори Савчук С.А. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №212/02-31, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємцем не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме документа, що посвідчує право власності про належність майна спадкодавцям. Позивачі були позбавлені можливості надати необхідні документи, оскільки [PERSON] переоформила всі документи щодо спадку їх діда [PERSON] на себе. Зазначають, що 24 січня 2024 року, ознайомившись з матеріалами справи №2-234/2009 року вони вперше дізнались про те, що рідні сестри їх матері, [PERSON] і [PERSON] не тільки забули про свою рідну сестру [PERSON] , а й викреслили [PERSON] і [PERSON] , зі списку живих: « Інших спадкоємців за законом та заповітом немає» (абзац 4 позовної заяви у справі №2-234/2009 року). Вважають, що [PERSON] , своїми діями завдала їм моральної шкоди. Рух справи у суді. Ухвалою судді від 09.08.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 22.08.2024 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви. 27.08.2024 на виконання ухвали суду позивачами подана позовна заява в новій редакції з додатками. Ухвалою судді від 03.09.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 01.10.2024. Витребувано з Таращанської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 444/2007 заведеної 22 вересня 2007 року, померлої [INFO] [PERSON] та копію спадкової справи № 68/2005 заведеної 09 лютого 2005 року, померлого [INFO] [PERSON] та з Таращанського районного суду Київської області, для огляду в судовому засіданні матеріали цивільних справ № 2-234/2009 року та єдиний унікальний номер 379/100/24 номер провадження 2/379/103/24. 13.02.2025 ухвалою Таращанського районного суду Київської області, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2025 о 14.30год. Аргументи учасників справи. У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи \~повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи \~до суду не надходило. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на вимогах позову наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи за його відсутності не надходило. Відповідачка [PERSON] та третя особа [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на розгляді справи по суті без участі позивача [PERSON] .. Просили в задоволенні позову відмовити. 25.09.2024 відповідачка [PERSON] подала до суду відзив, у якому зазначила, що вона не заперечує, що позивачам по справі належить частка у спадковому майні, а саме вони мають право на 1/8 частину спадкового майна кожен, оскільки після смерті батька [PERSON] спадщину прийняла також його дружина [PERSON] .. У задоволенні інших позовних вимог просила відмовити. 08.10.2024 [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачі у справі № 2-234/2009 [PERSON] та [PERSON] не звертались до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки письмово відмовились від спадщини (а.с.19,22 справа № 2-234/2009). Крім того, вказав, що відповідачкою не обгрунтовано її незгоду з розміром судових витрат та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом вирішено розглянути справу по суті за відсутності позивача [PERSON] , який будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки та не подав заяви про розгляд справи без його участі. При цьому судом враховано, що неявка позивача [PERSON] у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору, таке вирішення, з урахуванням обставин цієї справи, наявних в матеріалах справи доказів і процесуальної поведінки сторін, відповідатиме завданню цивільного судочинства та його основним принципам, а також те, що відповідачка наполягає на розгляді справи за відсутності позивачів. Суд враховував відповідні правові висновку Верховного Суду. Зокрема, 01 червня 2022 року Верховний Суд, погоджуючись із тим, що суд першої інстанції розглянув справу по суті за відсутності належним чином повідомленого позивача, який повторно не з`явився в судове засідання, звернув увагу, що із 15 грудня 2017 року, у зв`язку зі змінами до процесуального закону, наслідки повторної неявки позивача у судове засідання змінилися (постанова у справі № 521/6462/17). Відповідно до частини п`ятої\~статті 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої\~статті 257 ЦПК України). Системне тлумачення правил частини п`ятої статті\~223\~та пункту 3 частини першої статті\~257 ЦПК України\~дозволяє дійти висновку, що вони спрямовані на дисциплінування позивача як ініціатора судового розгляду, повинні стимулювати його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити, у тому числі, затягування розгляду справи. Отже залишення позову без розгляду через повторну неявку позивача в судове засідання є негативним наслідком саме для позивача, оскільки змушує його повторно вчиняти дії з метою захисту своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В той же час, наведене не може використовуватися на шкоду інтересам відповідача, який належним чином виконав покладений на нього обов`язок щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, через що справа може бути розглянута по суті. У постанові від 24.05.2023 в справі № 285/2961/21 Верховний Суд виснував, що суд першої інстанції може розглянути справу по суті за відсутності позивача, який будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини своєї неявки та не подав заяву про розгляд справи без його участі, за сукупності таких умов: а) неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору; б) таке вирішення, з урахуванням обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів і процесуальної поведінки сторін відповідатиме завданню цивільного судочинства та його основним засадам (принципам); в) відповідач не заперечує проти розгляду справи за відсутності позивача. За таких обставин, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої\~статті 257 ЦПК України, суперечило б як завданню цивільного судочинства, так і його основним засадам (принципам), передбаченим, зокрема пунктами 2, 4-6, 11 частини третьої\~статті 2 ЦПК України, оскільки призвело б до негативних наслідків в першу чергу для відповідачів, а не для позивача, який би у такий спосіб, фактично з власної ініціативи, всупереч встановлених законодавцем процесуальних запобіжників, отримав можливість на повторне звернення до суду. Враховуючи наведене, згідно з положеннями\~статті 223 ЦПК України, перешкоди для розгляду цієї справи по суті відсутні. Фактичні обставини справи та мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Суд установив, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 16.04.2009 у справі 2-234/2009 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, визнано за [PERSON] право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка складається із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , вартістю 73957,00 грн, на земельній ділянці 0,60 га, та земельної частки (паю) розміром 2,4 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Нове життя» в с. Лук`янівка Таращанського району Київської області, що належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії РН №323556 , виданого 23.11.2000 Таращанською РДА Київської області на підставі рішення Таращанської РДА від 27.01.1997 № 34 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) за № 129. На підставі указаного рішення суду 18.06.2009 [PERSON] зареєструвала за собою право власності на житловий будинок [ADDRESS] , згідно з копії Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 23050435 від 18.06.2009 та копії Інформаційної довідки № 357689467 від 08.12.2023. Крім того, 13.08.2014 [PERSON] зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 2,4525 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 3224483600:05:008:0060, та на земельну ділянку площею 0,1673 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 3224483600:05:010:0026, які розташовані в межах Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.08.2014 Таращанською держнотконторою, що підтверджується копіями Інформаційних довідок № 357818186 від 11.12.2023 та № 357820239 від 11.12.2023. Крім того, згідно листа ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київської області від 23.12.2024 № 97-10-0.223-54/60-24, [PERSON] отримала державні акти серії ЯЙ №904081 та ЯЙ №904080 на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3224483600:05:010:0027 та 3224483600:05:008:0061, площею 0,1388га та 3,1626га, для ведення особистого селянського господарства, на підставі розпорядження Таращанської районної державної адміністрації №91 від 02.03.2012. Також, на земельні ділянки з кадастровими номерами 3224483600:05:010:0027 та 3224483600:05:008:0061, загальною площею 3,3015га, на підставі розпорядження Таращанської райдержадміністрації № 315 від 22.09.2004 року, [PERSON] виданий державний акт серії ЯА №225396. Згідно наявної в архіві Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), здійснена реєстрація сертифікату серія РН №323556 на [PERSON] за номером 129 від 25.02.1997 року, на земельну частку(пай), яка перебуває у власності КСП «Нове життя» с. Лук`янівка Таращанського району Київської області. Згідно запису, сертифікат отримав [PERSON] 27.12.1999року. Постановою Київського апеляційного суду від 11.07.2024 рішення Таращанського районного суду Київської області від 16 квітня 2009 року, скасовано, ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Зазначеною постановою встановлено, що [INFO] \~\~ помер [PERSON] батько [PERSON] та [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина, яка складається: з житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , вартістю 73957 грн на земельній ділянці 0, 60 га; земельної частки (паю) розміром 2, 4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Нове життя» с Лук`янівка Таращанського району Київської області, що належала померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії РН № 323556, виданого 23.11.2000 року Таращанською райдержадміністрацією Київської області на підставі рішення Таращанської РДА від 27.01.1997 року № 34 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 129. [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] , [PERSON] - дружина [PERSON] , померлого [INFO] . За наданими належно завіреними копіями матеріалів спадкової справи № 68/2005, після смерті [PERSON] 09 лютого 2005 року із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого [PERSON] - [PERSON] , зазначивши про наявність іншого спадкоємця, її матері [PERSON] . Тобто [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька протягом визначеного ч. 1\~ст. 1270 ЦК України шестимісячного\~строку, а відтак є особою, яка прийняла спадщину. З матеріалів спадкової справи № 68/2005 вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала тільки [PERSON] , заяви від інших спадкоємців відсутні. Судом також установлено з цих же матеріалів спадкової справи, що [PERSON] не отримувала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, за життя [PERSON] склала заповіт від 17 квітня 2007 року яким усе належне їй майно і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла в рівних частинах сину [PERSON] (1980 р.н.) та сину [PERSON] (1983 р.н.) що підтверджується завіреними копіями матеріалів спадкової справи № 444/2007. 29 вересня 2007 року [PERSON] подав заяву до Таращанської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] .. Заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] також подав її син [PERSON] , що підтверджується належно завіреними копіями матеріалів спадкової справи № 444/2007. У березні місяці 2009 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, в зв`язку з пропуском шестимісячного строку з дня відкриття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та запропоновано звернутися до суду. Так, [PERSON] не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений шестимісячний строк, у зв`язку з цим просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] . [INFO] , [PERSON] померла, після її смерті спадщину прийняла [PERSON] , що підтверджується завіреними копіями матеріалів спадкової справи 124/2014. Таким чином, встановлено, що донька [PERSON] , померлого [INFO] [PERSON] 09 лютого 2005 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, проте за життя не отримувала свідоцтво про право власності на спадкове майно. У матеріалах спадкової справи відсутні докази відмови [PERSON] від спадщини після смерті її батька [PERSON] . Згідно довідки від 18.09.2024 виданої Лу`янівським старостинським округом [PERSON] та його дружина [PERSON] постійно проживали разом за адресою [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] , [INFO] та після смерті свого чоловіка [PERSON] проживала в даному будинку та померла [INFO] . З матеріалів справи №2-234/09, а.с. 19 вбачається, що [PERSON] 09.04.2009 звернулась до суду з заявою в якій вона відмовляється від отримання обов`язкової частки у спадковому майні, що залишилося після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Претендувати на отримання спадкового майна у судовому порядку не буде. [PERSON] подав заяву до Таращанської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] .. Заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] також подав її син [PERSON] .. Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст.\~1266, ст.\~1296 ЦК України, оскільки мати позивачів - [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , а [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] .. Відомості про інших спадкоємців відсутні, згідно спадкової справи № 444/2007. У матеріалах спадкової справи №444/2007 відсутні будь-які правовстановлюючі документи на нерухоме майно на ім`я спадкодавця [PERSON] .. 07.06.2016 [PERSON] звернувся до Таращанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу та направлення йому на поштову адресу свідоцтва про право власності на спадкове майно, що за життя належало його матері [PERSON] 09.06.2016 у відповідь на цю заяву держнотконтора надала [PERSON] письмове повідомлення, в якому роз`яснила, що для видачі свідоцтва про право на спадщину йому необхідно з`явитися до Таращанської райдержнотконтори та подати необхідні документи, які підтверджують право власності на майно, яке залишилося після померлої [INFO] [PERSON] . 13.10.2023 [PERSON] звернувся до Таращанської райдержнотконтори із заявою про ознайомлення з матеріалами спадкової справи та надання письмової інформації. 18.10.2023 державний нотаріус Таращанської державної нотаріальної контори Савчук С.А. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №212/02-31, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , оскільки спадкоємцем не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме документа, що посвідчує право власності про належність майна спадкодавцям . Рішенням Таращанського районного суду від 03.04.2024 справа № 379/100/24 у позові [PERSON] до Таращанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа на стороні позивача [PERSON] , про визнання неправомірною та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії, відмовлено. Норми права, оцінка аргументів та висновки суду. Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є\~ЦК України\~(див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша\~статті 1266 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (частина перша та друга\~статті 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)). Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (стаття 1301 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві не передбачено нікчемності для свідоцтва про право на спадщину. В\~ЦК України\~закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22) вказано, що: «належна позивачці 1/2 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.[...] Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі». В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга\~статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених\~статтею 388 ЦК України\~(див. правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12)). Спадкоємець який прийняв спадщину може пред`являти віндикаційний позов (див. постанову\~Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року в справі № 465/4103/21 (провадження № 61-3678св24)). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)). Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому\~стаття 400 ЦК України\~вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим\~стаття 330 ЦК України\~передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів\~статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 ЦК України\~майно не може бути витребуване в нього.\~Стаття 388 ЦК України\~містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. Аналогічна позиція сформульована в постановах Верховного Суду: від 20 травня 2020 року в справі № 303/6974/16-ц (провадження № 61-39511св18); від 30 червня 2020 року в справі № 637/897/17 (провадження № 61-42537св18); від 2 вересня 2020 року у справі № 522/19969/16-ц (провадження № 61-13225св19); від 22 березня 2021 року у справі № 496/2630/17 (провадження № 61-20467св18св19). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Враховуючи, що мати позивачів - [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , а [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] .. [PERSON] не отримувала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] .. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 16.04.2009, яким визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно після смерті [PERSON] постановою Київського апеляційного суду від 11.07.2024 скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовлено. 18.06.2009 [PERSON] зареєструвала право власності на будинок [ADDRESS] на підставі рішення Таращанського районного суду від 16.04.2009. Крім того, [PERSON] отримала державні акти серії ЯЙ №904081 та ЯЙ №904080 на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3224483600:05:010:0027 та 3224483600:05:008:0061. Тому, суд висновує, що позовні вимоги позивачів про визнання права власності на спадкове майно, в даному випадку є неефективними, оскільки належним способом захисту спадкоємців є віндикаційний позов про витребування майна. З урахуванням викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо\~розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивача і залишаються за ним.

Outcome: dismissed