Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

30 вересня 2024 року [PERSON] в особі представника - адвоката Федірко Я.С. звернувся до суду з вказаним позовом до АТ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ОРЕГОН» (далі АТ «ЗНВКІФ «ОРЕГОН») та свої вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2020 року між АТ «ЗНВКІФ «ОРЕГОН», від імені та в інтересах якого на підставі Договору доручення №2 від 05.10.2016 діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «СІБІЕС СЕЙЛЗ» та [PERSON] укладено попередній договір №СЗ.06.1.048 купівлі-продажу квартири, згідно якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в чіткій відповідності до умов та положень Попереднього договору, укласти договір (Основний договір) купівлі-продажу квартири з наступними характеристиками: квартира по [ADDRESS] , проектний номер 88, 1 кімната 40,81 кв.м., 11 поверх. Згідно п.2.1. Попереднього договору сторонами узгоджено, що орієнтовна загальна вартість квартири, за яку вона буде продана Покупцю згідно основного договору, становитиме 494311,13 грн. без ПДВ. Пунктом 3.2. Попереднього договору передбачено орієнтовний термін завершення будівельно-монтажних робіт по шостій секції житлового будинку - І (перший) квартал 2022 року. Згідно п.3.3. Попереднього договору Сторони беруть на себе обов`язок укласти Основний договір протягом трьох місяців з моменту введення Житлового будинку в експлуатацію, але, в будь-якому випадку, не раніше настання усіх наступних обставин: - \~ \~ \~ \~сплатою Покупцем 100 (ста) відсотків розміру Забезпечувального платежу згідно з Попереднім договором, та з урахуванням усіх можливих коригувань розміру Забезпечувального платежу; - \~ \~ \~ \~взаєморозрахунку між Покупцем та Продавцем за різницю між фактичною загальною площею Квартири та загальною проектною площею Квартири; - \~ \~ \~ \~державної реєстрації за Продавцем права власності на Квартиру, у порядку, визначеному законодавством України; - \~ \~ \~ \~повне та належне виконання Покупцем зобов`язань, визначених в Розділі 4 Попереднього договору; - \~ \~ \~ \~повне та належне виконання Покупцем зобов`язань, визначених в Розділі 6 Попереднього договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Покупцем умов Попереднього договору, що спричинило наявність відповідного зобов`язання; - \~ \~ \~ \~повідомлення Продавцем Покупця про готовність укласти Основний договір із зазначенням місця та часу його підписання. У випадку односторонньої безпідставної відмови або ухилення Продавця від укладення Основного договору на визначених Попереднім договором умовах, або будь-яких дій чи бездіяльності Продавця або Повіреного продавця, що спричинюють за наслідок наявність у нотаріуса зобов`язання відмовити у посвідченні Основного договору, і Покупець мас право відмовитись від виконання Попереднього договору та від укладення Основного договору, а також вимагати розірвання Попереднього договору, шляхом укладення між Сторонами та нотаріального посвідчення відповідного Договору про розірвання (п.п. 6.2., 6.3. Попереднього договору). На виконання Попереднього договору Позивач вніс платіж у сумі вартості квартири у розмірі 494311,13 грн. за квартиру в ЖК Зарічний, будівельна адреса: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 20 жовтня 2020 року та платіжним дорученням №22436101 від 19 жовтня 2020 року. На даний час зобов`язання за Попереднім договором з боку Позивача виконано в повному обсязі. Однак, жодного зобов`язання, передбаченого розділом 4 Попереднього договору, Продавцем (Відповідачем), визначені Попереднім договором, у строк, встановлений вказаним Попереднім договором, не виконано. Будівельно-монтажні роботи 6 секції не завершені, основний договір сторонами не укладено, квартира покупцю не передана. Оскільки попередній договір його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договіру купівлі-продажу квартири, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України. Враховуючи те, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між позивачем та відповідачем не укладалася, до правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 570 ЦК України, яка встановлює презумпцію авансу. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, перерахована грошова сума в розмірі 494311 грн. 13 коп. за придбання квартири є авансом. Відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не передав його у встановлений строк. Виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець мас право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від Продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Враховуючи викладене та з огляду на неможливість оформлення Основного договору купівлі-продажу квартири, в силу того, що об`єкт в строки, визначені п. 3.2 Попереднього договору від 16 жовтня 2020 року не був побудований та зданий в експлуатацію, виходячи з того, що відповідач через повіреного продавця ТОВ «Сібіес Сейлз», який отримав грошові суми від позивача, по даний час не повернув безпідставно отримане, такі кошти повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались, а саме у розмірі 494311грн. 13 коп. За прострочення виконання зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити: 1) \~ \~ \~ \~3 % річних: на суму 494311,13 грн. згідно довідки від 20 жовтня 2020 року та платіжного доручення №22436101 від 19 жовтня 2020 року за період з 21 жовтня 2020 року по 27 вересня 2024 року складає 58385,44 грн. 2) \~ \~ \~ \~інфляційне збільшення суми боргу: на суму 494311,13 грн. згідно довідки від 20 жовтня 2020 року та платіжного доручення №22436101 від 19 жовтня 2020 року за період з 21 жовтня 2020 року по 27 вересня 2024 року складає 281310,88 грн. Крім того, враховуючи той факт, що відповідачем не повернуті кошти, які сплачені позивачем за Попереднім договором, а також знецінення гривні наданий час, позивач не має можливості придбати інше житло. Варто зауважити, що позивач заради придбання даної квартири, напередодні укладення Попереднього договору, продав квартиру, яка йому належала на праві власності, та позбувся власного житла. Починаючи з кінця вересня 2020 року та по теперішній час вимушений знімати квартиру. У зв`язку з невиконанням умов Попереднього договору відповідачем, позивач не має можливості забезпечити сім`ю власним житлом. Відсутність квартири та коштів, сплачених за неї, ставить позивача у скрутне фінансове становище, завдає душевних переживань, що негативно впливає на емоційний стан позивача та членів його сім`ї. Позивач вважає, що заслуговує на стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., що є еквівалентом проданого житла, що належало позивачу на праві власності та було ним продано заради придбання квартири у відповідача. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти у розмірі 934 007 грн. 45 коп., у тому числі кошти, сплачені за попереднім договором 494311,13 грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 58 385,44 грн., інфляційне збільшення у розмірі 281310,88 грн., моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., а також 9340,07 грн. судового збору, 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27 грудня 2024 року о 09 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2024 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти, що належать АТ «ЗНВКІФ «ОРЕГОН», які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить відповідачу у межах суми позову 934007 грн. 45 коп., крім коштів, що містяться на рахунках накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2024 року закрите підготовче провадження у справі за вказаним позовом, призначено справу для розгляду по суті на 15 год. 00 хв. 19 березня 2025 року з викликом сторін у справі. Відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов. В зазначене судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16 жовтня 2020 року між АТ «ЗНВКІФ «ОРЕГОН», від імені та в інтересах якого на підставі Договору доручення №2 від 05 жовтня 2016 діяло ТОВ«СІБІЕС СЕЙЛЗ» та [PERSON] укладено попередній договір №СЗ.06.1.048 купівлі-продажу квартири, згідно якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в чіткій відповідності до умов та положень Попереднього договору, укласти договір (основний договір) купівлі-продажу квартири з наступними характеристиками: квартира в [ADDRESS] , проектний номер 88, кількість кімнат: 1, проектна загальна площа 40,81 кв.м., 11 поверх. Згідно п. 2.1. Попереднього договору сторонами узгоджено, що орієнтовна загальна вартість квартири, за яку вона буде продана Покупцю згідно основного договору, становитиме 494311,13 грн. без ПДВ. За умовами п. 2.2. Попереднього договору покупець, на підтвердження власної платоспроможності та наміру щодо укладення Основного договору та виконання інших обов`язків, що покладені на нього згідно Попереднього договору, зобов`язаний сплатити Продавцю шляхом перерахунку на рахунок Повіреного продавця, грошові кошти в якості забезпечувального платежу (далі «Забезпечувальний платіж»), розмір якого дорівнює загальній вартості Квартири, що вказано в п. 2.1. Попереднього договору, та має бути сплачений у строки, визначені Попереднім договором. Згідно з п 2.3. Попереднього договору забезпечувальний платіж за своєю правовою природою не є авансом, попередньою оплатою, поворотною фінансовою допомогою, та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком в розумінні Цивільного кодексу України. Забезпечувальний платіж є іншим, створеним Сторонами згідно ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу, видом забезпечення виконання зобов`язання, умовами здійснення якого визначаються Попереднім договором та не повинні суперечити чинному законодавству України. Пунктом 3.2. Попереднього договору передбачено орієнтовний термін завершення будівельно-монтажних робіт по шостій секції житлового будинку - І (перший) квартал 2022 року. За умовами п.3.3. Попереднього договору Сторони беруть на себе обов`язок укласти Основний договір протягом трьох місяців з моменту введення Житлового будинку в експлуатацію, але, в будь-якому випадку, не раніше настання усіх наступних обставин: - \~ \~ \~ \~сплатою Покупцем 100 (ста) відсотків розміру Забезпечувального платежу згідно з Попереднім договором, та з урахуванням усіх можливих коригувань розміру Забезпечувального платежу; - \~ \~ \~ \~взаєморозрахунку між Покупцем та Продавцем за різницю між фактичною загальною площею Квартири та загальною проектною площею Квартири; - \~ \~ \~ \~державної реєстрації за Продавцем права власності на Квартиру, у порядку, визначеному законодавством України; - \~ \~ \~ \~повне та належне виконання Покупцем зобов`язань, визначених в Розділі 4 Попереднього договору; - \~ \~ \~ \~повне та належне виконання Покупцем зобов`язань, визначених в Розділі 6 Попереднього договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Покупцем умов Попереднього договору, що спричинило наявність відповідного зобов`язання; - \~ \~ \~ \~повідомлення Продавцем Покупця про готовність укласти Основний договір із зазначенням місця та часу його підписання. Згідно п.6.1 Попереднього договору, за невиконання або неналежне виконання умов попереднього договору, Сторони несуть відповідальність, визначену Попереднім договором та чинним законодавством України. За умовами п. 6.2 попереднього договору, сторони погодили, що під невиконанням або неналежним виконанням Стороною умов попереднього договору, вони мають на увазі: - відмову або ухилення від укладення Основного договору на визначених Попереднім договором умовах; - будь-які дії чи бездіяльність, що спричинюють за наслідок наявність у нотаріуса зобов`язання відмовити у посвідченні Основного договору; - невиконання або неналежне виконання будь-якого зобов`язання, вказаного у попередньому договорі. З п. 6.3 Попереднього договору вбачається, що у випадку односторонньої безпідставної відмови або ухилення Продавця від укладення Основного договору на визначених Попереднім договором умовах, або будь-яких дій чи бездіяльності Продавця або Повіреного продавця, що спричинюють за наслідок наявність у нотаріуса зобов`язання відмовити у посвідченні Основного договору, Покупець має право відмовитись від виконання Попереднього договору та від укладення Основного договору, а також вимагати розірвання Попереднього договору, шляхом укладення між Сторонами та нотаріального посвідчення відповідного Договору про розірвання (а.с. 13-18). Згідно платіжного доручення № 22436101 від 19 жовтня 2020 року позивач сплатив суму грошових коштів в розмірі 494311,13 грн. з зазначенням платежу забезпечувальний платіж згідно попереднього договору №СЗ.06.1.048 від 16 жовтня 2020 року купівлі-продажу квартири, одержувач коштів ТОВ «Сібіес Сейлз» (а.с. 19). З копії довідки ТОВ «Сібіес Сейлз» від 20 жовтня 2020 року, що видана [PERSON] вбачається, що він згідно Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 16 жовтня 2020 року, реєстровий № СЗ.06.1.048, станом на дату оформлення цієї довідки вніс забезпечувальний платіж у сумі 494311,13 грн. без ПДВ за квартиру в ЖК Зарічний, будівельна адреса: [ADDRESS] (а.с.20). Всупереч умовам п. 4.1.9 продавець в строки визначені п. 3.2 попереднього договору від 16 жовтня 2020 року, не завершив монтажно-будівельні роботи по шостій секції Житлового будинку та не передав квартиру за адресою: [ADDRESS] , 1-кімнатна квартира, проектна загальна площа 40,81 кв.м., в експлуатацію Покупцю, а також не уклав Основний договір. Позивач [PERSON] з 08 червня 2021 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.23). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.24, 25). З копії договору купівлі продажу квартири від 28 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.4 вказаного договору за домовленістю сторін продаж квартири вчинюється за ціною 100\~000,00 грн. (а.с. 26-17). Копіями квитанції від 16 жовтня 2020 року підтверджується здійснення позивачем валютно-обмінних операцій на суму 2000,00 доларів США, 3000,00 доларів США та 10000 доларів США (а.с.21,22). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За приписами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України). Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). За положеннями ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Так, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави). Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі №127/13491/21-ц. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. Під час судового розгляду встановлено, що позивач на виконання умов Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 16 жовтня 2020 року, який не був посвідчений нотаріально, передав відповідачу грошові кошти в розмірі вартості квартири 494311 грн. 13 коп. Оскільки Попередній договір від 16 жовтня 2020 року є нікчемним в силу вимог закону, то відсутні підстави вважати наявність між сторонами договірних правовідносин. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №947/26577/19. У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №357/8975/20. Встановлено, що спірні правовідносини не є договірними, тому заявлені позивачем позовні вимоги підлягаю вирішенню відповідно до статті 1212 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 494311 грн. 13 коп., переданих за нікчемним правочином, підлягають задоволенню відповідно до ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. За змістом ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Отже, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17. У зв`язку з отриманням відповідачем від позивача коштів за нікчемним договором у відповідача виник обов`язок негайно, тобто у момент отримання повернути їх позивачеві. Оскільки відповідач грошові кошти не повернув, у відповідача виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 58385 грн. 44 коп., інфляційне збільшення у розмірі 281310 грн. 88 коп. Позивач також просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди в розмірі 100000 грн. Суд вважає, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Згідно зіст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц. Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та об`єм заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь їх доведеності. При визначенні розміру компенсації позивачу моральної шкоди суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу позивачем, коштів на відновлення прав, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 15000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 9011 грн. 66 коп. ( 90% від 9340,07 грн. (судовий збір сплачений при зверненні до суду) = 8406,06 грн.+605,60 грн. (судовий збір за забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial