Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1214577 від 26.12.2024 року (а.с.13), звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 травня 2019\~року між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що утримує дитину самостійно, забезпечує її одягом, необхідними побутовими предметами та продуктами харчування, при цьому, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Між тим, дитина дорослішає і, відповідно, потреби зростають, а тому самостійно забезпечити дитині належний рівень життя позивачу з кожним роком все складніше. Виходячи з\~вищенаведеного,\~позивач просить\~суд стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання доньки\~ [PERSON] ,\~у розмірі\~1/4\~частини від\~усіх видів\~заробітку (доходів)\~відповідача [PERSON] \~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму,\~встановленого для\~дитини відповідного\~віку,з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24 січня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.21). У судове засідання позивач [PERSON] і її представник адвокат Усенко А.В. не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.23-24, 30-31). Разом з тим, позивачем і представником позивача було подано до канцелярії суду заяви про розгляд справи за відсутності як позивача, так і представника позивача, позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечують (а.с.26, 27, 33). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК\~України та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (а.с.25, 32). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та проти заявлених [PERSON] позовних вимог від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2019 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, про що Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від\~25 травня 2019 року, та складено відповідний актовий запис № 86. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (з.б.а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 грудня 2019 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої вказаний [PERSON] (а.с.10). Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За правилами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правовою нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У добровільному порядку питання щодо надання аліментів сторони по справі не вирішили. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 15 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Також, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4) ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Аналізуючи вищевикладене, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат, у даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За\~відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за заявленими позовними вимогами в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, із матеріалів позовної заяви вбачається, що 18.12.2024 року між позивачем [PERSON] і адвокатом Усенко А.В. було укладено Договір про надання правової допомоги, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.7). Також повноваження представника у даній справі підтверджуються ордером на надання правничої допомоги серії АР № 1214577, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.13). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). Представником позивача адвокатом Усенко А.В. на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 26.12.2024 року та акт здачі-прийняття наданих послуг від 26.12.2024 року (а.с.5, 6). Вищенаведені документи судом може бути оцінено як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. В той же час, дослідивши докази на підтвердження витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом Усенко А.В., складність справи, яка розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, а також час, витрачений адвокатом на надання послуг, суд приходить до висновку, що понесені позивачем [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 2000 гривень. Отже, суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є надто завищеними та неспівмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних адвокатом робіт. Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.07.2020 року у справі № 915/1654/19. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, виходячи із засад об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає достатньою компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 2000 гривень. Підстав для стягнення з відповідача ще додатково 2500 гривень суд не вбачає. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд враховує, що за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами. Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 16.11.2018 року (а.с.12), а тому, на підставі п. 13) ч.\~1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а отже відповідач також звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищенаведеного, судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести за рахунок держави. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved