Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» звернулось до Пирятинський районний суд Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію посилаючись на те, що з 01.01.2019 року на виконання пункту 13 розділу XVII Прикінцевих та перехідних положеньЗУ «Про ринок електричної енергії» ПАТ «Полтаваобленерго» відокремило зі свого складу постачальника електричної енергії ТОВ «Полтаваенергозбут», яке згідно отриманої ліцензії здійснює діяльність з постачання електричної енергії споживачам та є окремою юридичною особою. [PERSON] є споживачем електричної енергії та перебуває у договірних відносинах з ТОВ « Полтаваенергозбут » в Полтавського центру обслуговування споживачів. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не сплачує за надані послуги з електропостачання, чим порушує права ТОВ «Полтаваенергозбут ». За період з 01.09.2021 по 01.01.2022 виникла заборгованість за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № [NUMBER] в сумі 2 319,12 грн., що і слугувало підставою зверненням з даним позовом. Ухвалою Пирятинського районного суду м. Києва Полтавської області від 26 серпня 2024 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Провадження у справі відкрито 11.10.2024, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «Полтаваенергозбут» не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в заочному провадженні. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву відповідно до норм ст.178 ЦПК України не надала, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надходило. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що з 01.01.2019 [PERSON] є споживачем електричної енергії та отримує послуги з постачання електричної енергії від АТ «Полтаваобленерго» за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. 01.01.2019 [PERSON] приєдналася до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 1220179771 шляхом споживання електричної енергії по об`єкту розташованому за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником зазначеної квартири, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до пункту 2.1 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за ІЕС-кодами, зазначеними у заяві-приєднання, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та обраної комерційної пропозиції, яка є додатком 3 до цього договору. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 № 312 затверджено форму заяви-приєднання. Згідно пункту 2 цієї Постанови укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Між ТОВ «Полтаваенергозбут» та [PERSON] виникли правовідносини з надання послуг постачання електричної енергії, згідно яких постачальник ТОВ «Полтаваенергозбут» продає електричну енергію споживачу [PERSON] для забезпечення потреб електроустановок споживача, розташованих за адресою: [ADDRESS] , а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі. Однак, цей договір відповідачем не виконано, борг у повному обсязі не погашений. За період з 01.09.2021 по 01.01.2022 відповідач споживала електричну енергію, а оплату за неї здійснювала не в повному обсязі, чим порушила свої зобов`язання за договором про постачання електроенергії постачальником універсальних послуг перед TOB «Полтаваенергозбут» внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2 319,12 грн., що підтверджується розрахунком, заборгованості за спожиту електричну енергію та її оплату. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі послуги з постачання та розподілу електричної енергії. В ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Разом з тим індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За нормами ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну, теплову енергію та інші послуги) стягується за затвердженими у встановленому порядку тарифами, а статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату за комунальні послуги. Положеннями статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають з договору найму житлового приміщення. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси,передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до вимог статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Доказів, щоб спростовували розмір заборгованості відповідача перед позивачем, суду не надано. З огляду на викладене, суд вбачає заявлені вимоги обґрунтованими, та не спростованими відповідачем належними та допустими доказами, а тому позов підлягає задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved