Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник позивача - адвокат Бондаренко С.А., через систему «Електронний суд» звернувся в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову представник позивача - адвокат Бондаренко С.А. зазначив, що [PERSON] з 2016 року перебував у цивільному шлюбі з громадянкою Республіки Молдова [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] та [PERSON] . Починаючи з 2019 року відносини між позивачем та відповідачем зіпсувались, стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, відсутні спільні інтереси, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного. Крім того представник позивача зазначив, що місце знаходження [PERSON] невідомо, більше ніж п`ять років діти не бачили матір. Згідно інформації ресурсу OpenDataUA, [PERSON] розшукується Суворовським відділом поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 13 листопада 2022 року, за обвинуваченням ч. 2 ст. 185 КК України (ухвала суду про дозвіл на затримання з метою приводу від 29 травня 2024 року). Згідно змісту позовної заяви через відсутність на час народження дітей у відповідачки будь-яких документів, вона не мала можливості в порядку ст. 135 СК України зареєструвати їхнє народження, а в подальшому вона виїхала з України в невідомому напрямку, покинула позивача і дітей, місце її знаходження невідоме. З того часу діти проживають разом із позивачем. Представник позивача також зазначив, що у зв`язку з тим, що діти не мали будь-яких документів, що є перешкодою для влаштування дітей в подальшому в садочок або в шкільні заклади, тому позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про встановлення фактів народження дітей та визнання батьківства. Судово-медичною молекулярно-генетичною експертизою, встановлено з високою вірогідністю 99,98 та 99,99% що батьком хлопчиків є [PERSON] , [INFO] . Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року (справа №505/2333/22), встановлено факт народження дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визнано [PERSON] батьком дітей та [PERSON] матір`ю, зобов`язано Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), провести державну реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та видати відповідні свідоцтва про народження, де в графі мати записати [PERSON] а батьком - [PERSON] . В подальшому, рішенням Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області від 17 травня 2024 року №154 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Згідно листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Куяльницької сільської ради Подільського району» від 12 червня 2024 року, при укладенні договорів на медичне обслуговування населення був присутній батько. Згідно інформації ліцею №7 Подільської міської ради Подільського району Одеської області вих. №351 від 18 червня 2024 року, під час подання документів до ліцею був присутній батько. Представник позивача зазначив, що наведе свідчить про винну поведінку відповідачки стосовно малолітніх дітей, яка полягає в тому, що вона нехтує обов`язками матері по забезпеченню дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, створення належних умов для проживання, а також спілкування з дітьми в необхідному обсязі, а тому у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків просив позбавити відповідачку батьківських прав. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху й надано строк у десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також судом вирішувалося клопотання представника позивача про виклик в судове засідання чотирьох свідків. Під час судового розгляду, у зв`язку з тим, що свідок [PERSON] , [INFO] погано розуміє українську мову, за клопотанням представника позивача, яке підтримав і позивач, було вирішено допитати лише інших трьох свідків, а саме: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бондаренка С.А. про поновлення строку на подання та долучення додаткових доказів. Крім того, ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача - адвокат Бондаренко С.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подала. Представник служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області Замкова В.П. позов підтримала, просила його задовольнити, повідомила, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримує. Також пояснила, що відсутність мами в житті дітей створює їм труднощі та перешкоди, зокрема в отриманні дітьми реєстраційного номеру облікової картки платника податків, а також зазначила, що для отримання паспорту громадянина України потрібні оригінали документів матері. Представник Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засіданні не з`явився. В.о. начальника Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану М.Мальована подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу, а також зазначила, що у задоволенні позовних вимог не заперечують. Допитаний судом свідок [PERSON] , який близько 26 років проживає в с.Чубівка, Подільського району, Одеської області показав, що до 2022 року позивач [PERSON] проживав у цьому ж селі і йому відомо, що відповідачка кинула свого чоловіка та дітей, коли одному синові було близько року, а іншому - близько двох років. Свідок [PERSON] , [INFO] показав, що позивач не є його ні родичем, ні сусідом, він знає [PERSON] ще з «пелюшок» наймолодшого його сина, позивач працював з ним як помічник, допомагав йому коли це було потрібно, востаннє допомагав близько шести місяців тому. Крім того показав, що йому відомо зі слів інших та самого позивача, що [PERSON] сам виховує дітей. Свідок [PERSON] , [INFO] показала, що [PERSON] просто знайомий її чоловіка, знає його близько 5-6 років, вони з чоловіком знали тітку позивача. Також показала, що з мамою дітей не знайома, нічого не бачила, знає, що її просто не має і все. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] від 04 квітня 2024 року, з відміткою «запис поновлено», матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] від 04 квітня 2024 року, з відміткою «запис поновлено», матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно витягів з реєстру територіальної громади - Куяльницька територіальна громада, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за заявою законного представника [PERSON] з 28 травня 2024 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області від 17 травня 2024 року №154 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Згідно декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладені стосовно [PERSON] та [PERSON] , довіреною особою останніх зазначено [PERSON] , що підтверджується матеріалами позову та копіями відповідних декларацій. З матеріалів справи також вбачається, що 08 квітня 2024 року [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, та надано їм відповідні реєстраційні номера облікових карток платників податків, що в свою чергу спростовує доводи представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області [PERSON] стосовно існування перешкод в оформленні для дітей реєстраційного номера облікової картки платника податків. До позовної заяви представником позивача було долучено також відповідь на адвокатський запит, надану директором ліцею №7 Подільської міської ради О.Ларіоновою №352 від 18 червня 2024 року, згідно якої [PERSON] та [PERSON] зараховані до 1 класу ліцею №7 Подільської міської ради для навчання у 2024-2025 навчальному році. Разом з тим, з наданих позивачем в судому засіданні пояснень було з`ясовано, що діти позивача не навчаються у ліцеї №7 Подільської міської ради, молодший син позивача [PERSON] відвідує садочок, а старший син - [PERSON] навчається в ліцеї №5 Подільської міської ради. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 07 жовтня 2024 року, виданої Головою квартального комітету м. Подільськ, Одеської області О.Нежалєєвою, [PERSON] , [INFO] з 2022 року проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району, Одеської області №3676 від 19 листопада 2024 року з 2019 року [PERSON] з родиною не проживає, і станом на момент складення висновку її місцеперебування невідомо, що унеможливлює виконання нею батьківських обов`язків, а тому є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, даних у пунктах 15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини. Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною. Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Відповідно до положень статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Так, відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно змісту позовної заяви сторони з 2016 року проживали разом. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей, стосовно яких порушено питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. При цьому, вказуючи на те, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки стосовно малолітніх дітей, а саме нехтує обов`язками матері по забезпеченню дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, створення належних умов для проживання, а також спілкування з дітьми в необхідному обсязі, [PERSON] не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували ці обставини. Фактично доводи позивача та його представника про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків базуються лише на їхніх твердженнях. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їхнім вихованням і розвитком займається батьком, не свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їхньому утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Судом не встановлено, що відповідачка є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно її дітей. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьками дитини конфлікту, що може мати тимчасовий характер, також не є підставою для позбавлення цих прав. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Позивачем, не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що мати дітей особливо неблагонадійна і спілкування з нею буде суперечити інтересам дітей. Таким чином, надані позивачем та досліджені судом докази жодним чином не вказують на наявність в діях [PERSON] винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, або жорстокого поводження з дитиною, які б давали підстави суду застосувати до неї крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав. Також відсутні дані про негативний вплив [PERSON] на дітей. Оцінюючи в сукупності усі докази, наявні в матеріалах справи, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району, Одеської області №3676 від 19 листопада 2024 року, згідно якого позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є доцільним. Даний висновок не містять достатнього обґрунтування щодо необхідності безумовного позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, не містять даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка взагалі не здійснює своїх батьківських обов`язків. Вказаний висновок фактично ґрунтуються на показаннях позивача [PERSON] , який зацікавлений в розгляді справи та яким суд надав оцінку і визнав недостатніми для висновку про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Вказаний висновок оцінюються судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Згідно ст.12 Конвенції ООН «Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, разом з тим, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід попередити про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed