Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] \~29\~лютого 2024\~року звернулася\~до суду\~із позовом\~до [PERSON] ,\~Подільської міської\~ради Подільського\~району Одеської\~області,\~та проситьвизнати дійсним договір купівлі-продажу тимчасової споруди торгівельного призначення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , укладений в усній формі у вигляді розписки від 15.05.2022 між [PERSON] (покупець) та [PERSON] , [INFO] , згідно з яким [PERSON] (продавець) продала, а [PERSON] купила тимчасову споруду торгівельного призначення за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею, право власності на самовільно реконструйовану нежитлову будівлю під літ. «А», загальною площею 29,3 кв. м. яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] уклала письмову угоду з [PERSON] про те, що вона придбала, а [PERSON] продала їй за 3 000 доларів США тимчасову споруду торгівельного призначення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та остання зобов`язалася оформити цю угоду в нотаріальному порядку. Однак станом на сьогодні [PERSON] відмовляється оформити цю угоду в нотаріальному порядку, стверджуючи при цьому, що вона свою тимчасову споруду торгівельного призначення продала позивачу, чим на її думку виконала свої зобов`язання в повному обсязі, та йти до нотаріуса немає необхідності, що призвело до неможливості оформлення вищевказаної угоди в нотаріальному порядку. На сьогодні у позивача відсутня можливість оформити вищевказану угоду в нотаріальному порядку та захистити свої майнові права. Крім того, у 2021 році позивач реконструювала тимчасову споруду торгівельного призначення під нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,3 кв. м. Зазначає, що згідно технічного паспорту не було порушено Державних санітарних, протипожежних та будівельних норм і правил, а також прав інших осіб, власників суміжних земельних ділянок, тому вважає, що вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно та не порушення при цьому прав інших осіб. Дані обставини змушують позивача звернутися до суду за захистом свого права власності з відповідними позовними вимогами. Позивач у судове засідання не з`явилася та надала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, на заявлених позовних вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій вказала, що позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити за її відсутності. Представник Подільської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності, при винесення рішення просив покладатися на розсуд суду. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до пункту 1 частини 2 стаття 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно ст.\~177\~ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст.\~190\~ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ст. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладання договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що 15 травня 2022 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] , [INFO] (продавець), згідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила тимчасову споруду торгівельного призначення за адресою: [ADDRESS] , за 3000,00 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою від 15 травня 2022 року. Таким чином, позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію тимчасову споруду торгівельного призначення за адресою: [ADDRESS] , придбаної за укладеним договором купівлі-продажу, оскільки договір купівлі-продажу не складено у формі, передбаченої чинним законодавством, а саме його нотаріальне посвідчення. Згідно технічного паспорту на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який виготовлено станом на 06 лютого 2024 року ФОП [PERSON] , за [PERSON] значиться нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,3 кв.м. Відповідно до довідки КП «Інвентаризатор» за № 60 від 14.02.2024, було виконано обстеження, за результатами якого встановлено: об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідає вимогам ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі», затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 19.01.2009 № 4 та ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 № 104 та не порушує прав власників суміжних земельних ділянок. Згідно матеріалів архівної справи № 3, виготовленого КП «Інвентаризатор», побудована у 1967 році та проведена реконструкція в 2021 році. Загальна площа обстежувальних приміщень нежитлової будівлі складає 29,3 кв.м. Таким чином, за результатами проведеного обстеження об`єкта, стан несучих та огороджувальних конструкцій оцінюється як придатний до нормальної експлуатації та відповідає вимогам ДБН, та придатна для використання в якості нежитлової будівлі. Згідно договору на право тимчасового розміщення об`єкта комерційної діяльності на території Подільської міської територіальної громади від 07.04.2023, укладеного між Подільською міською радою Подільського району Одеської області та ФОП [PERSON] строком на 5 (п`ять) років, позивачем було набуто право оренди земельної ділянки площею 0,0028 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно звіту про оцінку майна СПД [PERSON] від 12.03.2024, оціночна вартість нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,3 кв.м., станом на 12.03.2024 становить 86 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Зобов`язання припиняється, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально посвідчено, є підстави для визнання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до розписки, дійсним, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, за змістом ст.ст. 316, 317\~ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст.\~376\~ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України. Так, в розумінні ч. 1 ст.\~376\~ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Судом встановлено, що нежитлова будівля по [ADDRESS] позивачем реконструйовано самовільно. П. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого Постановою КМУ\~№ 461\~від 13.04.2011 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. П. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Дослідивши наявні докази по справі та враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що самочинне будівництво було здійснено позивачем [PERSON] без передбаченого законом дозволу, однак з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Відповідно до ч. 2 ст.\~331\~ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). В разі якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Позивач не може в адміністративному порядку вирішити питання про визнання за нею права власності на самовільно реконструйовану нежитлову будівлю під літ. «А», загальною площею 29,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки дане нерухоме майно відповідно до ч. 1 ст.\~376\~ЦК України є самочинним будівництвом. Враховуючи, що самовільно реконструйована нежитлова будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та не порушує права інших осіб, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved