Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у житті дитини не приймає,не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про її здоров`я, матеріально не утримує. Повне утриманням і забезпечення сина здійснюється особисто позивачем. Відповідачка є особою без громадянства, дитина проживає разом із позивачем з 2019 року. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, позбавити відповідачку батьківських прав. Під час судового розгляду позивач позов підтримав, просив задовольнити. Також повідомив суду, що відповідачка вочевидь проживає на тимчасово окупованій території, не має будь-яких документів, крім свідоцтва про народження і не виїхала. До початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, мати за ініціативою дитини спілкувалася з нею по телефону. Проте процес спілкування мав формальний характер і дитина з часом відмовилась від спілкування з матір`ю. На сьогодні жодного спілкування між дитиною і матір`ю не має. Просить не стягувати з відповідачки аліменти на утримання дитини. Відповідачка у судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася через розміщення інформації про судове засідання на Веб-сайті суду, оскільки зареєстроване місце її проживання знаходиться на тимчасово окупованій території України. Представник органу опіки та піклування в особі Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, просив розглянути у справу у їх відсутність. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. З матеріалів позовної заяви вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис про народження від 19.05.2016 № 83, зареєстрований Каховським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, свідоцтво про народження (повторно) серії [NUMBER] . Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 18.07.2016 у справі № 655/392/16-ц позов [PERSON] (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Горностаївської районної державної адміністрації Херсонської області, Каховський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області) до [PERSON] про визнання батьківства - задоволено, визнано [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Гайворон Кіровоградської області, індивідуальний ідентифікаційний номер - [NUMBER] , батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16.01.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Горностаївська районна державна адміністрація Херсонської області, Каховська районна державна адміністрація Херсонської області, Любимівська селищна рада Каховського району Херсонської області, як органи опіки та піклування - про зміну прізвища дитини задоволено. В актовому записі про народження [PERSON] , зареєстрованому 19 травня 2016 року за № 83 Каховським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області, частково змінити відомості про дитину, зазначивши її прізвищем « [PERSON] ». Підставою зміни прізвища дитини судом стало те, що малолітній більше року постійно проживає разом із батьком, а мати дитини є особою без громадянства та не має документів на право постійного проживання на території України, тому зміна прізвища відповідає інтересам дитини. Під час судового розгляду справи у Каховському міськрайонному суді Херсонської області мати дитини [PERSON] позов не визнала, повідомивши про наступні обставини. Батьківство [PERSON] встановлено на підставі рішення суду. Влітку 2017 року дитина захворіла, в зв`язку із чим була госпіталізована. В лікарні разом із сином перебував [PERSON] . По закінченню лікування без її згоди батько забрав малолітнього та вивіз до своїх батьків в м. Гайворон. З цього часу відповідач намагалася побачити дитину, проте в цьому їй перешкоджав позивач. Наразі дитина проживає в сім`ї [PERSON] , через що вона не приймає участі у вихованні та утриманні сина. За вказаних обставин відповідач просила відмовити в позові. З висновку Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.09.2024 року № К.1782 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи згідно з довідкою управління соціального захисту населення у Малиновському районі м. Одеси від 11.04.2023 № 5137-5002703516, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає разом із малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 09.08.2024, складеного органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, житлово-побутові умови задовільні, для дитини створені умови для виховання та розвитку. [PERSON] відповідально ставиться до виховання, розвитку та здоров`я дитини. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дітям, укладена з лікарем КНП "Дитяча міська поліклініка № 6» Одеської міської ради [PERSON] батьком [PERSON] від 19.01.2023. Згідно з характеристикою Одеського ліцею № 100 Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , навчається у закладі з 1-го класу. За час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитина. Має високі досягнення у навчанні, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дуже дружня, добра дитина, має лідерські здібності. Батько, [PERSON] , бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет, забезпечує високий рівень навчання сина. Мати, [PERSON] , у вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, батьківські збори не відвідує, успіхами сина не цікавилась. Згідно з характеристикою сусідів: [PERSON] , [PERSON] , родички [PERSON] батько малолітнього, [PERSON] , характеризується позитивно, сам займається вихованням дитини, відводить його до школи, разом відвідують бібліотеку та різні гуртки. [PERSON] ввічливий та привітний хлопчик, завжди має охайний вигляд. Мати участі у вихованні, утриманні сина не приймає. Згідно з протоколом бесіди з малолітнім [PERSON] від 09.08.2024, складеного спеціалістами органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради за допомогою телефонного зв`язку у присутності батька дитини та з його дозволу, [PERSON] розповів, що перейшов до 2-го класу, улюблені предмети математика та фізкультура, має багато друзів. Вважає своєю сім`єю батька, бабусю, дідуся. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання сина самоусунулася, за місцем проживання сина не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до листа Служби у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації від 01.08.2024 № 43-03-01/11-1434/0/24, відомості щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , відсутні та надати інформацію щодо її фактичного місця проживання неможливо, у зв`язку з тимчасовою окупацією Каховського району Херсонської області. У зв`язку із викладеним, орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, вважає доцільним позбавлення батьківських прав[PERSON] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачка не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`ям та займатись її вихованням. Наданий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав наданий за невеликий проміжок строку проживання позивача разом із дитиною на території м. Одеси, а саме з 11 квітня 2024 року. З висновку не вбачається, що мати дитини систематично, свідомо та постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків; висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та передчасним. Вказаний висновок органу опіки має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Крім того, вказаний висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав, тому суд при прийняття рішення не приймає його до уваги. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дитини. Крім того, суд враховує те, що в країні введено воєнний стан, відповідачка проживає на тимчасово окупованій території і позбавлена можливості з об`єктивних причин у повній мірі реалізувати свої права і виконати обов`язки. А також на те, що позивач не звертався до суду із заявою або позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. Одночасно, як стверджує позивач, до початку збройної агресії РФ мати спілкувалася з сином по телефону та виїхати не має можливості вочевидь у зв`язку з тим, що не має документів, які посвідчують особу. Суд звертає увагу на наявність спору між сторонами щодо місця проживання дитини, що вбачається з рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16.01.2019 року, а також на те, що більшість письмових доказів щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, видані у 2024 році і засвідчують факти після початку введення в країні воєнного стану. Тим більше згідно із позицією Верховного Суду (постанова від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19) перебування батька / матері на тимчасово окупованій території є об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Отже, суду не надано переконливих доказів щодо доцільності позбавлення батьківських прав[PERSON] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed