Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

У грудні 2024 року МТСБУ звернулося до суду із вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 31.10.2016 року приблизно о 11 год. 55 хв., в м. Києві по пр. Ватутіна, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2016, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди Відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, водій пошкодженого автомобіля «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] - 31.10.2016 року повідомив, Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] », склала: 26 360 грн 30 коп. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі: 26 360 (двадцять шість тисяч триста шістдесят) грн. 30 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 31.03.2017. Крім того, Позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі: 620 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 02.12.2016. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 26 980 грн 30 коп. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. 25.04.2017 року [PERSON] було подано заяву, в якій останній просив Моторне (транспортне) страхове бюро України про можливість погашення заборгованості частинами. 11.05.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про порядок повернення коштів, згідно якого боржник зобов`язаний сплатити Кредитору суму заборгованості протягом 27 місяців за графіком з можливістю дострокового погашення боргу. Відповідно до карточки рахунку Позивача в період з 19.08.2017 року по 14.08.2019 року Відповідач визнав даний борг та сплачував заборгованість частинами, а всього 19 240 грн. Таким чином, залишок заборгованості складає 7 740 грн 30 коп. Однак в подальшому ніяких дій зі сторони Відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. З урахуванням вищезазначеного, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня внесення останнього платежу Відповідачем - 15.08.2019 року та до дня подання позовної заяви до суду - 18.12.2024 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 5 526 грн 65 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 15.08.2019 року по 10.12.2024 року складає 1 242 грн 48 коп. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.12.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Судом встановлено, що 31.10.2016 року приблизно о 11 год. 55 хв., в м. Києві по пр. Ватутіна, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2016, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди Відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, водій пошкодженого автомобіля «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] - 31.10.2016 року повідомив, Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] », склала: 26 360 грн 30 коп. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі: 26 360 (двадцять шість тисяч триста шістдесят) грн. 30 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 31.03.2017. Крім того, Позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі: 620 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 02.12.2016. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 26 980 грн 30 коп. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. 25.04.2017 року [PERSON] було подано заяву, в якій останній просив Моторне (транспортне) страхове бюро України про можливість погашення заборгованості частинами. 11.05.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про порядок повернення коштів, згідно якого боржник зобов`язаний сплатити Кредитору суму заборгованості протягом 27 місяців за графіком з можливістю дострокового погашення боргу. Відповідно до карточки рахунку Позивача в період з 19.08.2017 року по 14.08.2019 року Відповідач визнав даний борг та сплачував заборгованість частинами, а всього 19 240 грн. Таким чином, залишок заборгованості складає 7 740 грн 30 коп. Однак в подальшому ніяких дій зі сторони Відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. З урахуванням вищезазначеного, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня внесення останнього платежу Відповідачем - 15.08.2019 року та до дня подання позовної заяви до суду - 18.12.2024 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 5 526 грн 65 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 15.08.2019 року по 10.12.2024 року складає 1 242 грн 48 коп. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим суб`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено право особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений. Згідно із ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV (із змінами і доповненнями) страховик має право у випадках, передбачених Законом, звернутись з регресною вимогою до особи, яка допустила порушення Закону, що надають право регресу для страховика. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, МТСБУ відшкодувало шкоду, яка була спричинена дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право регресної вимоги обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позов в частині стягнення збитків в порядку регресу в розмірі 7 740 грн 30 коп. підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частини першої статті 509 ЦК України). Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми права нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять у склад грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц). Судом встановлено, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язання, що не відповідає загальним засадам зобов`язального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з моменту наявності самого факту прострочення. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23). З урахуванням того, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо сплати на користь позивача завданих збитків в порядку регресу, суд приходить до висновку, що на користь позивача також підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин та їх неналежного виконання відповідачем, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: збитки в порядку регресу в розмірі 7 740 грн 30 коп., 3 % річних у розмірі 1 242 грн 48 коп. та інфляційні втрати у розмірі 5 526 грн 65 коп., а всього 14 509 грн 43 коп. тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 986992 від 18.12.2024 про сплату судового збору у сумі 3 028 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved