Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Бєлєвцова Ольга Олегівна звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: -припинити режим спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/4 частини житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23 листопада 2002 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали у [PERSON] 1/2 частини у праві власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , за 3500 грн. 00 коп. В подальшому на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2013 року у справі № 2034/12269/2012 шлюб між сторонами розірвано. На даний час у сторін наявний спір з приводу нерухомого майна. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.05.2024 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.12.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позові, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Свідок [PERSON] пояснила, що є колишньою невісткою позивачки. Сторони перебували у шлюбі близько 10 років, разом не мешкають близько 10 років. Спочатку жили у батьків чоловіка, потім купили маленький будинок в [ADDRESS] . Будинок придбаний за кошти позивачки, яка завжди працювала, чоловік не працював. На теперішній час в будинку проживає відповідач. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 23 листопада 2002 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований шлюб, про що Безлюдівською селищною радою Харківського району, Харківської області було зроблено актовий запис № 50. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Відділом запису актів громадянського стану Безлюдівської сільської ради Харківського району 12 червня 2003 року, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області 31 липня 2009 року. [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали у [PERSON] 1/2 частини у праві власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , за 3500 грн. 00 коп. Від імені подружжя та в інтересах сім`ї у правочині покупцем виступив [PERSON] , він уклав з [PERSON] 11 квітня 2006 року письмовий договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з відсутністю у [PERSON] правовстановлюючих документів на житловий будинок після смерті спадкодавця [PERSON] , вказаний договір не був нотаріально посвідченим. З огляду на вказане право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] було визнано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року у справі № 4.3/2-3144, що підтверджується відповідним рішенням та виданим КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 серпня 2006 року № 11559038. [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується: Паспортом громадянина України на ім`я [PERSON] ; Паспортом громадянина України на ім`я [PERSON] ; Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 52 від 28 січня 2020 року, яка видана Виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області; Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 230 від 13 липня 2020 року, яка видана Виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2013 року у справі № 2034/12269/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до пункту 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11\~спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Відповідно до ч. 3 та 4\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до вимог частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 6 березня 2019 року у справі №317/3272/16ц, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісним та зводяться до зловживання правом. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2018 року (справа №654/1528/17). Як встановлено в судовому засіданні в період шлюбу сторін придбано житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем не спростовано придбання спірного будинку за спільні кошти сторін, доказів придбання спірного будинку за власні кошти відповідачем не надано. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із змісту ст. 386 цього Кодексу власник має право звернутися до суду з вимогою про захист свого права. Крім того, згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином під час перебування у шлюбі сторонами було придбано право власності на 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Вказаний правочин був вчинений Відповідачем за погодженням з Позивачем, за її згоди, за спільно нажиті кошти та в інтересах їх сім`ї. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість припинення спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на (одну другу) частин житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , та необхідність визнання за [PERSON] , права власності на частину спірного житлового будинку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 968,96 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved