Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє представник Романенко Г.М., звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту, в якому просять зняти арешт (архівний запис) на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , накладений Постановою б/н від 29.09.2003 р. виконавчої служби Ірпінського УЮ, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) 05.07.2004 р. за реєстраційним номером обтяження: № 51012, реєстратором: Ірпінська міська державна нотаріальна контора 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Центральна, 55, власник: [PERSON] , Архівний номер: 6126157 КІЕV9999, архівна дата: 03.10.2003, дата виникнення: 03.10.2003, № реєстру: 222/03-2043, внутр. № 5701FB242BF451334848, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис з реєстраційним номером 51012 від 05.07.2004 року. В обґрунтування позову зазначено, що власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] - 1/8 частки; [PERSON] - 1/8 частки; [PERSON] - 1/8 частки; [PERSON] - 1/8 частки. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в БТІ (в порядку чинному на момент реєстрації) до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Факт реєстрації права власності на е майно підтверджується листом КП «Бучанський сервіс-центр документ». Вказує, що [PERSON] мав намір укласти правочин щодо відчуження своєї частини квартири, однак з`ясувалось, шо на квартиру накладено арешт. Відомості про арешт внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 51012. 29.09.2003 року виконавчою службою Ірпінського УЮ була винесена Постанова б/н про арешт майна, а саме: 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Власником вказаний боржник [PERSON] , дата виникнення арешту 03.10.2003 року. На звернення [PERSON] для з`ясування причини арешту, Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області 30.05.2024 року надав відповідь, що згідно пошуку ВД/ВП, встановлено, що щодо боржника [PERSON] дійсно перебували виконавчі листи від 26.12.2007 р., 26.11.2007 р., 30.10.2008 р., 29.11. 2011 р. та 19.11.2013 р., однак по них виконавчі провадження завершені. В листі також повідомили, що за пошуковою інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено відсутність щодо [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відкритих виконавчих проваджень. У звязку з чим, рекомендували [PERSON] звернутися з питанням щодо зняття арешту з майна до суду. Зауважує, що підставу та особу стягувача з`ясувати не має можливості, оскільки документи по вказаному провадженню за 2003 рік не збереглися, в зв`язку із терміном зберігання. Окрім того, в ніч з 26 на 27 травня 2004 року в приміщенні Ірпінського міського суду сталася пожежа, тому з`ясувати чи розглядалась справа та чи видавався виконавчий лист в 2003 році щодо арешту на квартиру [ADDRESS] , або на майно, що належало [PERSON] є неможливим. З якої причини державний виконавець не зняв арешт з майна, позивачам невідомо. Окрім того, 1/3 частина квартири [ADDRESS] ніколи не належала та не була зареєстрована за [PERSON] . Тобто державний виконавець у процесі виконання виконавчого провадження, або неналежно виконав свої обов`язки щодо з`ясування яке майно належить боржнику, або допустив описку та невірно вказав номер квартири, яка належала боржнику. Звертає увагу, що [PERSON] дійсно проживає у будинку [ADDRESS] , проте в квартирі за іншим № 48. Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженням об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо власників квартири [ADDRESS] вбачається, що 1/3 квартири належить [PERSON] згідно договору дарування від 26.12.2023 року. В той же час було ще два договору дарування: 28 квітня 2021 року [PERSON] подарував 1/3 частини вказаної квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.04.2021 р., [PERSON] ; [INFO] [PERSON] , подарував 1/3 частини вказаної квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право власності 17.11.1994 р., [PERSON] . Тобто на сьогоднішній день [PERSON] є власником всієї квартири [ADDRESS] . Отже, [PERSON] ніколи не був співвласником квартири [ADDRESS] , а тому накладення арешту на 1/3 частину квартири, як на майно боржника [PERSON] є неправомірним. В свою чергу, [INFO] [PERSON] , що був вказаний як боржник, помер. У зв`язку з чим, позов пред`являється до наступного власника його 1/3 частки квартири, а саме до [PERSON] . 25 червня 2024 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву було залишено без руху з зазначенням недоліків та наданням позивачам строку для їх усунення. У встановлений строк позивачі усунули виявлені недоліки. Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 23 січня 2025 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачі не з`явилися. Від представника позивачів, адвоката Романенко Г.М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, судові витрати з відповідача просять не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши до суду клопотання про розгляд справи без її участі, проти зняття арешту не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками (по 1/8 частки кожен) квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.03.1999 року та копією договору купівлі продажу частини квартири від 15.05.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Запісочною О.А., зареєстрованим в реєстрі за № 3-3460, у відповідності до якого [PERSON] є власником іншої 1/2 частки вказаної квартири. [INFO] [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим змінила дошлюбне прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого (повторно) Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 12 квітня 2017 року. Факт реєстрації права власності на [ADDRESS] за вказаними особами підтверджується також копією листа Комунального підприємства «Бучанський сервіс-центр документ» № 363/06/24 від 12 червня 2024 року, з якого вбачається, що КП «Бучанський сервіс-центр документ» (раніше - Бучанське БТІ) у відповідь на звернення № 363 від 07.06.2024 року повідомляє, що згідно даних (станом на 01.01.2013 року), які містяться в інвентаризаційній справі № 2569, право власності на квартиру [ADDRESS] ) зареєстровано: 1/8 частина квартири за [PERSON] ; 1/8 частина квартири за [PERSON] ; 1/8 частина квартири за [PERSON] ; 1/8 частина квартири за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] від 30.03.1999 р., виданого виконавчим комітетом Ірпінської міської ради згідно з розпорядження № 4 від 06.01.1999 р. (книга № 22 сторінка № 467 реєстровий № 45 від 13.05.1999 р.); 1/2 частина квартири за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ірпінською ДНК 17.05.2000 р. за р. № 3-3460 (книга № 22 сторінка № 467 реєстровий № 45 від 02.06.2000 р.). Із вказаної відповіді вбачається також, що відомостей про реєстрацію в електронному РПВН - немає; дані про арешти/обтяження в справі відсутні; відомості щодо зміни адреси -відсутні. Поряд з цим, згідно інформаційної довідки № 382452393 від 11.06.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається наявність обтяження - арешту (архівний запис) на 1/3 частини квартири [ADDRESS] ; зареєстрований 05.07.2004 за № 51012, реєстратором: Ірпінська міська державна нотаріальна контора, 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Центральна, 55; підстава обтяження: постанова б/н від 29.09.2003 р. виконавчої служби Ірпінського УЮ; власник: [PERSON] ; Архівний номер: 6126157 КІЕV9999, архівна дата: 03.10.2003, дата виникнення: 03.10.2003, № реєстра: 222/03-2043, внутр. № 5701FB242BF451334848. У зв`язку з наведеним, [PERSON] звернувся до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою щодо надання інформації про арешт зазначеного майна. Згідно копії\~відповіді Ірпінського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Бучанському\~районі Київської\~області Центрального\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Київ)\~за вих.\~№ 20075\~від 30.05.2024\~вбачається,\~що перевіркою\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно.\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~суб`єкта,\~встановлено що\~на 1/3\~квартири,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~накладено арешт\~на [PERSON] ,\~підставою обтяження\~якого є:\~постанова б/п\~від 29.09.2003,\~видана Виконавчою\~службою Ірпінського\~УЮ,\~реєстраційний номер\~обтяження 51012.\~Згідно пошуку\~ВД/ВП\~встановлено,\~що щодо\~боржника [PERSON] перебували виконавчі провадження: № 3380685 (завершено 26.12.2007), № 5455422 (завершено 26.11.2007), № 9500879 (завершено 30.10.2008), № 23069210 (завершено 29.12.2011) та № 39973946 (завершено 19.11.2013), які наразі є завершеними. Надання інформації (копій документів) за виконавчими документами, які перебували на примусовому виконанні у відділі та були завершеними за період включно по 2020 та 2022 рік не вбачається можливим, зважаючи на закінчення терміну їх зберігання. Поряд з цим, Ірпінський ВДВС повідомляє, що пошуковою інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено відсутність щодо [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відкритих виконавчих проваджень. В свою чергу, боржник [PERSON] , [INFO] , був власником 1/3 частки іншої квартири, а саме [ADDRESS] , яку на підставі договору дарування передав у власність [PERSON] , [INFO] (яка відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.1999 р. є його донькою) що підтверджується копією договору дарування 1/3 частки вказаної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Веселовською А.Е., зареєстрованим в реєстрі за № 1017. Поряд з цим, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 липня 2024 року, виданого Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 580. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженням об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 382456308 від 11.06.2024 року) власником квартини [ADDRESS] наразі є відповідач [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що померлий [PERSON] не є та не був співвласником квартири [ADDRESS] , на яку накладено арешт. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Отже, суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до вимог ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Порядок зняття арешту визначений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій до позивачів у виконавчому провадженні, за яким на належну їм квартиру було накладено арешт, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно позивачів та відсутність підстав для застосування такого арешту, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що зареєстрований 05.07.2004 за № 51012, реєстратором Ірпінська міська державна нотаріальна контора, 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Центральна, 55 на підставі постанови виконавчої служби Ірпінського УЮ б/н від 29.09.2003 року. Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19) та від 13.07.2022 року у справі №2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Водночас, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.10.2022року №203/3435/21. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. За наведених обставин, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат не вирішувалося, оскільки позивачі просили судові витрати залишити за ними. На підставі викладеного,

Outcome: approved