Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4917-125-3 від 10.01.2024 у розмірі 64 155 грн. та судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Позовна заява обгрунтована тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору №4917-125-3 від 10.01.2024 відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн., строком на 365 днів шляхом переказу на її платіжну картку емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування (839,5 % річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді та підписаний відповідачем 10.01.2024 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «581951» в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Через порушення відповідачем грошових зобов`язань станом на 20.01.2025 утворилася заборгованість в загальному розмірі 64 155 грн., яка складається з 70000 грн. заборгованості за кредитом та 57 155 грн. по процентам, нарахованим за період з 10.01.2024 по 09.01.2025 за ставкою 2,3 % за кожен день користування коштами. Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, витрати понесені на оплату судового збору та правничу допомогу. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Також цією ухвалою витребувано у АТ «КБ «Приватбанк» інформацію щодо відкритої на ім`я відповідача платіжної картки, номер телефону на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операції та виписку по рахунку. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала проти доводів викладених у позові з посиланням на те, що додана до позовної заяви анкета-заява №50843 від 10.01.2024 є недостатнім доказом у даній справі, оскільки підписана адвокатом. Зазначила, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом та не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій, доказів, які мають статус первинного документа, з числа визначених Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 N57815, позивачем не надано, копія договору позики, надана у нечитабельному вигляді, а тому не може бути належним доказом по даній справі. Зазначила, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N? 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N? 75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі N200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц. Зазначила, що детальний розрахунок заборгованості за договором N 4917-125-3 від 10.01.2024, підписаний адвокатом 20.01.2025, згідно договору про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року за N03/06/2024, та Довіреності від 03.06.2024 року, не уповноважений позивачем на підписання складання та підпису розрахунку заборгованості. Також у відзиві на позов відповідач просила здійснювати розгляд справи без її участі. Представником позивача надано письмові пояснення в яких останній заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2024 між ТОВ «ФК «Проценти» та [PERSON] укладено кредитний договір №4917-125-3 за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 7000,00 грн., строком на 365 днів шляхом переказу на її платіжну картку [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування (839,50 % річних). Пунктом 1.7 договору встановлено, що Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить Позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється Товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб сайт https//:fondy.ua) або іншим способом. Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору, сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплату позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Товариства, заначений у пункту 9 цього Договору у строки відповідно до графіку визначеному у Додатку № 1. Договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «581951» 10.01.2024. Виконання зобов`язань за договором з перерахування відповідачу на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 7000,00 грн., підтверджується квитанцією № 721354328 від 10.01.2024. Відповіддю АТ «КБ «Приватбанк» від 03.03.2025 підтверджується, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно наданої Банком виписки від 19.02.2025 за період з 10.01.2024 по 15.01.2024 на рахунок [PERSON] 10.01.2024 зараховано переказ в розмірі 7000,00 грн. Таким чином, ТОВ «ФК «Проценти» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши відповідачу на вказаний ним картковий рахунок, грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. Позивач зазначає, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів, утворилася заборгованість в загальному розмірі 64155 грн., яка складається із 7000,00 грн. заборгованості за кредитом та 57155 грн. по процентам, нарахованим за період з 10.01.2024 по 09.01.2025 за ставкою 2,3 % за кожен день користування коштами. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України в становлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, в частині першій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про доведеність позивачем як факту укладання кредитного договору, так і отримання відповідачем, яка здійснила процедуру ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» в ІТС позивача, грошових коштів на погоджених нею умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також неналежне виконання останньою взятого на себе грошового зобов`язання зі своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів. Суд також зауважує, що як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд підкреслив, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яка передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за рахунком позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру. Доводи відповідача спростовуються вищенаведеними доказами в їх сукупності, при цьому відповідачем на спростування своїх заперечень будь-яких доказів не надано, розмір заборгованості, розрахований позивачем не спростовано, контррозрахунок не надано, а тому, позов підлягає задоволенню в розмірі, підтвердженому розрахунком позивача. Твердження відповідача про відсутність у представника позивача повноважень на підписання доданих до позовної заяви документів є помилковими з огляду на те, що додані до позовної заяви докази лише засвідчені представником позивача, адвокатом Руденком К.В. при поданні позовної заяви через систему "Електронний суд", який на підставі довіреності, виданої ТОВ "ФК"Процент", уповноважений на звернення до суду в інтересах товариства з відповідною позовною заявою. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю та звернення позивача до суду надано через "Електронний суд", на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422,40 грн. При вирішенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: - копію договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Проценти» та ФОП [PERSON] ; - копією Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018, виданого на ім`я Руденка Костянтина Васильовича; - довіреністю ТОВ «ФК «Проценти» виданої адвокату Руденку К.В. на представлення інтересів судах; - актом приймання-передачі наданих послуг №7 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, про отримання послуг з підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості, вартість послуги 90000 грн.; - витягом з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, згідно якого виконавець здійснив підготовку позовної заяви, клопотання про витребування доказів та адвокатського запису відносно заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4917-125-3 від 10.01.2024, вартість яких складає 10000,00 грн.; -платіжною інструкцією № 1351 від 29.11.2024 про перерахування [PERSON] оплати в сумі 90000 грн. за надання юридичних послуг по договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем, дійсно, були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, чи була їх сума обґрунтованою, а також розумність та реальність таких послуг. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавенц проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved