Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на 27.02.2007 року працював на посаді прохідника ВАТ «Павлоградвугілля» правонаступником якого на даний час є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Того ж дня, позивач, перебуваючи на роботі, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом нижньої щелепи справа, забійна рана щелепи справа, забійна рана шиї, закритий перелом гребня подвздошної кістки справа без зміщення. Закритий перелом остистого відростка С6. За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Даний факт підтверджується Актом №8 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» від 01 березня 2007 року, Актом Форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 27.02.2007 року о 07 год. 00 хв.», затвердженого 01 березня 2007 року та трудовою книжною на ім`я Позивача. Внаслідок вищезазначеного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач, 20.06.2007 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50% та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, праця без підземних робіт, перенавчання, набуття професії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» та довідкою серії ДНА-02 №017934, виданою на ім`я позивача. Далі з 2008 по 2015 роки позивач повторно проходив огляди МСЕК (29.07.2008 р., 02.07.2009 р., 24.06.2011 р., 18.07.201 3р., 22.07.2015 р.), за результатами яких йому визначалась ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50%, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідками МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданими на ім`я Позивача. 21.04.2017 року Позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №042764, виданою на ім`я позивача. 19.04.2024 року Позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №143579, виданою на ім`я позивача. У зв`язку з вказаним нещасним випадком, починаючи з 27-річного віку назавжди порушено звичний спосіб життя позивача, тривалий час він вимушений проходити курси медичного лікування. Не зважаючи на час, що минув з моменту травмування, наслідки травми переслідують позивача та завдають йому фізичні страждання і по нині, так як повна реабілітація здоров`я є неможливою. Вказане не може не завдавати йому істотного дискомфорту та страждань, що негативно відображається на його повсякденному житті та на житті його родини. За таких обставини позивач вважає, що йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана каліцтвом, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. На підставі\~вищевикладеного,\~просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 302 800 гривень. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 30 жовтня 2009 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 гривень на підставі висновку МСЕК від 20 червня 2007 року, яким йому встановлено 50% втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності та Акту Н-1 №8 від 01.03.2007 року 25 грудня 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено ухвалу про відхилення апеляційної скарги ВАТ «Павлоградвугілля», рішення Першотравенського міського суду залишити без змін. Основною причиною нещасний випадку з [PERSON] є дії джерела підвищеної небезпеки внаслідок грубого порушення нормативних актів з охорони праці потерпілим. Враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В подальшому представник відповідача надав заяву в якій прохав справу розглядати без її участі, врахувати викладене у відзиві на позовну заяву. Позивачем відповідь на відзив не надано, надано заяву згідно якої позивач та його представник прохають позовну заяву розглядати без їх участі, позов підтримують в повному обсязі та прохають його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та 21.06.2007 року був звільнений з займаної посади на підставі ч.2 ст.40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Під час виконання позивачем трудових обов`язків 27.02.2007 року з ним стався нещасний випадок в наслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом нижньої щелепи справа, забійна рана щелепи справа, забійна рана шиї, закритий перелом гребня подвздошної кістки справа без зміщення. Закритий перелом остистого відростка С6. За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Даний факт підтверджується Актом №8 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» від 01 березня 2007 року, Актом Форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 27.02.2007 року о 07 год. 00 хв.», затвердженого 01 березня 2007 року та трудовою книжною на ім`я Позивача. Внаслідок вищезазначеного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач, 20.06.2007 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50% та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, праця без підземних робіт, перенавчання, набуття професії, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» та довідкою серії ДНА-02 №017934, виданою на ім`я позивача. 30 жовтня 2009 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 гривень на підставі висновку МСЕК від 20 червня 2007 року, яким йому встановлено 50% втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності та Акту Н-1 №8 від 01.03.2007 року 25 грудня 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено ухвалу про відхилення апеляційної скарги ВАТ «Павлоградвугілля», рішення Першотравенського міського суду залишити без змін. 21.04.2017 року Позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікуванні, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №042764, виданою на ім`я позивача. 19.04.2024 року Позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №143579, виданою на ім`я позивача. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що підчас роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав трудове каліцтво, у зв`язку з чим був звільнений за станом здоров`я та встановленням йому в подальшому другої групи інвалідності. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що трудове каліцтво відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі з тих підстав, що 30 жовтня 2009 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 гривень на підставі висновку МСЕК від 20 червня 2007 року, яким йому встановлено 50% втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності. Судом встановлено, що в подальшому 21.04.2017 року Позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікуванні, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №042764, виданою на ім`я позивача. 19.04.2024 року Позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №143579, виданою на ім`я позивача. Отже, збільшення на 30% ступеня втрати професійної працездатності та посилення інвалідизації Позивача у зв`язку з нещасним випадком пов`язаним з виробництвом є новими обставинами, які не досліджувалися судом у 2009 році (справа № 2-1227/09). З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок ушкодження здоров`я в результаті праці на виробництві, останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2009 року у справа № 2-1227/09, яким вже стягнуто з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 гривень на підставі висновку МСЕК від 20 червня 2007 року, яким йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, стан здоров`я позивача на теперешній час, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства та працівника в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 80% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 60 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. У постанові Верховного Суду 05 січня 2024 року у справі № 629/2371/23 вказано, що посилання касаційної скарги на незазначення у резолютивних частинах оскаржуваних судових рішень відомостей про те, що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, не є підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень, з огляду на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, зокрема встановлений підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Виходячи зі змісту підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20, від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21, від 17 січня 2024 року у справі № 175/623/23, від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так ціна позову 302 800 гривень, позовні вимоги задоволено на суму 60 000 гривень, що становить 19,82% від заявленого розміру відшкодування, судовий збір для фізичних осіб становить 1211,20 грн, отже 19,82% від цієї суми становить 240,05 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial