Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» Грушевий Ю.В. звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 52131,04 грн, судові витрати в сумі 3028,00 грн та витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 10600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору про надання фінансового кредиту продукту «ФЛЕШ» №\~1413751836498 від 16 травня 2024 [PERSON] отримав кредит у розмірі 29990,00 грн, строком на 360 днів з 16 травня 2024 року до 11 травня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 65,33% річних. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] зобов`язувався щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі, передбаченому кредитним договором. Відповідач звернувся із заявкою на отримання кредиту 16 травня 2024 року о 17:23, а в 18:27 ним отриманий ОТР пароль\~«JIZIR7», яким підписаний кредитний договір шляхом введення в особистому кабінеті. Відповідач отримав кошти на свій картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок [NUMBER] . ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання за даним договором виконало в повному обсязі, надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, переказ коштів здійснено 16 травня 2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Фінансова компанія «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», а також довідкою про ідентифікацію. Станом на 07 лютого 2025 року сума до повного погашення кредиту за договором №\~1413751836498 \~від 16 травня 2024 року становить 52131,04 грн, яка складається з\~наступного: заборгованість за кредитом\~ 28003,98 грн; заборгованість за відсотками\~ 9132,06 грн; заборгованість за штрафом 14995,00 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання,\~що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ». 18 лютого 2025 року ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. В позовній заяві представник Грушевий Ю.В. просить провести розгляд даної справи без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, не визнавши позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за штрафом в сумі 14995,00 грн, просив розгляд справи проводити без його участі. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~ учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, вивчивши матеріали справи, наявні докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи,\~приходить до наступного. Згідно із ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 16 травня 2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено договір №\~1413751836498 про надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» в розмірі 29990,00 грн, з річною процентною ставкою 65,33%, денною процентною ставкою 0,08146%, строком на 360 днів з 16 травня 2024 року по 11 травня 2025 року. Дата повернення кредиту: 11 травня 2025 року. Пролонгація строку кредиту не передбачена (а.с. 5-12). Даний кредитний договір було підписано сторонами методом накладення електронних підписів. Водночас між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено додаток № 1 до договору про надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» №\~1413751836498 від 16 травня 2024 року, в якому сторони погодили графік платежів за період з 16 травня 2024 року по 11 травня 2025 року (а.с 13). Як вбачається з довідки № 7/7067 від 20 січня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» на виконання договору №\~1413751836498 від 16 травня 2024 року на номер картки [NUMBER] 16 травня 2024 року було перераховано кошти в сумі 29990,00 грн (а.с.14) . Із довідки про ідентифікацію, наданої ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ», вбачається, що клієнту [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір №\~1413751836498 від 16 травня 2024 року, були перераховані кошти в сумі 29990,00 грн, номер транзакції: 1\~409\~547\~137, дата та час транзакції: 16 травня 2024 року, 18:29:36, номер карти: [NUMBER] , банк: ПАТ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 15). 06 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» на адресу [PERSON] направило лист-нагадування про необхідність сплати коштів по кредитному договору № 1413751836498 від 16 травня 2024 року (а.с. 20). 27 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» на адресу [PERSON] направило претензію-вимогу про повне дострокове погашення грошових зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту продукту «ФЛЕШ» № 1413751836498 від 16 травня 2024 року (а.с. 18). Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору і позивач доводить, що має місце неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Водночас судом встановлено, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» взяті на себе зобов`язання за договором виконав належним чином та у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] в кредит грошові кошти у розмірі 29990,00 грн. Разом з тим, відповідач [PERSON] умови договору належним чином не виконував, щомісячні платежі у повному обсязі не вносив, у зв`язку з чим у нього станом на 07 лютого 2025 року утворилася заборгованість в сумі 52131,04 грн, що складається із заборгованості за кредитом\~ 28003,98 грн, заборгованості за відсотками\~ 9132,06 грн, заборгованості за штрафом 14995,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 22-23). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно із ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Судом встановлено, що договір про надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» № 1413751836498 від 16 травня 2024 року укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України\~«Про електронну комерцію». Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За нормами ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1\~ ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1\~ст. 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно\~із ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Як передбачено ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що права позивача були порушені відповідачем у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, а тому суд вважає необхідним\~стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» заборгованість за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» № 1413751836498 від 16 травня 2024 року в сумі 28003,98 грн та заборгованість за відсотками 9132,06 грн. Що стосується заявленої вимоги про стягнення заборгованості за штрафом в сумі 14995,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно з п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Станом на дату ухвалення рішення у даній справі правовий режим воєнного стану на території України не скасовано. З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідач в період дії воєнного стану, який введений\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеної\~ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 10600,00 грн за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2\~ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі \~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.» укладено договір № 1 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснити представництво та надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором (а.с. 25-27). Відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 1 від 04 січня 2022 року, що підписаний сторонами договору, адвокатом наведено перелік виконаних робіт, з урахуванням витраченого часу, на суму 10600,00 грн, які оплачено відповідно до платіжної інструкції № LК376/2 від 27 січня 2025 року (а.с. 28-30). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial