Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. У липні 2024 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, про стягнення аліментів у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.04.2019 року сторони перебували у шлюбі, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені і позивач звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про розірвання шлюбу. Син після припинення шлюбних відносин залишився проживати з позивачем. Відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання сина, який повністю знаходяться на утриманні позивача. Оскільки добровільно надавати допомогу на утримання сина відповідач не бажає, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Додатково повідомила, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина від попереднього шлюбу у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Обставин, які б унеможливили надання відповідачем утримання малолітньому [PERSON] у меншому розмірі, позивачці не відомо. ІІ. Виклад позиції відповідача. 23.03.2025 року від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого, останній не заперечував проти наявного у нього обов`язку щодо утримання його дитини, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, заперечував проти розміру аліментів визначеного позивачем до сплати, який необхідно з нього стягнути на утримання [PERSON] , оскільки виконує на теперішній час аліментні зобов`язання, та сплачує аліменти на утримання ще однієї своєї дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку доходу, згідно судового наказу у справі №766/19232/19. Крім того, має на утриманні батьків, пенсіонерів, які є непрацездатними, мають тяжкі захворювання та у зв`язку із чим потребують догляду та лікування. Враховуючи наведені обставини, просив суд встановити аліменти до сплати на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від доходу(заробітку) відповідача. Не стягувати судовий збір. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.08.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 28.01.2025 року. У зв`язку із перебуванням головуючого судді у справі у нарадчій кімнаті з розгляду іншої цивільної справи, розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 24.03.2025 року. 23.03.2025 року відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву. 23.03.2025 року представник позивача подав клопотання про визнання зловживання процесуальними правами. 24.03.2025 року представник відповідача [PERSON] подала відповідь на клопотання про зловживання процесуальними правами. 24.03.2025 року представник відповідача адвокат Базилєва Ю.О. подала клопотання про відкладення розгляду справи. У судове засідання позивач не з`явилася, 24.03.2025 року через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Заперечувала проти обставин викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначала, що обставини неможливості сплачувати відповідачем заявленого стороною позивача розмірі аліментів та обставини перебування батьків відповідача на утриманні відповідача належними доказами не підтвердженні. Крім того, заперечували проти відкладення розгляду справи на іншу дату. Та просили вирішити справу у цьому судовому засіданні. У судове засідання відповідач не з`явився, через канцелярію суду 24.03.2025 року представник відповідача адвокат Базилєва Ю.О. подала заяву про відкладення розгляду справи на інший час та дату з підстав неможливості відповідача прибути у судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду сторони позивача про розгляд справи у їх відсутності, наявність відзиву відповідача, щодо заявленого позову, наявність доказів про належне повідомлення відповідача та його представника про час та місце проведення цього судового засідання, та відсутності обставин, що перешкоджають розгляду справи по суті, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 20.04.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що 20.04.2019 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зроблено відповідний актовий запис №329 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що 29.10.2019 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області складено актовий запис №731 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Факт проживання малолітнього [PERSON] із матір`ю та перебування дитини на повному утриманні позивача підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 08.11.2024 року, довідкою з ДНЗ (ясла-садок) №70 «Оленка» комбінованого типу, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 03.09.2020 року, позицією викладеною позивачем у позовній заяві та в ході вирішення спору не спростованою відповідачем належними та допустимими доказами. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06.08.2024 року у справі №766/11008/24 шлюб між сторонами розірвано. На підставі судового наказу №766/19232/19, виданого 07.10.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.09.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. V. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Щодо строків подання відзиву Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. ч. 7-8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тобто строк на подання відзиву на позовну заяву є процесуальним строком. Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії. Відповідно до положень ст.122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Згідно ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Відповідно до ч.6 ст.124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом. Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням з наданням відповідних доказів. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та повістку не отримав за адресою зазначеною у позовній заяві, що підтверджується відміткою у довідці про причини повернення судової кореспонденції на адресу суду. В матеріалах справи наявні докази про направлення стороні відповідача документів надісланих до суду із заявою про усунення недоліків позову датованих 03.01.2025 року. Крім того, як зазначає сторона відповідача, [PERSON] є особою, яка проходить службу у критичній інфраструктурі міста і періодично перебуває у відрядженні для виконання завдань, пов`язаних із рятуванням цивільних осіб та виконання завдань аварійно-рятувального загону. Отже, у відповідача наявні об`єктивні обставини за яких відзив подано поза межами строку передбаченого цивільно-процесуальним законодавством. З урахуванням того, що відповідач разом із відзивом подав клопотання про поновлення йому процесуального строку на надання відзиву та мав об`єктивні обставини, що перешкоджали подання відзиву на позовну заяву у межах процесуального строку визначеного судом та враховуючи, що позивачем (його представником) відзив отримано до початку першого засідання у справі, суд вважає, що наявні підстави для поновлення строку відповідачу на подання відзиву на позовну заяву. Джерела права й акти їх застосування по суті спору. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогамист.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та / або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Положенням ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши фактичні обставини справи, наявність у подружжя малолітньої дитини та її проживання та перебування на повному утриманні матері, враховуючи відсутність даних та належних та допустимих доказів про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї, батьків, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявного існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З огляду на зазначене, беручи до уваги наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини, та необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 16.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Докази, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів до суду, ураховуючи задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір визначений за ставками встановленими ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial