Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс (далі ТОВ «Діджи Фінанс») в особі представника адвоката Романенка М.Е. через систему «Електронний суд» звернулось до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що 6\~травня 2021\~року [PERSON] \~в особистому\~кабінеті на\~сайті Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Мілоан»\~(далі\~-\~ТОВ «Мілоан»)\~подано заявку\~на отримання\~кредиту.\~ТОВ «Мілоан»\~направлено відповідачу\~електронним повідомленням\~(SMS)\~одноразовий ідентифікатор,\~при введенні\~якого відповідач\~підтвердив прийняття\~умов кредитного\~договору №\~2571944. На підставі вказаного договору, відповідачу надано кредитні кошти в сумі 10000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 43125,00 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32125,00 грн - заборгованість за відсотками та 1000,00 грн заборгованість за комісійним винагородами. 10 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінас» укладено договір про відступлення права вимоги №\~06Т, згідно з яким позивач набув право вимоги до відповідача. Позивачем на адресу відповідача направлялась досудова вимога про сплату заборгованості за договором від 6 травня 2021 року №\~2571944. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити, стягнувши на користь позивача вказану суму заборгованості, 6000,00 грн витрат на правничу допомогу та 2422,40 грн сплаченого судового збору. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2025 року вказана позовна заява (справа №\~438/89/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалою суду\~від 17\~лютого 2025\~року прийнято\~вказану позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~у цивільній\~справі №\~438/89/25.\~Розгляд справи\~вирішено проводити\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~сторін.\~Призначено судове\~засідання на\~11\~березня 2025\~року. У судове засідання 11 та 26 березня 2025 року представник позивача не прибув, подавши 13 березня 2025 року заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Просить позовні вимоги задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. У судове\~засідання 11\~та 26\~березня 2025\~року відповідач,\~будучи належним\~чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, відзиву чи клопотань до суду не надходило. Конверт з рекомендованим повідомленням з копією позовної заяви та судовою повісткою з повідомленням про судове засідання 11 березня 2025 року, направлені на адресу [PERSON] , повернувся до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 18 березня 2021 року у справі №\~443/3142/24, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №\~800/547/17) є достатніми для того, щоб вважати повідомлення належним. Згідно з трекінгом поштового відправлення Укрпошти №\~0610239029020 конверт з рекомендованим повідомленням із судовою повісткою з повідомленням про судове засідання 26 березня 2025 року, направлений адресу [PERSON] , повернутий відправнику із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. 6 травня 2021 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Мілоан» з метою отримання кредитних коштів та підписав в електронному вигляді анкету-заяву на кредит №\~2571944. У зазначеній анкеті містяться персональні дані позивача, сума кредиту 10000,00 грн, строк кредиту 17 днів з 6 травня 2021 року, сума до повернення 13125,00 грн. Договір про споживчий кредит від 6 травня 2021 року №\~2571944 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору про споживчий кредит від 6 травня 2021 року №\~2571944 сума кредиту становить 10000,00 грн (до пункту1.2 договору); кредит надається строком на 17 днів з 6 травня 2021 року (пункт 1.3 договору); термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 23 травня 2021 року (пункт 1.4 договору); орієнтовна вартість кредиту складає 13125,00 грн (пункт 1.5 договору); комісія за надання кредиту: 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (пункт 1.5.1 договору); проценти за користування кредитом: 2125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом пункт 1.5.1 договору). Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених пунктом 2.2.3 договору Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів (пункт 2.3.1.2 договору). Також 10 серпня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №\~06Т,\~відповідно до якого ТОВ «Міолан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром. Встановлену договором плату позивач сплатив, що підтверджується платіжними інструкціями. Згідно з витягу з додатку до вказаного договору, ТОВ «Міолан» відступило позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором від 6 травня 2021 року №\~2571944. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про\~предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про\~електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію\~(оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.\~Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує\~укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію\~укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про\~електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про\~електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції\~його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію\~укласти такий договір, відповіді про\~прийняття цієї пропозиції\~в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції\~(оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про\~електронну комерцію»). Частиною 6 статті 11 Закону України «Про\~електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована\~пропозиція\~укласти електронний договір,\~про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію\~укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)\~про \~прийняття такої\~пропозиції\~в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям\~пропозиції\~укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку\~пропозицію,\~ і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції\~укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про\~прийняття пропозиції\~(акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (частина 8 статті 11 Закону України «Про\~електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього Закону України «Про\~електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статті 12 цього Закону України «Про\~електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про\~електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про\~електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (стаття 514 ЦК України). Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підтвердження виконання умов договору від 6 травня 2021 року №\~2571944 представником позивача надано платіжне доручення №\~45556795 за яким відповідачу первісним кредитором перераховані кредитні кошти на рахунок в сумі 10000,00 грн. Разом з тим вказане платіжне доручення, не є належним та допустимим доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки згідно з вказаним платіжним дорученням кошти в розмірі 10000,00 грн перераховані [PERSON] кредит рах. №\~ [NUMBER] , у той час як в позивачем не надано доказів того, що вказаний картковий рахунок належить саме [PERSON] . В анкеті-заяві №\~ [NUMBER] від 6 травня 2021 року, договорі про споживчий кредит від 6 травня 2021 року №\~2571944 та додатку №\~2 до договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту) також відсутня інформація, що картковий рахунок належить відповідачу. Крім того, з урахуванням пункту 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на дату вказаного платіжного доручення), яким визначено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача, надане позивачем платіжне доручення не є доказом перерахування кредитодавцем ТОВ «Міолан» коштів [PERSON] в сумі 10000,00 грн, оскільки доказів здійснення банком такого переказу до матеріалів справи не надано. Відповідно частин\~1,\~5,\~6,\~7\~статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, позивачем не доведено факту перерахування коштів відповідачу за договором від 6 травня 2021 року №\~2571944, не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику та користування ним такими коштами, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed