Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності про визнання права власності на земельні ділянки та домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після смерті мами спадщину прийняв чоловік [PERSON] , що є батьком позивачки [PERSON] , який фактично спадщину прийняв, але юридично не оформив. За життя батько позивачки [PERSON] склав заповіт від 23.03.1998 року, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, а також все те, на що за законом буде мати право, заповів позивачці [PERSON] . Позивачка прийняла спадщину шляхом подачі в нотаріальну контору в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] 14.01.2025 року нотаріусом постановою було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку по тій причині, що право власності на земельну ділянку виникло у [PERSON] після її смерті, будинковолодіння належить членам колгоспного двору, не визначено частки співвласників. Також, після відмови нотаріуса було виявлено ще одну земельну ділянку, яка належить батькові [PERSON] площею 0,1788 га для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факт наявності у неї права власності на цю земельну ділянку і не може бути підставою позбавлення права спадкодавця на спадкове майно. Житловий будинок [ADDRESS] , в якому проживала її сім`я, належав до суспільної групи колгоспний двір. Виходячи з рівності часток усіх членів колгоспного двору, на час припинення колгоспного двору 15.04.1991 року частка кожного, як члена колгоспного двору у майні колгоспного двору, у тому числі у праві власності на житловий будинок, мала становити 1/6 частка кожного. Позивачка прийняла спадщину по заповіту після смерті батька 2/6 частини і її 1/6 частини домоволодіння. Її діти не бажають оформляти свою частку в колгоспному дворі, про що подали заяви. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку вона не має можливості, тому з даним позовом змушена звернутися в суд. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.03.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить її задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просили справу слухати без їхньої участі, з позовом згідні. Відповідно до ч. 3\~ст.200\~ЦПК України\~за результатами підготовчого\~провадження суд ухвалює\~рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи\~з\~наведеного, суд вважає,\~що\~рішення у справі\~можливо\~постановити при проведенні\~підготовчого судового засідання. Згідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних\~підстав\~ухвалює\~рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане повторно, серії [NUMBER] від 07.12.2009 року (а.с. 32). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.06.2009 року (а.с. 33). Батько позивачки [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 23 березня 1998 року [PERSON] секретарем Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, згідно якого усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, а також все те, на що за законом буде мати право, заповів позивачці [PERSON] (а.с. 11). Спадщина складається з житлового будинку [ADDRESS] , а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,3078 га, яка знаходиться в с. Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області, належну гр. [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 10). Згідно документів встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] був зареєстрований 15.02.1988 року за членами колгоспного двору, головою якого є спадкодавець [PERSON] , померлий [INFO] . Підставою для реєстрації права власності є свідоцтво про право власності на жилий будинок б/н від 15.02.1988 р. видане виконавчим комітетом Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Калуської районної ради Івано-Франківської області від 13.01.1988 р. за № 13 та зареєстроване в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 15.02.1988 року за зарестровим записом № 186 в реєстрову книгу № 1 (а.с. 12). 14.01.2025 року, [PERSON] , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у відповідності до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , а також земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,3078 га, яка знаходиться в с. Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області у зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку виникло у [PERSON] після її смерті, а будинковолодіння належить членам колгоспного двору, в якому не визначено частки співвласників (а.с. 8). Згідно довідки №13/01-16 від 14.01.2025 р., що видана в.о. завідувача державної нотаріальної контори Фединою А.М., в Калуській районній державній нотаріальній конторі Івано-Франківської області 25 листопада 2009 року заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На день видачі довідки, спадкоємцем до майна померлого за заповітом є: дочка [PERSON] , [INFO] , проживає с. Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області, яка подала заяву і прийняла спадщину у встановленому законом порядку (а.с. 9). Відповідно до виписки № 42 від 18.02.2025 року з погосподарської книги № 12 Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області за 1991-1995 роки (ст.. 63, 64, номер об`єкта по господарського обліку 521), яка знаходиться на зберіганні у Голинському старостинському окрузі Калуської міської ради. Відповідно до вищевказаної книги в [ADDRESS] станом на 01.01.1991 р. господарство відносилось до категорії «Колгоспний двір», станом на 01.01.1992 01.01.1995 роки до категорії «робітничий двір» і в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї помер [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] дружина, померла [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] дочка; - [PERSON] , [INFO] онука; - [PERSON] , [INFO] онука; - [PERSON] , [INFO] онук (а.с. 18). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV № 015420, який виданий на підставі рішення сесії Голинської сільської ради 31 серпня 1999 року, про те, що [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,31 гектарів в межах згідно планом, що розташована в селі Голинь Голинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 581 (а.с 27). Відповідно до архівного витягу № 04-12/2145 від 19.12.2024 року з протоколу 15 сесії Голинської сільської ради 21 скликання від 23 грудня 1993 року було ухвалено передати у приватну власність безоплатно земельні ділянки громадянам села Голинь для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва і обслуговування жилих будинків і господарських будівель в таких розмірах до 0,60 га для ведення підсобного господарства, 0,25 га для присадибних ділянок, згідно додатку до якого за № 631 числиться [PERSON] 20 (а.с. 28, 29-31) Згідно висновку оцінювача про вартість майна, виданого ПП «ЗЕМЕКСПЕРТ-ІФ», ринкова вартість житлового будинку господарськими будівлями та спорудами загальною площею 110,1 кв.м., станом на 12.09.2024, становить 129\~750,00 грн. (а.с. 31). Відповідно до довідки від 29.11.2024 р., що видана ФОП [PERSON] , інвентаризаційна вартість домоволодіння станом на 08.11.2024 р. становить 488\~860,00 грн. з ПДВ (а.с. 17). Згідно витягу № НВ-9923356162025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки замельних ділянок від 03.02.2025 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 2622881600:02:003:0530 становить 5\~493,99 грн. (а.с. 23). Згідно витягу № НВ-9929790982025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки замельних ділянок від 05.02.2025 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 2622881601:01:001:0319 становить 3\~191,71 грн. (а.с. 25). У відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно\~статті 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 3 ст. 563 ЦК України (в редакції 1963р.) особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно із частиною 1 статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст.\~328\~ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування. За статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до статті 1296 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ст.1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. У ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Стаття 386\~ЦК України говорить про те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У ст. 392\~ЦК України зазначено, що, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Стаття 386\~ЦК України говорить про те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У ст. 392\~ЦК України зазначено, що, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З 15 квітня 1991 року був введений в дію\~Закон України «Про власність»\~в якому відбулося усуспільнення власності і власність колгоспного двору припинила своє існування. Тому до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке існувало до 15.04.1991р. мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Так право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991р. проживали в ньому і брали участь у веденні спільного господарства. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб. Оскільки відповідачі не претендують на спадщину, а також не претендують на виділення своєї частки у спільній сумісній власності та не мають наміру набувати у власність майно, то не має підстав визначати частки членів колгоспного двору. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивач прийняла спадщину і звернулася до нотаріальної контори про прийняття та оформлення спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , а також земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,3078 га, яка знаходиться в с. Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області у зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку виникло у [PERSON] після її смерті, а будинковолодіння належить членам колгоспного двору, в якому не визначено частки співвласників. Таким чином, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , а також земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,3078 га, яка знаходиться в с. Голинь, Калуського району, Івано-Франківської. Оскільки, [PERSON] належно та вчасно прийняла спадщину, після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , який склав на неї заповіт, відповідачі не заперечують проти задоволення позову, тому за таких обставин суд вважає, що за нею слід визнати право власності в цілому на житловий будинок та всі господарські споруди [ADDRESS] , загальною площею 95,2 м.к.в. Щодо визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,3078 га. у межах згідно з планом, яка розташована в с. Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2622881600:02:003:0530, суд прийшов до наступних висновків. Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.». Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено. Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду. Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, в даному випадку позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності на земельну ділянку. Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акта є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-УІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право власності на земельну ділянку. Враховуючи, що покійна матір позивачки на законних підставах набула право власності на вказану вище земельну ділянку, однак Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим нотаріус правомірно прийняв рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач позбавлений можливості оформити спадкове майно в нотаріальному порядку. Тому, до позивача, відповідно до ст. 1216 ЦК України, переходить таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачами, вважаю, що задоволення позову в частині визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,3078 га. у межах згідно з планом, яка розташована в с. Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2622881600:02:003:0530, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати право на вищевказану земельну ділянку. Щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1788 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в селі Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер 2622881601:01:001:0319, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог\~статті 68 Закону України «Про нотаріат»\~при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно (земельну ділянку) не втрачені, протилежного суду не доведено, а тому позивачем не вичерпано усіх можливостей вирішення питання щодо оформлення спадщини у встановленому законом порядку Варто також зазначити, що суд може визнати право власності на спадкове майно, лише якщо його неможливо оформити у нотаріальному порядку. Такий спосіб захисту є винятковим і у такому випадку позивач має довести, а суд встановити причини відсутності правовстановлюючих документів чи державної реєстрації права власності та неможливість вчинення відповідних нотаріальних дій. В даній конкретній справі не встановлено таких виняткових обставин, які перешкоджають реалізувати свої права пов`язані з оформленням спадщини у встановленому законом порядку. Відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1788 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в селі Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер 2622881601:01:001:0319 слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 322, 328, 373, 1218, 1220-1223, 1234-1236, 1268-1270, ч. 1 ст. 1274 ЦК України, та

Outcome: dismissed