Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

у жовтні 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва, звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кошарський Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 вересня 2008 року між [PERSON] (далі - «позивач») та приватним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (далі - «ПАТ «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ») було укладено договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки № [NUMBER] . Надалі 18 вересня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 01-05/08-ДД, предметом якого було надання позичальнику в тимчасове користування кредитних ресурсів на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності шляхом відкриття карткового рахунку, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням карти VISA ELEKTRON № [NUMBER] , та відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту в сумі 8 200, 00 грн. з оплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентних ставок, передбачених п. 4.1, 4.1.1, 4.1.2 договору. У грудні 2012 року ПАТ «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги ПАТ «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» були обґрунтовані тим, що [PERSON] зобов`язався повністю повернути отримані в рамках відновлювальної кредитної лінії ресурси в строк до 16 липня 2010 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі, порядку та в строки, обумовлені договором. Банк зобов`язання по договору кредитного ліміту та карткового рахунку виконав, та видав [PERSON] платіжну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 8 200 гривень, а [PERSON] , в свою чергу, умов договору не виконав, чим завдав ПАТ «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» збитків. Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2013 року у справі № 2608/19760/12 з [PERSON] на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» було стягнуто заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки № 006-Р/014114 від 15 вересня 2008 року, договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 01- 05/08-ДД від 18 вересня 2008 року у сумі 88 282 гривень 77 коп., а також судові витрати у справі у вигляді судового збору 882 гривень 83 коп. та 420 гривень 00 коп. витрат, пов`язаних з публікацією в газеті «Урядовий Кур`єр» оголошення про виклик відповідача. Вказане рішення набрало законної сили 02 липня 2013 року. 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис № 206371, відповідно до якого з [PERSON] підлягають стягненню невиплачені в строк грошові кошти на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», якому товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № ВФ/01 від 08 квітня 2021 року, якому, в свою чергу, ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» було відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 000402-Ь від 12 лютого 2018 року за кредитним договором № 006-Р/014114 від 15 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та [PERSON] . Вказаним виконавчим написом було запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» і стягнути з [PERSON] за період 08 квітня 2021 року по 25 травня 2021 року включно суму у розмірі 977 089 гривень 05 копійок, з яких 584 520 гривень 65 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 392 068 гривень 40 копійок - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісія. 18 серпня 2021 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернулось до приватного виконавця Кошарського Олександра Володимировича з заявою про примусове виконання рішення № 15197996, в якій просило відкрити виконавче провадження, накласти арешт на грошові кошти на банківських рахунках боржника в межах суми заборгованості, а у випадку встановлення джерел доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вказана заява була зареєстрована приватним виконавцем Кошарським О.В. 27 вересня 2021 року. Того ж 27 вересня 2021 року приватним виконавцем Кошарським О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] за заявою стягувача про примусове виконання на підставі виконавчого напису № 206371 від 22 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. У вересні 2023 року ТОВ «ДЕБТ ФОРС» (надалі - «відповідач») звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження № [NUMBER], аргументуючи її тим, що 08 лютого 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було укладено договір № 08-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги щодо заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 006-Р/014114, після чого 09 травня 2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було укладено договір № 09-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 006-Р/014114, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема на ТОВ «ДЕБТ ФОРС», який є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником, а також новим стягувачем. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року у справі № 760/22415/23 заяву ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено, і замінено стягувача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у виконавчому провадженні № [NUMBER], відкритому на підставі виконавчого напису № 206371, вчиненого 22 червня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. про стягнення боргу з боржника [PERSON] , на його правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Про існування виконавчого напису нотаріуса як виконавчого документу позивач дізнався після звернення його представника, адвоката Лебедева В.В., до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О.В. із заявою від 22 липня 2024 року про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскільки сам позивач не отримував копії постанови про відкриття виконавчого провадження і, відповідно, не був обізнаний про те, на підставі якого виконавчого документу відбувається стягнення з нього суми у розмірі 977 089 гривень 05 копійок. В порядку задоволення заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 31 липня 2024 року приватним виконавцем було надано доступ до документів виконавчого провадження [NUMBER], в тому числі і до виконавчого напису нотаріуса, наявному у виконавчому провадженні. Оскільки лише у вказаний вище спосіб позивач дізнався про існування і зміст виконавчого напису нотаріуса, то строк на звернення до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивачем не пропущений. При цьому наведені вище відомості стосовно замін сторін у виконавчому провадженні і про відповідача, яким являється товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», стали відомі позивачу також тільки після ознайомлення у липні 2024 року з матеріалами виконавчого провадження. Вважають, що виконавчий напис, за яким з позивача стягуються грошові кошти у розмірі 977 089 гривень 05 копійок, має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки він містить недостовірну інформацію щодо боргових зобов`язань позивача, а також через те, що його оформлено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - «Порядок вчинення нотаріальних дій») в редакції від 20 лютого 2020 року та ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - «Перелік документів»), в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису 22 червня 2021 року, для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На даний час розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» виключено з Переліку документів на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 480 від 19 квітня 2022 року. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Необхідно звернути увагу на те, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М. не отримував від стягувана первинні документи щодо видачі кредиту, здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса не могло бути підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів та комісії, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача за тілом кредиту, процентах та комісії, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог до боржника. При вчиненні виконавчого напису нотаріус також не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану вище норму Закону України «Про нотаріат». Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, а саме суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії у виконавчому написі зроблено на розсуд організації, яка отримала право вимоги за договором, і такий розрахунок дійсності не відповідає. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не може бути доказом безспірності грошових вимог до позивача, при чому заборгованість є штучною і не враховує прострочення трирічного строку, встановленого ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, а саме наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є, в тому числі, вимога стягувача з підписом боржника про її отримання. Приватному нотаріусу не було надано точного розрахунку заборгованості за договором про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки від 15 вересня 2008 року № 006-Р/014114 та за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18 вересня 2008 року № 01-05/08-ДД, загальна сума за якими, на думку стягувача, становить 977 089 гривень 05 копійок, з яких 584 520 гривень 65 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 392 068 гривень 40 копійок - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісія. У виконавчому написі приватного нотаріуса КМНО Остапенка Є.М. зазначено заборгованість позивача у розмірі 977 089 гривень 05 копійок, що не відповідає розміру заборгованості, раніше визначеному ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на підставі договору, строк дії якого закінчився 16 липня 2010 року (п. 3.2 договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18 вересня 2008 року № 01-05/08-ДД), та встановленої судовим рішенням від 20 червня 2013 року, що набрало законної сили. При цьому сам позивач будь-яких документів відносно боргу у розмірі 977 089 гривень 05 копійок не отримував і не підписував. З метою з`ясування обставин виникнення та нарахування заборгованості, а також отримання необхідних копій документів представник позивача звернувся до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» з адвокатським запитом № 45/07-24-01 від 05 серпня 2024 року, яким просив повідомити про наявність документів, що підтверджують наявність боргу [PERSON] , документів, що підтверджують набуття права вимоги за зобов`язаннями боржника, а також документів, які були надані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. для оформлення виконавчого напису від 22 червня 2021 року № 206371 про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 977 089, 05 грн. З огляду на тривалу відсутність відповіді на запит 24 вересня 2024 року представником позивача було повторно направлено до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» адвокатський запит № 45/07-24-02 від 23 вересня 2024 року аналогічного змісту. Листом від 30 вересня 2024 року № 331-09 відповідач повідомив, між іншим, про те, що у нього відсутні документи, які надавались нотаріусу для вчинення виконавчого напису, однак при цьому надав копії договору від 18 вересня 2008 року № 01-05/08-ДД про відкриття відновлювальної кредитної лінії, договору від 15 вересня 2008 року № 006-Р/014114 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки, укладених із позивачем, а також копію інформації про умови кредитування від 10 вересня 2008 року. Аналіз вказаних документів, сукупно із рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2013 року у справі № 2608/19760/12, призводить до висновку про те, що строк виконання зобов`язань по поверненню кредиту [PERSON] закінчився 16 липня 2010 року, у зв`язку із чим ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості. Відповідним судовим рішенням розмір заборгованості за кредитом був встановлений в розмірі 88 282 гривень 77 коп., яка підлягала стягненню з [PERSON] протягом строку, встановленого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, тобто протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто в строк до 03 липня 2016 року включно. Таким чином сума заборгованості, вказана у виконавчому написі № 206371 вчиненому 22 червня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. про стягнення боргу з боржника [PERSON] , штучно і більше ніж у 10 разів перевищує реальну заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки № 006-Р/014114 від 15 вересня 2008 року та за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 01-05/08-ДД від 18 вересня 2008 року. Отже на підставі документів, наданих приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, неможливо було встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинений з порушенням закону. Крім того при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не було враховано строки, визначені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В даному випадку з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки, як вже зазначалось вище, [PERSON] мав повністю повернути отримані в рамках відновлювальної кредитної лінії ресурси в строк до 16 липня 2010 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами. Граничний строк вчинення виконавчого напису нотаріусом мав би бути 16 липня 2013 року, натомість виконавчий напис був вчинений 22 червня 2021 року, що значно перевищує передбачений законом строк. Виконавчий напис при цьому містить інформацію про те, що заявлена заборгованість [PERSON] утворилась в період з 08 квітня 2021 року по 25 травня 2021 року, що дійсності не відповідає, оскільки договірні відносини з ПАТ «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» у [PERSON] припинились після 16 липня 2010 року, а сума заборгованості була встановлена судовим рішенням і на неї не могли бути нараховані відсотки та штрафні санкції. Додатково на користь твердження про неналежну перевірку приватним нотаріусом безспірності вимог до [PERSON] слугує і той факт, що вказаний у виконавчому написі кредитний договір від 15 вересня 2008 року № 006-Р/014114 між [PERSON] та ПАТ «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» ніколи укладеним не був. Між [PERSON] та ПАТ «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» 15 вересня 2008 року насправді був укладений договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки № 006-Р/014114, а договір щодо кредитних взаємовідносин між [PERSON] та ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» був укладений 18 вересня 2008 року як договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії N9 01-05/08-ДД, що було встановлено заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2013 року у справі № 2608/19760/12. Вказане безумовно свідчить про те, що розмір заборгованості [PERSON] є надуманим, штучно завищеним і штучно сформованим у певний строк, що порушує його права та інтереси, тому що докази на обґрунтування підстав виникнення, розміру та періоду формування заборгованості у розмірі 977 089, 05 грн. відсутні. Також слід додатково зауважити, що у відкритих джерелах наявна інформація про те, що наказом Міністерства юстиції України від 30 грудня 2021 року № 4722/5, відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17 грудня 2021 року № 4, на підставі п.п. «е», «з» та «і» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30 листопада 2009 року за № 7921 на ім`я Остапенка Євгена Михайловича , анульовано. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 18 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. У відзиві відповідач зазначає наступне. Здійснення виконавчого напису нотаріусом врегульовано ст. ст. 87, 88, 89 Закону України Про нотаріат, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а також вимогами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до вимог ст. 87 Закону України Про нотаріат, п. 1.1. ч. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ч. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України Про нотаріат, п.п. 3.1., 3.3., 3.4. ч. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат ). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За змістом п. 2.3 глави 16 розділу II Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. За таких умов нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо безспірності заборгованості. Згідно положень ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно до 1.1. даної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У відповідності до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.6.1999 року № 1172. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем: за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, справа №161/6092/18-ц. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У п. 10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необгрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. За умовами п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні від 31.01.1992 року № 2 оскаржується тільки відмова у вчиненні виконавчого напису, а правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оскаржена боржником лише в позовному порядку. При безспірності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обгрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Крім того, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. При цьому Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 р. у справі № 6- 158цс15 також висловлена правова позиція, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Крім того, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З врахуванням наведеного, просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 24 березня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява у якій він просив розгляд справи здійснити за його відсутності. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Про причини неявки суд не повідомили. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 15 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено Договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки №006-Р/014114 (а.с. 16 - 20). 22 червня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 206371, яким запропоновано за кредитним договором №006-Р/014114 від 15.09.2008 року задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», стягнути з [PERSON] за період з 08.04.2021 року по 25.05.2021 рік включно суму у розмірі: 584 520,65 грн. за тілом кредиту та 392 068,40 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, загальна заборгованість 977 089,05 грн. (а.с. 21). Постановою від 27.12.2023 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кошаровським О.В. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса №206371, виданого 22.06.2021 року (а.с. 22). Також, судом досліджено заяву [PERSON] (а.с. 12), адвокатські запити (а.с. 23 - 24), Лист ТОВ «ДЕБТ - ФОРС» (Вих. №331-09 від 30.09.2024 року) з додатками (а.с. 25 - 34), Лист Мністерства юстиції України (Вих. №79494/ПІ-П-2395/37.1 від 20.06.2023 року) (а.с. 37 - 38). Як вбачається з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року (справа №2608/19760/12), позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки №006-Р/014114 від 15.09.2008 року, договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №01-05/08-ДД від 18.09.2008 року у сумі 88 282,77 грн. (а.с. 35 - 36). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, зі змінами та доповненнями до нього. У статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано, а також: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.»; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 червня 2022 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Суду не надано доказів того, що укладений кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що Договір №006-Р/014114 від 15.09.2008 року укладений у простій письмовій формі. Тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.11.2021 року у справі № 758/14854/20, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Суду не надано доказів того, що укладений договір (кредитний договір), який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Також, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи направлялась стягувачем вимога боржникові про погашення суми заборгованості за кредитом (усунення порушень вимог кредитного договору). Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано норм Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією ID: 1776-4959-2186-2032 від 12 жовтня 2024 року, яка міститься в матеріалах справи. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved