Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Управління Служби безпеки України в Черкаській області звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням. У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Черкаській області від 20.12.2002 №14, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.12.2002 №910, квартира [ADDRESS] включена до числа службових Управління, а рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.12.2002 №911 надана, в якості службової, [PERSON] , одному. Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 25.12.2002 №911 [PERSON] видано спеціальний ордер №066335 серія А від 25.12.2002 на право користування службовою квартирою,на підставі якого 22.01.2003 ним зареєстровано місце проживання, де він зареєстрований на даний час. Рішеннями житлово-побутової комісії Управління від 10.12.2010 (протокол №7) та від 19.03.2012 (протокол №1) внесено зміни до справи квартирного обліку [PERSON] та постановлено вважати його таким, що перебуває на обліку складом сім?ї 4 особи: він, дружина [PERSON] , дочки [PERSON] , та [PERSON] . В подальшому [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснили реєстрацію місця проживання за адресою службової квартири, де зареєстровані на даний час. Відповідачі в службовій квартирі Управління не проживають упродовж тривалого часу, квартира використовується для здачі в піднайом, тобто, службова квартира використовується не за цільовим призначенням. З травня 2021 року в квартирі [ADDRESS] фактично проживає сім?я [PERSON] , яка не має правових підстав займати службове житло у правління. [PERSON] не перебуває з Управлінням ні в трудових відносинах, ні у відносинах з проходження військової служби. У відповідності до пункту 5 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого постановою РМ УРСР 04.02.1988 № 37 (далі-Положення №37), квартира взята на оперативний облік в Управлінні, як службове житло і до цього часу перебуває у цьому статусі. Рішення Черкаської міської ради від 25.12.2002 № 910 про включення спірної квартири до числа службових Управління є законною підставою реалізації позивачем права володіння спірним майном, бо зміст права такого володіння (частина 1 статті 317 ЦК України) визначається частиною 2 ст. 395 ЦК України, як різновид речового права на чуже майно. Фактична ж належність квартири Управлінню визначається тим, що Управління було наділено функцією замовника будівництва житлового будинку, в якому знаходиться квартира. [PERSON] звільнений з військової служби 28.02.2013 наказом про виключення зі списків особового складу Управління від 28.02.2013 №25-ос. \~ \~ \~ \~Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.11.2017 у справі №712/9525/17-ц. Після розірвання шлюбу неповнолітні [PERSON] і [PERSON] проживають спільно з матір?ю. [PERSON] з сім?єю не проживає. Отже, членами сім?ї наймача службового житла [PERSON] , що визначає їх право користування спірною квартирою, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] наразі не являються. Крім того, відповідачами допущена заборгованість за адресою службової квартири [ADDRESS] , зі сплати комунальних послуг перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» ЧМР, про що свідчить судовий наказ про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] в сумі 17 192 грн. \~ \~ \~ \~Згідно інформації КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» станом на 01.08.2024 сума заборгованості [PERSON] та [PERSON] становить 9 978 грн. \~ \~ \~ \~Указаними діями відповідачів порушується право Управління на використання службової квартири за цільовим призначеннями, а саме, забезпечення житлом співробітників-військовослужбовців, які потребують службового житла (список додається). Управлінням за №16/6046 від 30.10.2024 відповідачам направлено лист про вивільнення спірної квартири із зняттям з реєстрації місця проживання, який залишено без реагування. Невчиненням дій щодо перереєстрації місця проживання відповідачі своєю бездіяльністю унеможливлюють та перешкоджають використанню службового житлового приміщення для заселення діючих військовослужбовців Управління та членів їх сімей. \~ \~ \~ \~Указане перешкоджає виконанню позивачем вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо забезпечення службовим житлом військовослужбовців, які проходять військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області та потребують надання такого житла. \~ \~ \~ \~Пунктом 5.18. Інструкції №792, визначено, що співробітник, члени його сім?ї або інші особи, які проживають у службовому житловому приміщенні, можуть бути виселені без надання іншого службового приміщення у разі якщо вони використовують його не за призначенням, у тому числі шляхом передачі в оренду іншим громадянам. За вказаних обставин, просили позов задовольнити, визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, з огляду на те, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві. Ухвалою\~судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 10.12.2024 відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Ухвалою\~судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 25.02.2025 закрито підготовче провадження у справі. В судовому\~засіданні представник\~позивача [PERSON] ,\~ [PERSON] позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначав, що фактично не проживає у службовій квартирі, нею користуються треті особи, за плату. Додатково вказував, що не має зареєстрованого права власності на іншу нерухомість. В подальшому на судовий розгляд не з`явився, був повідомлений про розгляд справи, правом на подання відзиву не скористався. Відповідачка [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про розгляд справи належним чином, заяв, клопотань, відзив на позовну заяву до суду не направляла. Представник третьої особи: Служби у\~справах дітей\~Черкаської міської\~ради -Барабанщикова О.А. скерувала до суду пояснення, які підтримала в судовому засіданні. Зокрема зазначила, що представниками Служби з`ясовано в ході спілкування з матір`ю дітей - Лаврусь Л.І., що відповідачі [PERSON] колишня дружина відповідача, разом із доньками [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] у квартирі дідуся. Із відповідачем [PERSON] давно розлучена. У спірній квартирі давно не проживає, проти зняття дітей з місця реєстрації не заперечувала, одночасно їй було роз`яснено механізм зняття дітей з реєстрації місця проживання та реєстрація/декларування за іншим місцем проживання. У зв`язку із неявкою відповідачів на судовий розгляд, на підставі ст. ст.\~223,\~280,\~281 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд,\~вислухавши пояснення\~представника позивача,\~представника третьої\~особи,вивчивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Відповідно до\~статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із\~статтею 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). За частиною першою\~статті 318 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням частини першої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з\~статтею 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що розпорядженням начальника управління Служби безпеки України в Черкаській області від 20.12.2002 №14, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.12.2002 №910, квартира [ADDRESS] включена до числа службових Управління, а рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.12.2002 №911 надана, в якості службової, [PERSON] (одному). Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 25.12.2002 №911 [PERSON] видано спеціальний ордер №066335 серія А від 25.12.2002 на право користування службовою квартирою, на підставі якого 22.01.2003 ним зареєстровано місце проживання, де він зареєстрований на даний час. Рішеннями житлово-побутової комісії Управління від 10.12.2010 (протокол №7) та від 19.03.2012 (протокол №1) внесено зміни до справи квартирного обліку [PERSON] та постановлено вважати його таким, що перебуває на обліку складом сім?ї 4 особи: він, дружина [PERSON] , дочки [PERSON] , та [PERSON] . В подальшому [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснили реєстрацію місця проживання за адресою службової квартири, де зареєстровані на даний час. [PERSON] з 28.02.2013 звільнений з військової служби наказом про виключення зі списків особового складу Управління від 28.02.2013 №25-ос. Так, особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що житло надається у зв`язку зі службовими відносинами, тимчасово, до настання певних умов. Особа, яка користується службовим житлом, усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення відповідно до статті 124 ЖК України. Відповідно до частини першої статті 118\~ЖК України\~службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (частина друга статті 64 ЖК України). Матеріалами справи підтверджено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.11.2017 у справі №712/9525/17-ц. Після розірвання шлюбу неповнолітні [PERSON] і [PERSON] проживають спільно з матір?ю за іншою адресою, що також підтверджується довідкою ОСББ «Козацька 5» №18 від 25.11.2024 року. [PERSON] з сім?єю не проживає. Отже, членами сім?ї наймача службового житла [PERSON] , що визначає їх право користування спірною квартирою відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] наразі не являються. Відповідно до Довідки департаменту «Центр надання адміністративних послуг» від 04.07.2024 року №8655/16229-01-10 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: -\~ [PERSON] , [INFO] , з 04.08.2004 року дотепер; -[PERSON] [INFO] , з 22.01.2003 дотепер; -[PERSON] [INFO] , з 10.01.2012 року дотепер; -\~ [PERSON] [INFO] , з 02.11.2010 дотепер. Згідно з Актом обстеження житлових умов та Актом про не проживання особи за адресою від 25.11.2024 року встановлено, що [PERSON] в службовій квартирі не проживає упродовж тривалого часу, з травня 2021 року по теперішній час та здає її в користування [PERSON] . За правилами частин 1, 2 статті 64\~ЖК Української РСР\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч. 1\~ст. 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 71 ЖК УРСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до\~статті 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже,\~статтею 71 ЖК УРСР\~визначено умови відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Аналіз статті 71ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для такого непроживання. \~ \~ \~ \~Крім того, пунктом 5.18. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень №792 від 06.11.2007 року, визначено, що співробітник, члени його сім?ї або інші особи, які проживають у службовому житловому приміщенні, можуть бути виселені без надання іншого службового приміщення у разі якщо вони використовують його не за призначенням, у тому числі шляхом передачі в оренду іншим громадянам. Відповідно до інформації, наданої ОСББ «Шедевр» №31 від 09.07.2024 року в квартирі [ADDRESS] фактично проживає сім?я [PERSON] , яка не має правових підстав займати службове житло Управління. Як вказує представник позивача, [PERSON] не перебуває з Управлінням ні в трудових відносинах, ні у відносинах з проходження військової служби. Фактично відповідачем [PERSON] наданий доступ для службової квартири [ADDRESS] іншим особам, з метою постійного проживання. Родина відповідача разом не проживає, службову квартиру за призначенням не використовує. Вказані доводи не були спростовані стороною відповідача. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. За змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання в право на повагу до житла «має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою… Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). ЄСПЛ, розглянувши справу за заявою військовослужбовця, який разом з іншими членами сім`ї був виселений із кімнати в гуртожитку після припинення служби у Міністерстві оборони України, дійшов висновку про відсутність порушення статті 8 Конвенції. ЄСПЛ вказав, що втручання, на яке скаржився заявник, переслідувало легітимну мету захист інтересів економічного добробуту країни та прав інших осіб, а саме курсантів і працівників Національної академії оборони України й інших військовослужбовців, які потребували житло у зв`язку зі службою (рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» («Karakutsya v. Ukraine»), заява № 18986/06, § 71). Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56). Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом визнання такими, що втратили право користування службовим приміщенням. Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (стаття 124 ЖК). Навіть якщо власник службового житла не висловив вимогу звільнити це житло, проживання у ньому після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування вказаних правовідносин. Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Судом враховано нагальну суспільну необхідність для визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщенням, а саме: наявність черги працівників, які можуть претендувати на заселення у службове житло. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] [INFO] ,\~ [PERSON] \~ [INFO] ,\~ [PERSON] [INFO] ,\~ [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням Управління Служби безпеки України в Черкаській області за адресою: квартира [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, солідарному стягненню із відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved