Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати усиновлення нею неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актового запису про його народження, а саме змінити відомості про матір з « [PERSON] » на « [PERSON] » та передати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на опікування органу опіки та піклування Тетіївської міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Тетіївського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2014 року її та [PERSON] було оголошено усиновлювачами [PERSON] , [INFO] та внесено зміни до актового запису про народження за №116 від 24.09.2009 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, а саме: прізвище вказано [PERSON] , по батькові [PERSON] , місце народження: місто Переяслав-Хмельницький Київської області, батьком зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.06.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дитина залишилася проживати з батьком. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.01.2023 року скасовано усиновлення [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , внесено зміни до актового запису про його народження, а саме змінено прізвище дитини з « [INFO] » на « [INFO] », по батькові з « [INFO] » на « [INFO] », місце народження з «м.Переяслав-Хмельницький» на «м.Кагарлик Кагарлицького району», відомості про батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », малолітнього [PERSON] , [INFO] , а після внесення зміни до актового запису про народження за №116 від 24.09.2009 року - [PERSON] передано на опікування органу опіки та піклування Тетіївської міської ради. З часом психічний стан [PERSON] погіршився, що вплинуло на його поведінку в школі та вдома. Так, останній почав систематично порушувати дисципліну у школі, постійно тікати, не виконуючи доручень та завдань, погрожувати однокласникам, псувати речі дітей, декілька разів розбивав телефони дівчатам, сам став розсіяним: всі речі постійно розкидані, він їх часто губить. Крім того, [PERSON] неодноразово втікав з дому. З 2019 року [PERSON] перебуває на «Д» обліку в лікаря-психіатра КЗ «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» та неодноразово проходив стаціонарне лікування в КЗ КОР «КОПНЛ №2», йому встановлено діагноз «наслідки органічного ураження ЦНС змішаного генезису в формі гіперкінетичного розладу поведінки з опозиційно викликаючими розладами, з важкістю соціального функціонування в дитячому віці, з ускладненням вторинною затримкою комунікативної поведінки, з делінквентивними проявами з підвищеними показниками психопатизації, емоційних і вищих когнітивних передумов психічного розвитку». Це психічна та невиліковна хвороба, яка вимагає догляду в спеціальному навчально-реабілітаційному центрі для дітей з порушенням поведінки. Позивачка зазначає, що перед усиновленням дитини вона не знала про даний діагноз, оскільки [PERSON] раніше було встановлено діагноз «вторинна когнітивна недостатність до рівня легкої розумової відсталості, загальні розлади психологічного розвитку», що не свідчив про наявність невиліковного розладу психіки. В зв`язку з цим остання просить скасувати усиновлення нею неповнолітнього [PERSON] , оскільки дитина стає все більш агресивною та неконтрольованою, здатна заподіяти шкоду собі та оточуючим, потребує постійного стороннього догляду, а вона його забезпечити не може. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Єрмак О.В. позовні вимоги підтримали. Представник виконавчого комітету Тетіївської міської ради Панченко Л.В. вирішення спору покладає на розсуд суду. Представник виконавчого комітету Переяславської міської ради Саулко В.В. в судове засідання не прибув, до суду надіслав заяву про слухання справи у його відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України). Так, рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.01.2023 року у справі № 373/1774/21, яке набрало законної сили 09.02.2023 року, встановлено, що рішенням Тетіївського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2014 року [PERSON] та [PERSON] було оголошено усиновлювачами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] за №116 від 24.09.2009 року, а саме: прізвище вказано [INFO] , по батькові [INFO] , місце народження: місто Переяслав-Хмельницький Київської області, батьком зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.06.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 24.09.2019 року виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області за №403-21 надано висновок про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . Згідно з характеристиками на учня 6-а класу Переяславської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 [PERSON], останній ігнорує правила поведінки, систематично порушує дисципліну, схильний до протиправної поведінки і потребує особливої уваги. 06.11.2019 року хлопчик приніс до школи ніж і погрожував багатьом однокласникам. Іншого разу приніс ножиці і відрізав однокласниці пасмо волосся. Постійно псує особисті речі дітей. Крім того, в характеристиці зазначено, що в поведінці хлопчика відмічається агресивність (може штовхнути, нецензурно виразитися) до дорослих та однокласників, з метою уникнення виконання завдань або небажання дотримуватися встановлених правил. Відмічаються часті зміни настрою, нестабільність емоційної та вольової сфери. З повідомлення ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області №К-11а/7 від 24.03.2021 року вбачається, що 10.02.2021 року до відділу поліції звертався [PERSON] про зникнення свого сина [PERSON] , 2009 року народження. В ході проведення оперативних заходів дитину було знайдено та повернуто до місця проживання. Згідно з довідкою №86 КНП «Тетіївська центральна лікарня» від 16.03.2021 року [PERSON] станом на 20.01.2014 року на обліку у лікаря психіатра не перебував, за медичною допомогою не звертався. З довідки Переяслав-Хмельницької ЦРЛ за №10 від 17.02.2021 року слідує, що [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра з 2019 року. Із копій виписок із медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] встановлено, що останньому встановлено діагноз: віддалені наслідки органічного ураження ЦНС, змішаного генезу, в формі гіперкінетичного розладу поведінки з опозиційно-викликаючими розладами, з важкістю соціального функціонування в дитячому віці, з ускладненням вторинною парціальною затримкою комунікативної поведінки, з делінквентними проявами з підвищеними показниками психопатизації, емоційних і вищих когнітивних передумов психічного розвитку. Вторинна когнітивна недостатність до рівня легкої розумової відсталості, шифр F 06.08. З копії справи №380/2255/13-ц Тетіївського районного суду Київської області за заявою [PERSON] , [PERSON] про усиновлення, зокрема, з висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , складеного 11.06.2013 року у графі «остаточний висновок» вбачається, що дитині встановлено розлад психологічного і мовного розвитку; акцидентальний шум в серці; множинний карієс; шифр - F 80, F 84. Під час допиту в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2019 році, коли вони з [PERSON] розлучилися, - діти залишилися проживати з ним. [PERSON] усиновили, коли йому було чотири роки. Про те, що у дитини під час усиновлення були розлади психологічного розвитку він знав, оскільки ознайомлювався із соціальною історією дитини. Однак, про психічні розлади його ніхто не повідомляв і шифр, наведений у медичному висновку щодо дитини йому ніхто не роз`яснював. Після того, як [PERSON] почав себе неадекватно поводити, він, за рекомендацією лікаря-педіатра, в 2019 році звернувся до фахового спеціаліста - лікаря-психіатра. Після звернення до психіатра у дитини виявили розлади психіки, у зв`язку із чим [PERSON] два рази на рік проходив лікування в КЗ КОР «КОПНЛ № 2». Допитана в якості свідка [PERSON] - лікар-психіатр КНП КОР «Київський обласний центр ментального здоров`я» в судовому засіданні пояснила, що як лікар-психіатр спостерігає [PERSON] з червня 2019 року. До них у заклад останній був направлений дільничним лікарем, і за три роки [PERSON] був вісім разів госпіталізований на лікування. За період спостереження встановлено діагноз, на підставі якого дитину визнано інвалідом. Перший раз дитина перебувала на лікуванні в червні 2019 року і термін лікування визначався певними факторами. Діагноз F84 не підтвердився і дитині встановили новий діагноз F06.08 - наслідки органічного ураження ЦНС, змішаного генезу, в формі гіперкінетичного розладу поведінки з опозиційно-викликаючими розладами, з важкістю соціального функціонування в дитячому віці, з ускладненням вторинною парціальною затримкою комунікативної поведінки, з делінквентними проявами з підвищеними показниками психопатизації, емоційних і вищих когнітивних передумов психічного розвитку. Вторинна когнітивна недостатність до рівня легкої розумової відсталості. Даним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.01.2023 року скасовано усиновлення [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , внесено зміни до актового запису про його народження, а саме змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові з « [INFO] » на « [INFO] », місце народження з «м.Переяслав-Хмельницький» на «м.Кагарлик Кагарлицького району», відомості про батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », малолітнього [PERSON] , [INFO] , а після внесення зміни до актового запису про народження за №116 від 24.09.2009 року - [PERSON] передано на опікування органу опіки та піклування Тетіївської міської ради. Відповідно до висновку виконавчого комітету Переяславської міської ради № 61-02 від 18.02.2025 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне скасування усиновлення [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Пунктами 2, 3 частини першої статті 238 СК України передбачено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) від 27 листопада 2008 року, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція), органи державної влади не можуть втручатись у здійснення права на повагу до приватного і сімейного життя, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 цієї статті, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (пункт 43 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 травня 2010 року у справі «Курочкін проти України»). Словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції вимагає передусім, щоб відповідний захід був певним чином передбачений національним законодавством; він також стосується якості відповідного закону і вимагає його відповідності принципу верховенства права та допустимості відповідній особі, яка, зокрема, має бути здатною передбачити його наслідки для себе. Для того, щоб визначити, чи були оскаржувані заходи «необхідними в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги всю справу загалом, має оцінити, чи були мотиви, наведені на виправдання таких заходів, належними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції. Органи влади користуються широкою свободою розсуду в оцінюванні необхідності передання дитини під опіку, суд повинен все-таки переконатися, що в конкретному випадку існують обставини, які виправдовують відібрання дитини від батьків, а держава-відповідач має довести, що перед здійсненням пропонованого заходу було проведено ретельний аналіз можливих наслідків такого заходу для батьків і дитини, а також можливих альтернатив переданню дитини під державну опіку (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Курочкін проти України»). Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивачка стверджувала, що один з усиновлених нею дітей страждає на психічну хворобу, про що вона не знала і не могла знати на час усиновлення. Однією з неодмінних умов скасування усиновлення на підставі пункту 2 частини першої статті 238 СК України є те, що усиновлювачі не знали і не могли знати про психічну чи іншу невиліковну хворобу дитини під час усиновлення. Якщо вони знали про хворобу, ознайомившись під час усиновлення з медичним висновком, в якому констатовано діагноз, що свідчить про психічну хворобу дитини, - усиновлювачі не мають права вимагати скасування усиновлення дитини. За змістом вказаної норми закону, скасування усиновлення за необізнаності про психічну хворобу дитини залежить в такому випадку виключно від волі усиновлювача, навіть якщо таке скасування усиновлення не в інтересах дитини. Під час розгляду справи судом встановлено, що дитина [PERSON] страждає на психічну невиліковну хворобу, а саме: F06.8 наслідки органічного ураження ЦНС, змішаного генезу, в формі гіперкінетичного розладу поведінки з опозиційно-викликаючими розладами, з важкістю соціального функціонування в дитячому віці, з ускладненням вторинною парціальною затримкою комунікативної поведінки, з делінквентними проявами з підвищеними показниками психопатизації, емоційних і вищих когнітивних передумов психічного розвитку. Вторинна когнітивна недостатність до рівня легкої розумової відсталості. Вказаний діагноз дитині встановлено рішенням ЛКК КНП КОР «КОПНЛ №2» від 19.08.2020 року. Під час процедури усиновлення позивачка була ознайомлена із соціальною історією дитини [PERSON] та медичним висновком про стан його здоров`я, згідно якого психічних захворювань у дитини встановлено не було. З огляду на наведене, позивачка не знала і не могла знати про психічну хворобу дитини на момент її усиновлення. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. В силу ст. 241 СК України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Вирішуючи спір, суд на підставі наведених вище положень СК України, з урахуванням доказів, що містяться у матеріалах справи, та яким надана належна правова оцінка, дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 238 СК України для скасування усиновлення, а відтак - про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved