Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Так 09 березня 2012 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого 09 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 156. У період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року шлюб між мною та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 09.03.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №156, розірвано.Рішення набрало законної сили 23 червня 2021 року. Після розірвання шлюбу сторони не спілкувались, відповідач сина він не відвідував і його життям не цікавився. Всі питання щодо виховання сина вирішуються без участі його батька. На теперішній час дитина дійсно вже усвідомлює ставлення батька до нього і також не налаштований на відновлення стосунків з ним. Відповідач не спілкуючись з сином, не тільки свідомо ухиляється від утримання дитини, а і не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. За весь цей час відповідач жодного разу не був у дитини у школі, не відвідував гуртки, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Після розірвання шлюбу, син не отримав від батька не тільки жодної іграшки чи подарунку, а навіть привітань на День народження. Відповідач не спілкується з сином по телефону, за допомогою месенджерів, хоча йому ніхто не чинить перешкод у такому спілкуванні. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення від виховання дитини та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. На підставі викладеного, позивачка просить: позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП. [NUMBER] ) на мою користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 ( однієї четвертої) частки від всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Пояснення сторін в судовому засіданні. В процесі розгляду справи позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, в останнє судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за місцем реєстрації, відзив на позов не подавав. Представники органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не з`явились, згідно поданого клопотання просили справу розглянути у її відсутність та подали висновок у справі. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення у справі. Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 09 березня 2012 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого 09 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 156. У період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року шлюб між мною та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 09.03.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №156, розірвано.Рішення набрало законної сили 23 червня 2021 року. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу сторони не спілкувались, відповідач сина він не відвідував і його життям не цікавився. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачкою без участі його батька.Відповідач не спілкуючись з сином, не тільки свідомо ухиляється від утримання дитини, а і не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.За весь цей час відповідач жодного разу не був у дитини у школі, не відвідував гуртки. Вищевказані факти підтверджується характеристикою [PERSON] з Одеського ліцею №4 Одеської міської Ради, з якої убачається, що мати дитини [PERSON] постійно приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, спілкуються з вчителями, приймає участь у батьківських зборах. Батько дитини [PERSON] участі у вихованні та навчанні дитини не бере. Відповідно висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської Рада №01-05-8/344 вх. віл 10.03.2025р., що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У висновку також зазначено про проведену перевірку та встановлено, що [PERSON] в своїй заяві від 02.12.2024 повідомив, що він тренер спортивного клубу «Тайфун», членом якого є [PERSON] з 2023 року. На заняття водить мама, кошти за тренування та амуніцію вносить мати. Батька жодного разу не бачив. Матір`ю, [PERSON] , укладено декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу пацієнту, [PERSON] , з [PERSON] у КНП «Дитяча міська поліклініка №2» ОМР. [PERSON] в своїй заяві від 02.12.2024 повідомив, що підтримує мати в намірі позбавити батьківських прав батька, [PERSON] .. Бачив батька останній раз 3 роки тому. Він не телефонує, подарунки не дарує. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», наданою Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 26.11.2024 незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває." Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] має другу групу інвалідності за загальним захворюванням. Надано копію пенсійного посвідчення [PERSON] в якому зазначено, що вона отримує пенсію по інвалідності, друга група, загальне захворювання. [PERSON] в своїй заяві від 02.12.2024 повідомила, що вона знає [PERSON] дуже давно. Мати повністю займається вихованням та утриманням дитини. [PERSON] завжди доглянутий, відвідує спортивну секцію. [PERSON] в своїй заяві від 02.12.2024 повідомила, що вона знає [PERSON] більше 15 років. [PERSON] повністю знаходиться на утриманні матері, вона займається його вихованням. Батька дитини я ніколи не бачила. Отже вищевказані факти у сукупності підтверджують факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Правові підстави уваленого рішення. Згідно з ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку/доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні фактів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що з боку позивача доведено той факт, що відповідач тривалий час не займається вихованням та духовним розвитком дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не приділяє батьківської турботи по відношенню до своєї малолітньої доньки матеріально не забезпечує, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача - двох вимог немайнового характеру, враховуючи, що позивачка [PERSON] під час звернення до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2224 гривень 40 копійок.

Outcome: approved