Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ФГ "Олена" про визнання відсутнім права оренди. Позов мотивовано тим, що [PERSON] згідно Державного Акту про право приватної власності на землю серія IV-KP №035994 від 20.08.2002 року, належить земельна ділянка з кадастровим номером 3521110100:02:000:0392, площею 3.0099 га., яка розташована на території Гайворонської міської ради, Кіровоградської області. 12.12.2012 року між позивачем та ФГ «Олена» було укладено договір оренди землі строком на 10 років на належну йому земельну ділянку тобто до 12.12.2022 року. Починаючи з 10.10.2021 року та після цієї дати позивач не одноразово звертався до ФГ «Олена» з повідомленням про небажання подальшої співпраці, та просив повернути належну йому земельну ділянку одразу після закінчення договору оренди, на дані звернення голова ФГ «Олена» відповідав, що договір оренди буде зберігати свою чинність доки йому буде потрібно. 22.12.2022 року позивач звернувся до державного реєстратора з заявою про надання інформаційної довідки по належній йому земельній ділянці, яка є предметом розгляду даної справи. Отримавши інформаційну довідку № 318397771 від 22.12.2022 року, позивачу стало відомо, що 28.08.2020 року Державним реєстратором Лособиковим М.Г. Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області було зареєстровано додаткову угоду б/н від 14.11.2022 року до договору оренди від 12.12.2012 року якою продовжено строк дії основного договору оренди до 12.12.2032 року з автоматичним продовженням дії договору. В даному випадку позивач не підписував жодних додаткових угод з відповідачем по справі, не бажав те не бажає подальшої співпраці з ним. Всі ці обставини грубо порушують його права як власника земельної ділянки, тому він вимушений звернутись до суду для захисту своїх порушених прав, оскільки належна йому земельна ділянка використовується без законних на то підстав. Просить суд визнати відсутнім право оренди Фермерського Господарства «Олена» ЄДРПОУ 20657357, щодо земельної ділянки з кадастровим 3521110100:02:000:0392, площею 3.0099 га. яка розташована на території Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області і стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Зазначив, що відсутність волевиявлення позивача на укладення оспорюваної додаткової угоди від 14.11.2022 року, підтверджено рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції у цивільній справі № 385/83/23 за позовом між тими ж сторонами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не надіслав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~76, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 2 ст.\~78, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст.\~81, ч. 1 ст.\~89 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та копії Державного Акту про право приватної власності на землю серія IV-KP №035994 від 20.08.2002 року, [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3521110100:02:000:0392, площею 3.0099 га., яка розташована на території Гайворонської міської ради, Кіровоградської області (а.с. 3, 9). 12.12.2012 року між позивачем та ФГ «Олена» було укладено договір оренди землі строком на 10 років на належну [PERSON] земельну ділянку тобто до 12.12.2022 року (а.с. 4-5, 9), що не оспорюється сторонами. Матеріали справи (а.с. 7-8) містять копію Додаткової угоди б/н від 14.11.2022 року до договору оренди від 12.12.2012 року якою продовжено строк дії основного договору оренди до 12.12.2032 року з автоматичним продовженням дії договору. У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі Реєстр) автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зазначене узгоджується з постаново Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, також подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2023 року в справі №385/83/23, позов\~\~ [PERSON] до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі - задоволено. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.11.2023 року в справі №385/83/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2023 року, з підстав обрання Позивачем неефективного способу захисту, вказано, що на час укладення додаткової угоди законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування державної реєстрації договору, оскільки державній реєстрації підлягала не сама угода а речове право. При цьому апеляційний суд не спростував висновок суду першої інстанції щодо відсутності волевиявлення позивача на укладання спірного договору оренди земельної ділянки. Постановою Верховного Суду від 14.08.2024 року в справі №385/83/23, змінено мотивувальну частину Постанови Кропивницького апеляційного суду від 15.11.2023 року. Норми права та мотиви їх застосування За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і у\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(частина перша\~статті 638 ЦК України). За частиною першою\~статті 14 Закону України «Про оренду землі»\~- договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За частиною першою\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої\~статті 27 Закону № 1952-IV\~судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зробив висновок про те, що «належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. За змістом\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2023 року в справі №385/83/23 задоволено позов\~\~ [PERSON] до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.11.2023 в справі №385/83/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2023 року з підстав обрання Позивачем неефективного способу захисту. Так в постанові апеляційний суд зазначає: «на час укладення додаткової угоди, що є предметом позову, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування державної реєстрації договору, оскільки державній реєстрації підлягала не сама угода, а речове право, яке виникло на її підставі, а відтак суд першої інстанції помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав.». Постановою Верховного Суду від 14.08.2024 в справі №385/83/23, змінено мотивувальну частину Постанови Кропивницького апеляційного суду від 15.11.2023 щодо належного способу захисту. Отже Верховний Суд дійшов висновку, в справі між тими ж сторонами, що Додаткову угоду до Договору оренди можна кваліфікувати як неукладену за умови заявлення належного способу захисту, яким є визнання відсутнім права оренди. При цьому рішення суду першої інстанції від 09.06.2023 року, в якому суд дійшов висновку, про визнання обставини неподання відповідачем додаткової угоди № б/н від 14.11.2022 року до договору оренди від 12.12.2012 року такою, що свідчить про те, що позивачем вона не підписувалась та не укладалась - скасоване апеляційним судом не в зв`язку з невірним встановленням обставин, а у зв`язку з неефективним способом захисту. Відповідно до ч. 4\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у своїй постанові від 02.11.2022 по справі № 140/6115/21 вказав: «преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого частини четвертої\~статті 246 КАС України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Суд зазначає, що відповідач по даній справі ФГ «Олена» було залучено до участі у справі № 385/83/23 в якості відповідача, а тому в силу приписів частини четвертої\~статті 82 ЦПК України, обставини справи, встановлені рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2023, постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.11.2023, Постановою Верховного Суду від 14.08.2024 у справі №385/83/23, мають юридичні наслідки для ФГ «Олена» при розгляді позову у справі 385/107/25. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] , довів належними та допустимими доказами, те, що спірну додаткову угоду не підписував. Враховуючи вищезазначене позов підлягає задоволенню повністю. Щодо стягнення судових витрат Позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., а тому відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Outcome: approved