Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати відповідача [PERSON] боржником за спожитий ним газ (газопостачання) та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу у розмірі 10 315,50 грн. за період з 06.11.2019 по 04.03.2020, із обов`язковим зазначенням у судовому рішенні негайного і термінового стягнення грошової суми боргу до 01 липня 2020 року, з огляду на необхідність виконання рішення рішення суду про виселення [PERSON] із 37/100 частини будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона має І групу інвалідності та в силу закону має право на пільги з надання житлово- комунальних послуг. Разом з тим вказує, що її право власності на користування належною позивачу власністю 37/200 частини будинку за адресою: [ADDRESS] порушене з боку відповідача [PERSON] . Позивач посилається, що [PERSON] , якій відповідно до свідоцтва про право на спадщину також належить відповідна частина вказаного вище будинку та яка за місцем спадщини не проживає, на підставі довіреності від 19.10.2018 уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в усіх підприємствах надавачах послуг по постачанню води, газу електропостачання, ЖЕКУ без права розпорядження вищезазначеною частиною будинку. Однак, всупереч, зазначеному [PERSON] самовільно вселився у 37/100 частини будинку за адресою: [ADDRESS] та став користуватися житловою площею надмірно, неощадливо та безвідповідально. Позивач зазначає, що за період її перебування на лікуванні з 22.01.2019 по 10.06.2019 за вказаним вище домоволодінням утворилася заборгованість по комунальним платежам з вини [PERSON] , зокрема, за газопостачання в розмірі 14116,99 грн., який відкритий на ім`я власника особового рахунку [PERSON] . Незважаючи на попередження про необхідність погашення заборгованості, відповідач заборгованість не погасив, внаслідок чого, 06.11.2019 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] було відключено від газопостачання. Позивач вказує, що відключення газопостачання до належної позивачу частини будинку створило перешкожди у користуванні позивачу 37/200 частинами будинку, оскільки остання залишилася без опалення, не могла готувати їжу, а житлові приміщення перетворилися у нежитлові. Також посилається, що вказані обставини спричинили позивачу здійснення непередбачених додаткових витрат для належного забезпечення умов проживання. Позивач звернулася з запитом до ДП«Київгаз» на отримання копії договору на реструктуризацію заборгованості із зазначенням графіку погашення заборгованості відповідача. З отриманих документів позивачу стало відомо, що станом на 02.06.2020 відповідач заборгованість, за поточні платежі належним чином не сплатив. Станом за квітень 2020 року заборгованість відповідача становить 10 315, 50 грн. ( 9 858,00 грн.-попередня заборгованість, 456,61 грн.-поточна заборгованість). При цьому, позивач звертає увагу, що вона свій обов"язок щодо оплати отриманих послуг за газ здійснює регулярно та добросовісно. Позивач вважає, що незаконне вселення та систематичне невиконання відповідачем свого обов"язку щодо сплати отриманих послуг та наявної заборгованості порушують її права власності на 37/200 частини домоволодіння та здійснюють перешкоди у вільному користуванні належній їй частки у праві власності, що є порушенням вимог ст.ст.321, 391,386ЦК України . Посилаючись на неправомірні дії відповідача, позивач зазначає, що вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки є очевидна і щоденна вірогідність у відключенні будинку від газопостачення через наявність заборгованості з вини відповідача, що унеможливить позивачу у повній мірі реалізувати свої права, що входять до змісту здійснення права власності. Зазначає, що заходи досудового врегулювання спору, як то спроба усної домовленості із відповідачем не мала позитивних результату, оскільки відповідач уникає спілкування з позивачем. З огляду на викладене, позивач просила позов задовольнити. 25.06.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 06.07.2020 надійшла інформаційна довідка за № 12649737 щодо реєстрації місця проживання особи - відповідача [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 08.07.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 23.09.2020 на виконання вимог ухвали суду від 08.07.2020 позивач [PERSON] подала заяву та позовну заяву в новій редакції. Ухвалою суду від 25.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження. Відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками. Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Ухвалою суду від 12.01.2021 задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. 26.02.2021 до суду ДП «КиївГазЕнерджи» на виконання вимог ухвали суду від 12.01.2021 було надано витребувані документи. 09.03.2021 до суду позивачем подано заяву про заміну неналежного відповідача [PERSON] на [PERSON] , як співвласника 37/100 частин будинку [ADDRESS] . 09.03.2021 до суду від позивача [PERSON] надійшло клопотання про збільшення (уточнення) розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 14.06.2021 заяву позивача про заміну неналежного відповідача належним задоволено та замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] . 22.10.2021 до суду від позивача [PERSON] надійшло клопотання про уточнення позовних вимог. 18.01.2022 до суду від позивача [PERSON] надійшло клопотання про уточнення позовних вимог. Відповідачем копію ухвали суду від 09.03.2021 та копію позовної заяви з додатками було отримано 08.07.2021. У встановлений законом строк, відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. Ухвалою суду від 01.04.2024 розгляд справи призначено в судовому засіданні з повідомленням сторін. 24.05.2024 до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.07.2024 клопотання позивача задоволено та витребувано з: - Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 27) інформацію у паперовій формі щодо транзакції (перерахунку) коштів з персоніфікованого рахунку гр. [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на рахунок надавача послуги газопостачання - ДП «КиївГазЕнерджи» за період з 2020 - 2021 років, наявної в автоматизованій (електронній ) системі обліку АТ «Ощадбанк»; - ДП «КиївГазЕнерджи» (01103, м. Київ, Михайла Бойчука, 4б) інформацію щодо конкретного зазначення періоду утворення заборгованості за спожитий природний газ у сумі 28 157,12 грн., зазначеної в претензії про сплату заборгованості №167749 від 01.03.2024. 02.09.2024 позивачем подано клопотання про залучення третьої особи -ТОВ «ПК Нафтогаз України», яке протокольною ухвалою суду було залишено без задоволенння. 29.01.2025 позивачем подано заяву у порядку ст. 222 ЦПК України , в якій позивач також просила застосувати строки позовної давсності у даній справі. 18.03.2025 у судовому засіданні позивачем заявлено клопотання про роз`єднання позовних вимог, яке ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.03.2025 відмовлено у задоволенні поданого клопотання. Позивач у судовому засіданні позов з урахуванням поданих додатково пимових пояснень підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову не заперечував, проте не погодився з визначеним позивачем розміром заборгованості, яка виникла за спожиті послуги з газопостачання за спірною адресою. Вислухавши думку позивача та представника третьої особи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Як убачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.03.2006, позивачу [PERSON] на праві власності належить, зокрема 37/200 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Інша частина житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] у порядку спадкування, що не заперечується позивачем по справі. Зі справи убачається та не заперечувалося позивачем, що у належній [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності частині житлового будинку встановлено один вузол обліку природного газу. Як вбачається з матеріалів справи у спірному домоволодінню відповідач фактично не проживає. Проте, без згоди позивача у спірний будинок вселився [PERSON] . Відповідно до постанови Київського апеляційного суду м.Києва від 04.03.2020 позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на будинок шляхом виселення, задоловлено. Даним рішенням, зокрема, [PERSON] було виселено з будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2019 працівниками АТ «Київгаз» було проведено відключення від газопостачання споживача за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з заборгованістю за спожитий газ (лист АТ «Київгаз» №18/14 від 03.01.2020). Відповідно до листа ДП «КиївГазЕнерджи» вбачається, що заборгованість власниці 37/100 частини будинку [PERSON] на яку оформлений особистий рахунок за використаний природний газ станом на 29.05.2019 становив 14116,89 грн. Як свідчать матеріали справи та вбачається з пояснень позивача у справі, вказана вище заборгованість виникла з вини відповідача. Внаслідок наявної заборгованості за спожитий природний газ перед ДП "КиївГазЕнерджи" з вини відповідача [PERSON] (о/р [NUMBER] ) між [PERSON] та ДП "КиївГазЕнерджи" був укладений Договір №75 про реструктуризацію заборгованості від 07.11.2019, згідно якого сторони визнали та погодили станом на 31.10.2019 заборгованість за показниками газового лічильника за адресою: [ADDRESS] у сумі 8167, 74 грн. та [PERSON] зобов"язалася погасити заборгованість перед підприємством у сумі 8 167, 74 грн. до 20.02.2020 . Проте, як свідчать матеріали справи своїх зобов"язань відповідачем виконано не було, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] існує заборгованість за спожите газопостачання та яка відображається у направлених рахунках ДП "КиївГазЕнерджи". У судовому засіданні позивач пояснила, що невиконання відповідачем свого обов"язку щодо сплати послуг з постачання природного газу порушують її права у користуванні власністю, оскільки існує вірогідність, зокрема, відключення газопостачання, що призведе до перешкоди у здійсненні нею права власності. На думку позивача належним способом поновлення її прав, з урахуванням уточненої позовної заяви (позовних вимог) є визнання відповідача боржником перед газопостачальною організацією за спожите газопостачання та зобов"язання відповідача сплатити заборгованість з 01.2018 по 19.10.2022 у розмірі 11825,68 грн. на користь газопостачальної організації, тобто третьої особи. Разом з цим, у судовому засіданні позивач вважає, що розрахунок заборгованості має бути розрахований з урахуванням встановленого законом строку позовної давності, а тому подала заяву та просила застосувати строк позовної давності, у порядку ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповідно до п. 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 24986 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Положеннями п. 5 розділу І Правил постачання природного газу, визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Відповідно до п. 20 р. ІІІ Правил постачання природного газу за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. У позові позивач стверджувала, що [PERSON] заборгованість за зазначеним договором не сплачує, що на її переконання дає підстави вважати, що у найближчий час відключать газопостачання, що порушить право позивача безперешкодно користуватись належними їй 37/200 частинами будинку [ADDRESS] . Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Як встановлено вище, у належній [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності частини житлового будинку встановлено один вузол обліку природного газу. Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] має заборгованість перед газопостачальною організацією. У ході розгляду справи позивачем неодноразово уточнювалася сума заборгованості, яка на думку позивача існує за відповідачем та яка має бути сплачена на користь третьої особи за період з 01.2018 по 19.10.2022, з урахуванням строків позовної давності, вважаючи її у розмірі 11825,68 грн. У судовому засіданні представник третьої особи погодився з доводами позивача в частині наявності обов"язку відповідача щодо сплати заборгованості за спожиті послуги. Проте, не погодився з сумою заборгованості зазначеною позивачем, вважаючи її необгрунтованою. Також вважав, що у позивача в силу закону відсутнє право вимоги щодо стягнення заборгованості на користь третьої особи. Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач - особа якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9). Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу також на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). У пунктах 83- 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 у справі №466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) викладено такі висновки: Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретною способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187іс 18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг 19) та багатьох інших. Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. У контексті вищезазначених статей, спосіб захисту порушеного права повинен відповідати характеру порушеного права. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд вважає, що позивач обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в частині визнання відповідача боржником оплати газопостачання за період 01.2018-19.10.2023, як співвласника 37/100 частини будинку по [ADDRESS] (о/р [NUMBER] за договором №2593 від 27.12.2012 із ДП "Київгазенерджи"). Встановлювати чи оспорювати відсутність заборгованості з боку позивача чи наявності такої заборгованості з вини іншого співвласника, тобто відповідача має бути саме у справі про стягнення заборгованості , а не шляхом усунення перешкод у користування власністю позивачем. Фактично, заявлений позивачем позов не містить вимог про захист порушеного права, а спрямований на отримання рішення суду, як преюдиційного факту, тобто на встановлення факту наявності у відповідача заборгованості, що можуть бути покладені в основу можливого рішення між сторонами у справі, що суперечить статтям 3 та 4 ЦПК України, які передбачають захист в судовому порядку лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кожної особи у спосіб, визначений законами України. Крім того, ухвалення рішення у формі застереження та встановлення факту наявності обов"язку по сплаті заборгованості та вини відповідача перед третьої особою не відповідає визначеному законом способу поновлення порушених прав та не є єфективним, виходячи з вимог чинного законодатсва. За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов в цій частині не містить вимог про захист порушеного,невизнаного чи оспорюваного права. Та обставина, що відповідачем, як одним із співласником житлового будинку не виконується обов"язок щодо сплати спожитих послуг, не може бути підставою для задоволення вимог позивача у обраний позивачем спосіб захисту порушених прав чи інтересу. У той же час, враховуючи фактичні обставини справи та дійсні правовідносини правом на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за спожитий газ має ДП "Київгазенерджи", а не позивач у справі. Доказів того, що позивачем погашено заборгованість відповідача перед третьою особою, суду не надано. Разом з цим, відповідного позову третя особа ДП "КиївГазЕнерджи" у порядку визначеному законом, заявлено не було. Аналізуючи зміст заявлених вимог та характер спірних правовідносин, суд вважає, що позивач [PERSON] не є суб`єктом прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення щодо вимог про зобов"язання відповідача сплатити на користь третьої особи спірної заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не має права вимоги до відповідача щодо зобов"язання останього сплатити суму заборгованості на користь третьої особи, тобто позивач не є належним позивачем у цій частині заявлених вимог. Крім того, обраний спосіб захисту не є ефективним та як наслідок, не відповідає завдання цивільного судочинства. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необгрунтованого. Що стосується поданої заяви позивача про застосування строку позовної давності, то така заява не підлягає задоволенню, як необгрунтована, з огляду також на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У зв"язку з тим, що позивач є інвалідом першої групи та звільнена від сплати судового збору у силу закону, а тому витрати по розгляду даної справ слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed