Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

23.10.2024 року ТОВ «ФК «Смарт Пей» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 55 190,05 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1001461980601 від 25.11.2019 року. На підставі зазначеного кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 11 700,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 0,01% річних, а розмір комісії за користування кредитом 3,99%. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед Банком. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 07.05.2024 складала 16 719,47 грн, з яких: 9 743,98 грн - заборгованість за кредитом; 3,42 грн - заборгованість по процентам, 6 972,07 грн - заборгованість за комісією. Крім того, між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено ще один кредитний договір № 200766346501 від 11.01.2017. На підставі зазначеного кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 24 000,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 49 % річних, а розмір комісії за користування кредитом 0%. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед Банком. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 07.05.2024 складала 38 470,58 грн, з яких: 24 752,42 грн - заборгованість за кредитом; 13 718,16 грн - заборгованість по процентам, 0,00 грн - заборгованість за комісією. 08.05.2021 між АТ «ПУМБ» та ТОВ «ФК «ФІНАКО» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «ФІНАКО» (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №1337, видане 15.03.2018 Нацкомфінпослуг), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників Банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. В наступному, а саме 16.07.2021, між ТОВ «ФК ФІНАКО» та ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу № 1, за яким ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» (ліцензія на діяльність фінансової компанії з правом надання послуг - факторинг, надання коштів та банківських металів у кредит; переоформлена Національним банком України 27.03.2024, витяг із Державного реєстру фінансових установ №27-0026/24179 від 28.03.2024), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників БАНКУ (Позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до Відповідача. Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості Відповідача станом на дату укладання Договору факторингу склала: за Кредитним договором 1001461980601 - 16 719,47 грн, з яких: 9 743,98 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3,42 грн - сума заборгованості за відсотками, 6 972,07 грн - сума заборгованості за комісією; за Кредитним договором 200766346501 - 38 470,58 грн, з яких: 24 752,42 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 718,16 грн - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн - сума заборгованості за комісією. Вказана сума боргу була нарахована Банком та не змінювалась з дати відступлення права вимоги за договором цесії від 08.05.2024. Позивач направив Відповідачу письмову вимогу (Повідомлення) від 22.07.2024 за адресою, яку він зазначив при отриманні кредиту, однак станом на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідачем погашена не була. Проте, Відповідач належним чином не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 07.05.2024 року в нього виникла заборгованість перед Банком, в сумі 16 719,47 грн за Кредитним договором №1001461980601 від 25.11.2019 та 38 470,58 грн за Кредитним договором №200766346501 від 11.01.2017. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30.10.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 137-138). 22.11.2024 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у справі з доказами направлення їх копій відповідачу. За зареєстрованим місцем проживання відповідача судом двічі направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17). Відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.01.2017 [PERSON] підписав заяву № 200766346501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням даної заяви [PERSON] беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») на укладення Договору комплексного банківського обслуговування (надалі - ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердила свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених умовах (а.с.58). Відповідно до змісту заяви, відповідач виявив бажання відкрити на його ім`я рахунок № [NUMBER] у гривні та отримати кредитну картку, номер кредитної картки миттєвого випуску (не персоніфікований) [NUMBER] . Також, просив банк встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 3 000,00 грн. Стандартна процентна ставка 49%, річна процентна ставка 58%, що також відображено у Публічній пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками до нього (редакція від 01.10.2016) (а.с.62-90). Тобто, сторони при укладенні кредитного договору належним чином узгодили обставини та відповідний розмір відсоткової ставки. Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 200766346501 від 11.01.2017 відповідачу неодноразово збільшувався кредитний ліміт та останній раз 24.09.2019 кредитний ліміт збільшено до 24 000,00 грн (а.с.14). Умовами Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Так, згідно пункту 4.3.6.4. пункт 4 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 76) встановлено, що банк має право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою (а.с.62-90). Крім цього, 25.11.2019 [PERSON] підписано заяву №1001461980601 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», відповідно до якої, банк надав відповідачу кредит у розмірі 11 700,00 грн строком на 24 місяці на умовах, передбачених у цьому договорі, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних та комісії у розмірі 3,99% (а.с.59) . Відповідно до платіжної інструкції №TR.39066057.55849.8810 від 25.11.2019 АТ «Перший український міжнародний банк» перерахувало отримувачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 11 700,00 грн за кредитним договором №1001461980601 від 25.11.2019 (а.с.31). 08.05.2021 між АТ «ПУМБ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАКО» (далі - ТОВ «ФК «ФІНАКО») укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «ФІНАКО» (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №1337, видане 15.03.2018 Нацкомфінпослуг), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача (а.с.37-42,146,147). В наступному, а саме 16.07.2024, між ТОВ «ФК «ФІНАКО» та ТОВ «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» (далі - ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ») було укладено договір факторингу № 2, за яким ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» (ліцензія на діяльність фінансової компанії з правом надання послуг - факторинг, надання коштів та банківських металів у кредит; переоформлена Національним банком України 27.03.2024, витяг із Державного реєстру фінансових установ №27-0026/24179 від 28.03.2024), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку (Позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до Відповідача (43-47,49,51) 22.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» було пред`явлено письмові вимоги (повідомлення) до відповідача про наявність заборгованості за двома кредитними договорами (а.с.50, 50 зворот). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Статтею 1056 Цивільного кодексу України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Згідно виписки про рух коштів по банківських рахунках [PERSON] користувався наданими позивачем кредитними коштами та кредитним лімітом шляхом видачі готівкових коштів, переводу на інші рахунки, здійснення розрахунків у магазинах, тощо, а також зарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитним лімітом (а.с. 18-30). АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за договорами виконало, відкрило на ім`я відповідача поточний рахунок, надало платіжну карту та ПІН до неї та встановило кредитний ліміт, а також перерахувало отримувачу грошові кошти на її рахунок. Згідно розрахунку заборгованості, внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, відповідач на момент звернення із позовною заявою, заборгував перед позивачем борг: - за Кредитним договором № 1001461980601 - 16 719,47 грн., з яких: 9 743,98 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3,42 грн - сума заборгованості за відсотками, 6 972,07 грн - сума заборгованості за комісією (а.с. 32-35); - за Кредитним договором № 200766346501 - 38 470,58 грн., з яких: 24 752,42 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 718,16 грн - сума заборгованості за відсотками, 0,00 - сума заборгованості за комісією (а.с. 15-17). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт отримання відповідачем за кредитними договорами кредитних коштів та користування ними підтверджується виписками по рахункам відповідача (а.с. 18-30). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, відповідно до наданих стороною позивача доказів, ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» набуло статус нового кредитора та право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 200766346501 від 11січня 2017 року та за Кредитним договором № 1001461980601 від 25 листопада 2019 року. З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. А тому, оскільки відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, у добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані первісним кредитором грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд знаходить підстави для задоволення позову в цій частині та стягує з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №200766346501 від 11.01.2017 в розмірі 38 470,58 грн, з яких 24 752,42 грн - заборгованість за кредитом, 13 718,16 грн - заборгованість за процентами, та заборгованість за кредитним договором № 1001461980601 від 25.11.2019 в розмірі 9 747,40 грн, з яких 9 743,98 грн заборгованість за кредитом, та 3,42 грн заборгованість за процентами, а всього 48 217,98 грн. При цьому, досліджуючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки за кредитним договором № 1001461980601 від 25.11.2019 заборгованість за комісією в розмірі 6 972,07 грн, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі №1001461980601 від 25.11.2019 не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. В заяві №1001461980601 від 25.11.2019 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відтак, нарахування АТ «ПУМБ» заборгованості по комісії за кредитним договором №1001461980601 від 25.11.2019 в розмірі 6 972,07 грн є безпідставними. З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 6 972,07 грн також задоволенню не підлягають. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитами є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 48 217,98 грн, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, однак до ТОВ «ФК «Смарт Пей», як нового кредитора за кредитними договорами перейшло право вимоги на загальну суму заборгованості 48 217,98 грн, в той же час, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив до позовної заяви та спростувати доводи позивача. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи наведене, оскільки вимоги позивача задоволені на 87,37 %, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 116,10 грн. (87,37 % від 2422,40 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial