Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

У грудні\~2022\~року Концерн\~«Міські теплові\~мережі» звернувся\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~з [PERSON] \~заборгованості з\~централізованого опалення\~та постачання\~гарячої води\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~за період\~з 01.09.2017\~по 31.10.2021\~в розмірі\~10751,76\~грн.,\~який в\~подальшому був\~зменшений до\~10684,93\~грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за вказаний період в сумі 10684,93 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2481,00 грн. Ухвалою суду від 04 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін з процесуальних питань. 25.01.2023 від відповідача надійшов в електронній формі, а 02.02.2023 у паперовій формі, письмовий відзив на позов із запереченнями проти його задоволення. В узагальненому виді доводи відповідача зводились до такого: 1) при обчисленні ціни позову до розрахунку була включена опалювальна площа більш, ніж є насправді; 2) при обчисленні ціни позову не були взяті до уваги повідомлення відповідача про тимчасову відсутність у спірному приміщенні і прохання не нараховувати плату за послуги позивача у відповідні періоди; 3) позов поданий за межами позовної давності. Зокрема, відповідач зазначила, площа належної їй на праві власності кімнати у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , становить 19,2 кв. м, тоді які розрахунок заборгованості обчислений позивачем з площі 27,43 кв. м без належних для цього підстав. Також відповідач зазначила, що у серпні 2019 року придбала квартиру у м. Білопілля Сумської області, де постійно проживала й здійснювала адвокатську діяльність, а до спірної кімнати приїжджала на 2-3 дні щороку. У зв`язку з цим відповідач неодноразово письмово повідомляла позивача про факт своєї відсутності у спірному житловому приміщенні і просила не здійснювати нарахування за відповідні послуги у такі періоди: з 13.12.2018 по 31.05.2019, з 10.06.2019 по 31.08.2019, з 15.08.2019 по 14.11.2019, з 15.11.2019 по 30.12.2020, з 12.08.2020 по 02.02.2021, з 04.02.2021 по 18.08.2021, з 19.08.2021 по 19.08.2022. Кожного разу відповідач надсилала позивачу довідки на підтвердження факту проживання в іншому жилому приміщенні. Після 24.02.2022 відповідача виїхала за межі України і тимчасово перебуває на території Італії, де знаходиться й станом на час розгляду справи. Відтак, на думку відповідача, у відповідні періоди позивач не мав права нараховувати плату за послуги з опалення та постачання гарячої води, і в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. 09.02.2023 від позивача надійшла письмова відповідь на відзив із запереченнями проти доводів відповідача. Так, позивач послався на те, що відсутність відповідача у спірному жилому приміщенні не звільняє її від обов`язку утримувати свою власність, в тому числі від обов`язку сплачувати за надані комунальні послуги. Щодо позовної давності позивач зауважив, що у зв`язку із запровадженням карантину через поширення коронавірусної хвороби COVID-19 і внесенням змін до ЦК України щодо перебігу позовної давності, позовна давність, яка не сплила станом на 02.02.2020, вважається продовженою на весь строк карантину. Відтак, позивач має право на стягнення заборгованості за період не більше як з 02.04.2017, але позов поданий щодо вимог з період з 01.09.2017, тобто в межах позовної давності. Щодо питання про площу, з якої слід обчислювати плату за надані позивачем послуги, позивач подав клопотання про витребування доказів, а саме про витребування з КП «Наше місто» відомостей щодо нарахування корисної площі 27,43 кв. м по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я відповідача. Ухвалою від 28.02.2023 вказане клопотання позивача було задоволене. 24.02.2024 від КП «Наше місто» на виконання ухвали суду від 28.02.2024 надійшов лист з додатком у виді плану-схеми поверху будинку за адресою [ADDRESS] , в якому зазначеному, що обчислення опалювальної площі, яка покладена до розрахунку плати відповідача за послуги з опалення, було проведено на підставі Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Постанови КМУ «Про затвердження Примірного положення про користування гуртожитками» від 20.06.2018 № 498, а також на підстав Рішення Запорізької міської ради від 31.01.2007 № 10 «Про затвердження Тимчасового порядку розрахунку загальної та опалювальної площі та порядку нарахування платежів за отримані комунальні послуги в гуртожитках комунальної власності м. Запоріжжя». Виходячи з положень останніх, до складу опалювальної (загальної і корисної) площі приміщення, яким користується відповідач, включено власне площу належної їй кімнати (19,2 кв. м), а також частину допоміжних приміщень, пропорційну площі вказаної кімнати, а саме 8,07 кв. м (коридор XXV, коридор XXVI, туалет XXVII, душ XXVIII, вмивальник XXIX, кухня XXX, кухня XXXI, вмивальник XXXIII, сходи XXXII). 12.06.2023 від позивача надійшов новий розрахунок ціни позову, яка була зменшена до 10684,93 грн., з урахуванням відомостей, які надійшли від КП «Наше місто». У вересні 2023 року від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо обчислення опалювальної площі, де відповідач зазначила, що у 2017 році у будинку, де знаходиться спірне житлове приміщення, проводились будівельні роботи з капітального ремонту гуртожитку, в тому числі з перепланування будинку, внаслідок чого площа приміщень загального користування могла змінитись. В подальшому відповідач заявила клопотання про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої просила поставити такі питання: 1) яка сума нарахована за опалення та підігрів води за період з 01.09.2017 по 31.10.2021 та помісячно? Чи підтверджується вона документально? Яка сума повинна бути нарахована за вказаний період за опалення загальної площі належної відповідачу кімнати (19,2 кв. м) та за постачання гарячої води з урахуванням заяв про тимчасове проживання в іншій області та довідок про перебування, у разі відсутності понад 30 календарних днів, а також враховуючи проведення капітального ремонту в даному приміщенні? 2) чи правильно розрахована загальна і корисна площі належної відповідачу житлової кімнати у розмірі 27,27 кв. м для нарахування плати за житлово-комунальні послуги? В процесі збирання вихідних даних для проведення такої експертизи позивач надав копію листа від КП «Запоріжремсервіс» від 26.01.2024 № 348/01-05 у відповідь за запит позивача щодо надання детальної інформації щодо розрахунку плати за надані відповідачу послуги з опалення та постачання гарячої води. Крім відомостей, що співпадають з раніше наданою інформацією від КП «Наше місто», у вказаному листі зазначено, що в період з 01.09.2016 по 31.10.2020 розмір площі загального користування, що припадав для оплати на відповідача, становив 27,43 кв. м, а після цього - 27,27 кв. м, у зв`язку з тим, один з мешканців гуртожитку надав технічний паспорт на своє приміщення, що потягло проведення перерахунку площі загального користування. Також за клопотанням відповідача ухвалою від 02.04.2024 від ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» були витребувані матеріали інвентарної справи будівлі гуртожитку за адресою [ADDRESS] , в частині, що стосується четвертого поверху. 02.08.2024 від ТОВ «ЗМБТІ» надійшли вказані матеріали, які містять документи, тотожні тим, які раніше були надані суду з КП «Наше місто». Ухвалою суду від 30.10.2024 за клопотанням відповідача було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1) чи підтверджується документально та нормативно розмір плати за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надані за адресою [ADDRESS] , за період 01.09.2017 по 31.10.2021, нарахований постачальником послуг Концерном «Міські теплові мережі» у розмірі 10684,93 грн., в тому числі в розрізі по місяцям? 2) чи підтверджується документально та нормативно розмір опалювальної площі 27,27 кв. м, покладений в основу розрахунку суми, вказаної у першому питанні? 06.02.2025 до суду надійшов висновок атестованого судового експерта Дондик Н.Я. за результатами вказаної експертизи № 152 е\\25 від 27.01.2025, в якому експерт виклав такі відповіді на поставлені перед ним питання: по першому питанню в об`ємі наявних у справі матеріалів в і межах своєї компетенції і спеціальних знань не має можливості зробити висновок щодо документального, відповідно до чинного законодавства України, розміру плати за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надані за [ADDRESS] , за період 01.09.2017 по 31.10.2021, нарахований постачальником послуг Концерном «Міські теплові мережі» у розмірі 10684,93 грн., в тому числі в розрізі по місяцям, тому що документи, які підтверджують загальну опалювальну площу у вказаному періоді станом на 01.09.2017 та у період до 31.10.2021, з урахуванням періодів, коли власник житлової площі не користувався нею та коли будинок був на капітальному ремонті і реставрації із зміною призначення приміщень і перепланування приміщень загального користування, - в матеріалах справи відсутні; по другому питанню - в об`ємі наявних у справі матеріалів в і межах своєї компетенції і спеціальних знань не має можливості зробити висновок щодо документального підтвердження розміру опалювальної площі 27,27 кв. м, тому що документи, підтверджують загальну опалювальну площу у вказаному періоді станом на 01.09.2017 та у період до 31.10.2021, - в матеріалах справи відсутні. В ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримали, з урахуванням уточнених відомостей про опалювальну площу, також посилаючись на доводи, викладені у позові та відповіді на відзив. Крім іншого, представники позивача зауважили, що факт відсутності відповідача у спірному приміщенні не звільняє її від обов`язку сплачувати за комунальні послуги. При цьому представники позивача не заперечували того, що від відповідача у 2019 і 2020 році надходили звернення щодо ненарахування плати за опалення та постачання гарячої води, на кожне з яких відповідачу надавалась обґрунтована відповідь, а за наявності підстав у відповідні періоди здійснювались перерахунки у бік зменшення щодо плати за постачання гарячої коди. Також представники позивача посилались на те, що відповідач не надала власного контррозрахунку заборгованості, а проведена за її клопотання експертиза не надала чітких відповідей на поставлені перед експертом питання. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду наполягала на тому, що не має обов`язку сплачувати вказану у позові заборгованість, оскільки її розмір не є обґрунтованим через відсутність достовірних даних щодо загальної опалювальної площі після проведення капітального ремонту у гуртожитку. Також відповідач послалась на те, що проведена у справі економічна експертиза не підтвердила правильність проведених позивачем нарахувань. При цьому в розрахунок була включена сума субсидії, право на яку відповідач ніколи не отримувала і про її застосування не просила. Представник відповідача, адвокат Безрукова С.О., також проти позову заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов, а також підтримала доводи відповідача. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, належить нежитлове приміщення кімната [ADDRESS] , площею 19, 2 кв. м, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31.05.2018, виданим Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Вказаний факт сторонами не оспорюється. Також сторонами не оспорюється, що будинок [ADDRESS] є гуртожитком, а право власності на кімнату № [NUMBER] відповідач отримала на підставі та у порядку, передбаченому Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період часу в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулювались Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 N 2189-VIII, Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (надалі Правила № 630). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживачі зобов`язані, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 5 ст. 20). Відповідно до п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З 1 травня 2019 року введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. За приписами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житловокомунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд бере до уваги, що відповідач фактично не заперечувала, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до належного їй жилого приміщення протягом спірного періоду часу надавались, не оспорювала розрахунок заборгованості в частині тарифу та обсягів наданої теплової енергії, однак наполягала, що розмір плати за це обчислений неправильно з огляду на відсутність достовірних даних щодо площі загального користування у гуртожитку, а також з огляду на відсутність відповідача у вказаному житлі протягом тривалих періодів часу та попередження позивача про це. Однак відповідні доводи відповідача суд відхиляє з огляду на таке. Щодо площі, яка має братись до уваги при обчисленні плати за надані позивачем послуги. Як було встановлено, і сторонами не оспорювалось, будинок [ADDRESS] є гуртожитком, і відповідно до рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради з 01.09.2016 перебував у господарському віданні КП «Наше місто», а з 01.04.2023 послуги з утримання цього будинку надають КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради. Як випливає із змісту п. п. 18-21 Правил № 630, одним з показників, з яких обчислюється плата за послуги з централізованого опалення, є відповідна площа житла. Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що утримання приватизованих та неприватизованих житлових, нежитлових і допоміжних приміщень у гуртожитках та прибудинкових територій здійснюється за рахунок коштів їх власників у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п. 9 ст. 3); що власники житлових і нежитлових приміщень у гуртожитках є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням гуртожитку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні гуртожитку (п. 10 ст. 3). При цьому відповідно до п. 3 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» допоміжні приміщення у гуртожитку - приміщення у гуртожитку, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку як житлового комплексу та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Згідно технічного паспорту на будинок [ADDRESS] станом на 12.12.2012, на четвертому поверсі розташовані 40 житлових кмінат сумарною площею 733,0 кв. м та допоміжні приміщення (коридор XXV, коридор XXVI, туалет XXVII, душ XXVIII, вмивальник XXIX, кухня XXX, кухня XXXI, вмивальник XXXIII, сходи XXXII) загальною площею 308,2 кв.м. Рішенням Запорізької міської ради від 31.01.2007 № 10 встановлено, що при розрахунку площі для стягнення плати за проживання в гуртожитку для одного особового рахунку однією із складових є частина допоміжних приміщень гуртожитку, що знаходиться в загальному користуванні всіх мешканців. При цьому загальна опалювальна площа гуртожитку визначається як сума площ всіх поверхів гуртожитку, які вимірюються в межах внутрішніх поверхонь зовнішніх стін, а площа сходових клітин до уваги не береться. Відтак, суд приймає наданий позивачем розрахунок заборгованості з опалювальної площі 27,27 кв. м, оскільки він обчислений з площі власне кімнати, що належить відповідачу, та пропорційної частки корисної площі четвертого поверху гуртожитку, що зазначена у вказаному технічному паспорті. Посилання відповідача на те, що у гуртожитку був проведений капітальний ремонт з переплануванням і відповідні документи, надані відповідачем, суд до уваги не бере, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після проведення такого капітального ремонту на четвертому поверсі гуртожитку змінилась сумарна корисна площа допоміжних приміщень. Навпаки, надані з ТОВ «ЗМБТІ» відомості вказують на те, що з кінця 2012 року змін у технічній документації щодо четвертого поверху цього будинку не відбулось. У зв`язку з цим суд не бере до уваги й Висновок судової економічної експертизи від 27.01.2025 № 152/ е25, оскільки експерт, на переконання суду, безпідставно не взяв до уваги наявну у справі технічну документацію, яка жодними іншими доказами не спростована. Щодо права на звільнення від оплати наданих позивачем послуг у період тимчасової відсутності відповідача Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № № 2189-VIII набрав чинності 10.12.2017 та введений в дію з 01.05.2019 (п. 1 його Прикінцевих і перехідних положень). Разом з цим, стаття 7 вказаного Закону була введена в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 10.06.2018. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, споживачі мають право на неоплату вартості комунальних послуг ( крім\~постачання\~ теплової\~ енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. З наведеного випливає, що всі заяви відповідача, які вона надсилала позивачу з приводу своєї відсутності у спірному житлі і з вимогами не здійснювати нарахування плати за послуги, не можуть бути взяті до уваги і не можуть бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг з постачання теплової енергії, оскільки з 10.06.2018 вказаним вище Законом це було прямо заборонено. Це кореспондує й з положеннями ст. 322 ЦК України про те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому суд бере до уваги, що наданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджується, що в частині плати за постачання гарячої води позивач неодноразово здійснював перерахунки у бік зменшення, і відповідач не спростував ствердження представників позивача про те, що це було зроблено саме на підставі заяв відповідача про її відсутність у спірному житлі. Щодо позовної давності Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК\~). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261\~ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. У відповідача виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.09.2017 по 31.10.2021. Законом України від 30 березня 2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,258\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Відповідно до\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності\~Закону України від 30 березня 2020 №540-IX\~тобто саме з 02 квітня 2020 року по 30.06.2023 діяло положення про продовження строків позовної давності на період карантину. Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ Прикінцеві і перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, який також передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~ЦК України, продовжуються на строк його дії. Відтак, оскільки станом на 02.04.2020 позовна давність за вимогами позивача не сплила, вона була продовжена до 30.06.2023, а позов поданий у грудні 2002 року, - вона не може бути застосована, а відповідні доводи представника відповідача суд відхиляє. Також суд не бере до уваги заперечення відповідача про включення до розрахунку заборгованості суми субсидії в розмірі 156,88 грн., оскільки це лише зменшило розмір позовних вимог і не порушило прав відповідача. Відтак, суд вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені відповідачем витрати на оплату правової допомоги та проведення судової економічної експертизи підлягають віднесенню на рахунок відповідача, оскільки позов задоволений повністю. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved