Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

В грудні 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Данилов С. А. звернувся до суду з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору купівлі - продажу. На обгрунтування позову зазначив, що в лютому - березні 2022 року збройні банди формування Російської Федерації пошкодили майже всі склопакети у вікнах приватного будинку [PERSON] , що змусило останню звернутись до ФОП [PERSON] , яка себе рекламувала як виробника та постачальника склопакетів. 11 липня 2022 року ФОП [PERSON] виставила для оплати [PERSON] . Рахунок-Фактуру № 92 від 11 липня 2022 року на постачання Склопакетів та Фурнітури (надалі іменовані "ТМЦ" або "ТОВАР") за адресою: [ADDRESS] . О 17:06:50 год 15 липня 2022 року [PERSON] , знаходячись в [ADDRESS] , здійснила через онлайн - банк платіж на користь ФОП [PERSON] , в якості оплати за постачання ТМЦ в розмірі 15 660,58 грн. В 2022 року [PERSON] зверталась до Городищенського районного суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення попередньої оплати, судова справа № 691/860/22. 15 листопада 2022 року в своєму Запереченні представник Відповідача адвокат Кучеренко Н. В. стверджувала те, що 15 липня 2022 року [PERSON] отримала обумовлений Товар, але будь-яких доказів на підтвердження даного факту суду не було надано. Суд першої інстанції позовні вимоги Позивача задовольнив в звязку з тим, що Відповідач не здійснила постачання Товару. 02 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії: суддів у справі № 691/860/22 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] встановив наступне: "Отже, оскільки відповідач ФОП [PERSON] виставила рахунок-фактуру № 92 від 11 липня 2022 року, а позивач [PERSON] його оплатила, то між сторонами було укладено договір у спрощеній формі (усній), тобто між сторонами існують договірні відносини, а предметом даної домовленості між сторонами було замовлення товару (склопакетів та фурнітури) на суму 15 660,58 грн. Так, попередня оплата це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобовязання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Проаналізувавши надані суду письмові докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені під час розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження того чи мало місце порушення відповідачем обовязку щодо своєчасної передачі товару, який був оплачений, відмови відповідача від здійснення своїх обовязків; не надано доказів на підтвердження добросовісності поведінки покупця для встановлення належного виконання позивачем свого кореспондуючого обовязку шодо прийняття товару. За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів прострочення відповідачем виконання зобовязання за укладеним між сторонами у спрощеній формі договору, і доказів відмови відповідача в передачі товару позивачу на його вимогу матеріали справи також не містять, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги про повернення попередньої оплати в сумі 15 660,58 грн є передчасними та не доведеними належним чином." В звязку з тим, що ФОП [PERSON] в усному порядку відмовилась здійснити постачання сплачених склопакетів, мотивуючи тим, що в день оплати ті начебто були передані [PERSON] , остання змушена була придбати аналогічний Товар, але з більшою ціною в розмірі 17110,00 грн (в т. ч. ПДВ) у іншого Субєкта підприємницької діяльності. [PERSON] не могла "входити" в осінньо-зимовий період без засклених вікон у своєму приватному будинку, з пошкодженими склопакетами в цьому будинку фізично не можливо було проживати. Відтак, наведені Позивачем зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору постачання склопакетів, є істотними та такими, що не залежали від Позивача, оскільки перебували у виключній компетенції ФОП [PERSON] . Поведінка ФОП [PERSON] є недобросовісною, яка не передала Товар та не повернула отримані грошові кошти, не зважаючи на чисельні письмові вимоги [PERSON] виготовити товар, передати його або вказати місце його огляду та/або отримання, які залишені без розгляду Відповідачем. [PERSON] , в особі адвоката Данилова Сергія Анатолійовича, неодноразово 07 березня 2023 року, 20 березня 2023 року, 27 березня 2023 року, 01 травня 2023 року, 18 травня 2023 року, 15 серпня 2023 року, 22 листопада 2023 року направляла на адресу ФОП [PERSON] . Досудові вимоги - Претензії з вимогою передачі склопакетів та фурнітури або повернення грошових коштів, але вимоги позивача залишені без розгляду. Станом на 18 грудня 2023 року ФОП [PERSON] не розглянула вищезазначені Вимоги, не передала склопакети та не повернула грошові кошти в розмірі 15 660,58 грн. Рахунок-Фактура № 92 від 11 липня 2023 року, відповідно до Закону України від 16.07.199 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не є Первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт передачі склопакетів ФОП [PERSON] у власність [PERSON] . З моменту укладення усного договору і до дня звернення з цим позовом до суду Відповідач не виготовив склопакети та не передав їх Позивачу. Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої особи. У разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. В період з 15 липня 2022 року по даний час [PERSON] зазнала душевних страждань, у звязку з тим, що ФОП [PERSON] безпідставно стверджує, що Позивачка в день оплати отримала [PERSON] і що є неправдою (брехнею) і за наслідком не виконання зобовязань Відповідачем Позивачка змушена була повторно замовити, сплатити ТОВ "ГЕОДІТ" 17110,00 грн та отримати склопакети у іншої Особи підприємницької діяльності, щоб не увійти в зиму з розбитими вікнами приватного будинку. Розмір моральної шкоди, яка завдана [PERSON] складає 46 981,74 грн, що дорівнює трикратному розміру 15 660,58 грн грошових коштів, які безпідставно утримує та фактично привласнила ФОП [PERSON] . У звязку з цим, просить суд: розірвати договір укладений у спрощеній формі (усній) від 11 - 15 липня 2022 року з предметом замовлення товару (склопакетів та фурнітури) на суму 15 660,58 грн (1); стягнути (повернення виконаного) з ФОП [PERSON] грошові кошти на суму 15 660,58 грн (2); стягнути з ФОП [PERSON] моральну шкоди в розмірі 46 981,74 грн (3). Судові витрати, які складають судовий збір в розмірі 1719,00 грн та за надання професійної правничої допомоги попередній (орієнтовний) розрахунок складає 40000,00 грн, покласти на відповідача. Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху, з наданням строку на усунення недоліків у її оформленні. 13.02.2024 у зазначеній справі відкрито загальне позовне\~провадження,\~та призначено\~ підготовче засідання. 27.02.2024 в суді зареєстровано зустрічну позовну заяву ФОП [PERSON] про стягнення з [PERSON] 40 000,00 грн в якості завданої моральної шкоди. Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2024 року, в прийнятті зустрічного позову ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, відмовлено. Закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. 23.01.2025 задоволено клопотання представника позивача, постановлено ухвалу про витребування доказів, а саме інформації про заявлене місце господарської діяльності ФОП [PERSON] , з огляду на те, що попередній запит суду Головним Управлінням ДПС у Черкаської області був виконаний не в поновму обсязі. На адресу суду 31.03.2025 року надійшла витребувана інформація, з Головного управління ДПС у Черкаській області, про місце провадження господарської діяльності ФОП [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . 31.03.2025 в судове засідання з`явилися: представник позивача [PERSON] - (адвокат) Данилов С. А. (бере участь в судовому засіданні дистанційно), представник відповідача ФОП [PERSON] - (адвокат) Кучеренко Н. В. Разом з тим, позивач та відповідач в судове засідання не зявилися, повідомлені належно, та за згоди їх представників, ухвалено про можливість судового розгляду цивільної справи, за їх відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - (адвокат) Данилов С. А., позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити, з наведених в позові підстав, додавши, що на сьогоднішній день відповідач ФОП [PERSON] не поставила вікна позивачу. 02 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд у справі № 691/860/22 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] встановив, що заявлені позивачем вимоги про повернення попередньої оплати в сумі 15 660,58 грн є передчасними та не доведеними належним чином. Позивач з березня 2023 року неодноразово направляла на адресу відповідача листи з проханням передати склопакети, визначити місце де можна їх отримати або повернути кошти, однак цього здійснено не було. Вважає, що така поведінка відповідача є недобросовісною. Позивач купила склопакети в іншого постачальника та встановила. Необхідності у поставці склопакетів немає, тому просить розірвати договір. В рахунку фактурі не було зазначено місця поставки, жодних документів передачі товару немає. З моменту передачі товару йде гарантійний строк, який не мають чим підтвердити. Оскільки не було поставки вікон (склопакетів), завдана моральна шкода, яку вважає такою що підлягає стягненню з відповідача у заявленому розмірі. Представник відповідача ФОП [PERSON] - (адвокат) Кучеренко Н. В., заперечила. Позовні вимоги не визнають. Просила відмовити в їх задоволенні, вказавши, що позивач не вірно застосовує норми закону. Вимоги не законні. Договору поставки не було, а був договір купівлі - продажу. Первинним документом є рахунок -фактура. Інших договірних зобов`язань між ними не було. Представник позивача посилається на статтю 635 ЦК України, зазначаючи, що попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Склопакети та фурнітура були передані позивачці в день оплати. Поставку і монтаж позивач не замовляла. Повідомила, що зі сторони позивача були скарги в податкову та інші служби, з претензіями щодо неналежної якості, та з інших підстав, наприклад не поставили вікна, не передали, не такі вікна, однак позивач протягом трьох місяців перед тим як почала писати скарги на склад (до відповідача) не з`являлася, постійно змінювала класифікацію відносин, намагалась якось викрутити ситуацію. Позов ґрунтується на припущеннях, тому вважає, що в його задоволенні слід відмовити. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство, згідно із частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76, 82 ЦПК України. Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 та 5 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Форма правочину та способи волевиявлення визначені у статті 205 ЦК України. Відповідно до частини 1 цієї статті, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Види правочинів, які можуть вчинятись усно, визначені у частині 1 статті 206 ЦК України. Зокрема, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Частини 1, 2 статті 639 ЦК України визначають, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно частини 2 статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). В постанові Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що "у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обовязковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобовязання його сторони набувають обовязки (а не лише субєктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обовязків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобовязання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)". Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до відповідача ФОП [PERSON] , з метою придбання склопакетів та фурнітури. Після чого ФОП [PERSON] виставила [PERSON] рахунок-фактуру на оплату № 92 від 11.07.2022 року, в якому зазначено контактні номери телефонів та те, що для отримання товару при собі необхідно мати паспорт, а місце, дату та час відвантаження товару бажано попередньо узгодити з відповідальним менеджером. 15.07.2022 року позивачем [PERSON] здійснено оплату рахунку № 92 від 11.07.2022 року виставленого ФОП [PERSON] за склопакети, що підтверджується копією квитанції АТ "Правекс Банк" № 1872092 від 15.07.2022 року, на загальну суму 15 660,58 грн. Тобто,\~ між\~сторонами \~в липні 2022 року було укладенно у спрощеній формі (усній) договір купівлі - продажу з предметом замовлення товару (склопакетів та фурнітури) на суму 15 660,58 грн, який позивач виконала, що не заперечується відповідачем. Із даних, про ФОП [PERSON] , які з позовом надала позивач, вбачається, що фізична особа-підприємець не перебуває в процесі припинення, види діяльності: 22.23 виробництво будівельних виробів із пластмас, 47.99 Інші види роздрібної торгівлі, контактна інформація: Україна, Черкаська область, Городищенський район, місто Городище, вулиця Героїв Чорнобиля (будинок, квартира - приховані). Та, як встановлено судом, місце провадження господарської діяльності Фізичної особи - підприємця [PERSON] : [ADDRESS] (інформація Головного управління ДПС у Черкаській області). Звертаючись до суду із позовом [PERSON] посилається на те, що відповідач ФОП [PERSON] не виконала домовленості, не здійснила постачання склопакетів та не повернула грошові кошти, які були сплачені за даний товар. В підтвердження цього, [PERSON] , в особі адвоката Данилова С. А., неодноразово 07 березня 2023 року, 20 березня 2023 року, 27 березня 2023 року, 01 травня 2023 року, 18 травня 2023 року, 15 серпня 2023 року, 22 листопада 2023 року направляла на адресу ФОП [PERSON] . Досудові вимоги - Претензії з вимогою передачі склопакетів та фурнітури або повернення грошових коштів, але вимоги позивача залишені без розгляду. Станом на 18 грудня 2023 року ФОП [PERSON] не розглянула вищезазначені Вимоги, не передала склопакети та не повернула грошові кошти в розмірі 15 660,58 грн. Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина 1 статті 656 ЦК України). Згідно частини 1 статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України). Відповідно до статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (частина 2 статті 689 ЦК України). Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Договір купівлі-продажу є консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім (взаємним). При цьому він має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна (товару) від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Отже, договір купівлі-продажу опосередковує процес динаміки (переходу) майна (товару) від однієї сторони до іншої. Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності. Як слідує з матеріалів справи № 691/860/22,\~ у вересні 2022 року, [PERSON] звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення (повернення) грошових коштів, в обґрунтування якого зазначала ті ж обставини, що й в даній справі, а саме, що здійснила оплату за товар в розмірі 15660 грн 58 коп, що підтвердила квитанцією АТ "ПРАВЕКСБАНК" від 15.07.2022 року № 1872092, однак відповідач не здійснила постачання склопакетів та не повернула грошові кошти позивачу. Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 20.12.2022 року позов задоволено. Вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] , на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 15660 грн 58 коп та судові витрати в сумі 1012 грн 25 коп. Постановою Черкаського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвоката Кучеренко Наталії Вікторівни задоволено, Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення (повернення) грошових коштів (майна) відмовлено. Та, після того, як вбачається із наданих представником позивача доказів в даній справі, 07.03.2023, 20.03.2023, 27.03.2025, 01.05.2023, 18.05.2023 року [PERSON] , в особі адвоката Данилова С. А., направляла на адресу ФОП [PERSON] вимоги-претензії про виготовлення, передачу склопакетів та фурнітури, документів стосовно якості товару та/або повернення грошових коштів (за змістом є ідентичними), що підтверджується описом вкладення в цінний лист, фіскальними чеками, поштовою накладною та витягом з сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення (24.03.2023 року та 23.05.2023 року ФОП [PERSON] отримала вищевказаний лист). 15.08.2023 року [PERSON] направила на адресу ФОП [PERSON] вимогу-претензію від 15 серпня 2023 року з вимогою повернення грошових коштів, що підтверджується фіскальним чеком, поштовою накладною та витягом з сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення № 0410600448165 (18.08.2023 року ФОП [PERSON] отримала вищевказаний лист). 22.11.2023 року [PERSON] направила на адресу ФОП [PERSON] досудову вимогу-повідомлення в якій повідомила про одностороннє розірвання договору постачання від 11 липня 2022 року, укладеного в усному порядку між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Вимагала в триденний строк з моменту отримання цієї вимоги повернути їй грошові кошти в розмірі 15 660,58 грн, у випадку не повернення грошових коштів ця сума буде вважатись, як безпідставно набутою ФОП [PERSON] (30.11.2023 року ФОП [PERSON] отримала вищевказаний лист, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 1950203270501). Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом апеляційної\~інстанції у\~справі №\~691/860/22, встановлено "між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] , договір в письмовій формі не укладався. Однак, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, тому наявність такого договору та його умови мають доводитися належними та допустимими доказами. Оскільки відповідач ФОП [PERSON] виставила рахунок-фактуру № 92 від 11.07.2022, а позивач його оплатила, то між сторонами було укладено договір у спрощеній формі (усній), тобто між сторонами існують договірні відносини, а предметом даної домовленості між сторонами було замовлення товару (склопакетів та фурнітури) на суму 15 660,58 грн. Вказане сторонами не заперечується. Однак матеріали справи не містять належних доказів, що відповідач не виконала укладеної між сторонами усної домовленості. При цьому, частиною 1 статті 692 ЦК України, визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Судом встановлено, що письмового договору між сторонами не укладалось, проте між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо постачання склопакетів та фурнітури, і відповідачем було виставлено рахунок-фактура № 92 від 11.07.2022 для оплати на постачання товарів (склопакетів та фурнітури), а позивачем 15.07.2022 було здійснено оплату рахунку № 92 від 11.07.2022, без укладення додаткових договорів та актів-прийому передачі. Відповідач ФОП [PERSON] отримала кошти згідно усної домовленості, на підставі рахунку-фактура № 92 від 11.07.2022 в сумі 15 660,58 грн, що може свідчити про виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору у спрощеній формі. Матеріали справи не містять укладеного між сторонами договору про попередню оплату за умовами договору укладеного у спрощеній формі, тому грошові кошти у розмірі 15 660,58 грн не можна вважати коштами попередньої оплати. Також, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами обов`язку продавця (відповідача) доставити товар позивачеві. Лише в рахунку-фактурі № 92 від 11.07.2022 в примітках зазначено, що для отримання товару при собі покупцю необхідно мати документи, що підтверджують особу та місце, дату та час відвантаження товару бажано попередньо узгодити з відповідальним менеджером. В матеріалах справи відсутні й документи, що свідчать про вчинення позивачем дій, спрямованих на отримання товару (склопакетів, фурнітури), зокрема докази того, що позивач, як зобов`язана сторона договору, вчинив максимально необхідні дії для належного виконання досягнутих між сторонами домовленостей. Відтак, позивачем не було доведено факту порушення відповідачем зобов`язань згідно укладеного між сторонами договору у спрощеній формі, товару в установлений строк, що свідчило б про наявність у позивача права вимагати повернення спірної суми грошових коштів у порядку статті 693 ЦК України. Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів прострочення відповідачем виконання зобов`язання за укладеним між сторонами у спрощеній формі договору, і доказів відмови відповідача в передачі товару позивачу на його вимогу матеріали справи також не містять, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги про повернення попередньої оплати в сумі 15 660,58 грн є передчасними та не доведеними належним чином". Згідно частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що "оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за обєктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати". Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 11 жовтня 2023 року в справі № 904/9298/21. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). В розясненнях, що містяться в листах Міністерства фінансів України від 16.02.2017 року № 31-11410-06-5/4339, Головного управління ДФС у м. Києві від 31.03.2017 року № 6964/10/26-15-14-05-04-22, Міністерства фінансів України від 22.08.2017 року № 35210-07/23-3364/2658, зазначено, що оплачений рахунок-фактура може замінити акт приймання-передачі в разі оплати послуг, і вони не стосуються інших видів документів. Так, оформлений з дотриманням вимог законодавства рахунок-фактура може бути підтвердженням господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акту приймання-передачі, з урахуванням вимог цивільного та господарського законодавства щодо питань повязаних із виконанням договірних зобовязань, а також належним чином оформлених договорів, тільки у разі оплати такого рахунку-фактури, що підтверджується відповідними документами (платіжна інструкція, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо) - лист Міністерства фінансів України від 24.03.2023 № 41010-06-5/7983. Оскільки між позивачем [PERSON] до відповідачем ФОП [PERSON] письмового договору не укладалось, а позивач здійснила оплату товару згідно виставленого рахунку-фактури, то фактично даний рахунок-фактуру можна вважати первинним документом за відсутності акта наданих послуг, що свідчить про виконання відповідачем даної домовленості (договору-купівлі продажу товару). За змістом статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобовязується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не повязаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Заслуговують на увагу висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 вересня 2022 року у справі № 913/703/20, про те, що одним із наслідків розірвання договору є припинення зобов`язань сторін, що виникли у сторін такого Договору відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11, та ст. 509 ЦК. Відтак за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 у справі № 910/7981/17, від 18 листопада 2019 у справі № 910/16750/18. Суд критично оцінює надані позивачем докази. Так, наявні в матеріалах даної справи досудові вимоги - претензії до ФОП [PERSON] від 07.03.2023, 20.03.2023, 27.03.2025, 01.05.2023, 18.05.2023 р. р., свідчать про вчинення позивачем дій, спрямованих на отримання товару (склопакетів, фурнітури), однак вони були направлені відповідачу вже після купівлі склопакетів в іншого постачальника та їх установки (09.08.2022 позивач [PERSON] уклавши договір поставки товару № 285 з ТОВ "ГЕОДІТ", замовила інші склопакети 4 шт, які отримала 23.08.2022 року згідно видаткової накладної № 1900), як і після спроби судового врегулювання (вирішення) спору, що виник, та був вирішений судом апеляційної інстанції 02.03.2023 (дані про касаційне оскарження відсутні), та через більш ніж пів року після укладення в липні 2022 року договору у спрощеній формі (усній). Тобто, позивач фактично повторно надсилала відповідачу вимоги-претензії про розірвання договору, про повернення коштів, з тих же підстав, що і вимога, за якою розглядався спір у справі № 691/860/22. Крім того, суд, при вирішенні даного позову, бере до уваги й інші матеріали, які містяться в справі № 691/860/22 та оцінені постановою Черкаського\~апеляційного суду\~від 02.03.2023\~року, а саме, досудова вимога - претензія позивача, зі змісту якої вбачається, що позивач 22.07.2022 та 04.08.2022 намагалася здійснити передачу неякісного та бракованого товару, який відповідач відмовилась прийняти, та просила повернути отриману 100% попередню оплату в розмірі 15 660,58 грн. Та, відповідь ФОП [PERSON] на досудову вимогу - претензію, в якій зазначено, що 15.07.2022 позивач отримала товар. Також зазначено, що позивачем 04.08.2022 вказаний товар було повернуто, оскільки товар пошкодився при перевезенні та монтажі. Зазначено, що договорів на поставку товару та монтажні роботи між сторонами не укладалось. При цьому, позивачем не надано доказів відмови у передачі товару, який був нею придбаний. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палити Верховного Суду від 08.06.2021 року у справі № 550/936/18 та в додаткових постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2022 року у справі № 904/5726/19, від 15.06.2022 року у справі № 910/12876/19. Беручи до уваги те, що позивач (представник позивача) не довели належними та допустимими доказами існування обставин, на які посилаються у позовній заяві, котрі спростовані відповідачем (представником відповідача), з урахуванням в тому числі висновків Черкаського апеляційного суду в постанові від 02.03.2023 року в справі № 691/860/22, у зв`язку із чим відсутні підстави для розірвання договору купівлі-продажу, стягнення (повернення виконаного) грошових коштів на суму 15 660,58 грн. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобовязаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обовязки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобовязання з її відшкодування. Покладення обовязку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20). Відповідно до пункту 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки позивач не довела, яке право її порушено, внаслідок яких дій відповідача, і на якій правові підставі воно підлягає відновленню, а судом не встановлено невиконання відповідачем договірного зобовязання, за яке позивачем були сплачені кошти, чим могло бути завдано моральних страждань, то вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди також не підлягає задоволенню. Доказами, за частиною 1 статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Загальне правило, стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування "поза розумним сумнівом", але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Достатньої доказовості вимог позову матеріали справи не містять, оскільки на вказаних позивачем документах відсутня належна, допустима й достатня інформація (докази), які мають відповідати критеріям, визначених процесуальним законом про докази та доказування, й доводити вимоги позову (невиконання відповідачем договору купівлі-продажу товару (склопакетів та фурнітури) вартістю 15 660,58 грн, завдання моральної шкоди), не містять такої інформації. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Суд, проаналізувавши надані письмові докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені під час розгляду справи, приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту порушення умов усної домовленості між сторонами щодо купівлі-продажу товару, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження не виконання (не належного виконання) відповідачем усної домовленості щодо купівлі-продажу товару (склопакетів та фурнітури), відмови \~відповідача у\~видачі товару,\~ який\~був оплачений\~позивачем,\~ тобто\~не надано\~належних та\~достатніх доказів\~наявності порушення\~ умов\~договору,\~ що\~таке порушення\~є істотним,\~ та є виключно наслідком неправомірних дій зі сторони ФОП [PERSON] (не обґрунтовано наявності обох цих елементів), у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову про розірвання договору купівлі-продажу. Та, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в частині розірвання договору купівлі-продажу, відповідно не підлягають до задоволення похідні позовні вимоги щодо стягнення (повернення виконаного) та стягнення моральної шкоди. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених доказах, а тому є такими, що не підлягають до задоволення. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, підстави для компенсації судових витрат позивача відсутні (стаття 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed