Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду заяві посилався на те, що з 20 грудня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають зовсім різні погляди на життя та різні характери. Через це останнім часом виникали непорозуміння, які привели до розпаду сім`ї. Вони фактично припинили спільне життя, проживають окремо з 2019 року, не ведуть спільного господарства. На даний момент шлюб існує формально. Позивач не вважає можливим збереження сім`ї в подальшому. Подальше існування формального шлюбу суперечитиме його інтересам та інтересам відповідача. Тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, уповноваживши адвоката Джумелю Н.Г. представляти його інтереси в суді. Представник позивача Джумеля Н.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила суд надати подружжю термін на примирення. Зазначила, що коли позивач приїде до Полтави, можливо вони зможуть помиритися. Якщо ж примирення не досягнуть, то тоді вже вирішувати питання про розірвання шлюбу. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 грудня 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 грудня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 13). Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що на даний момент шлюб існує формально, і він не вважає можливим збереження сім`ї. Тому просив шлюб розірвати. На час розгляду справи позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує, на примирення не згоден, про що в судовому засіданні повідомила його представник. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як зазначила в судовому засіданні відповідач, вона вважає за можливе примирення з чоловіком. Тому вона просила надати подружжю термін на примирення. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для надання подружжю терміну на примирення, суд бере до уваги, що вперше про наміри помиритися з позивачем відповідач повідомила в судовому засіданні 23 січня 2025 року, тобто більше, ніж два місяці тому. Але за цей час жодних заходів до примирення вона не вживала, не намагалася помиритися з позивачем. Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що вона сподівалася поговорити з чоловіком коли він приїде до Полтави. На переконання суду, дійсно маючи бажання помиритися з чоловіком, відповідач могла винайти будь-яку можливість поговорити з ним чи то через засоби телефонного або інтернет зв`язку, або поїхати до нього. Тим більше, що в даний час позивач перебуває на лікуванні у м. Києві, про що відповідачу відомо. Суд також бере до уваги думку позивача щодо неможливості примирення з відповідачем. На час розгляду справи його переконання щодо неможливості примирення з дружиною не змінилося. Суд бере до уваги, що з дня звернення позивача з позовом до суду 30 вересня 2024 року і на час розгляду справи свого ставлення до предмету розгляду позивач не змінив, позов про розірвання шлюбу він підтримує, шлюб просить розірвати. Таким чином протягом тривалого часу намір позивача розірвати шлюб є незмінним. З цього суд робить висновок про впевненість позивача в своєму бажанні шлюб розірвати. Тому надання терміну на примирення, як того просить відповідач, носитиме лише формальний характер та не призведе до примирення подружжя. Відповідно, підстави для задоволення клопотання [PERSON] про надання терміну на примирення задоволенню не підлягає. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, зважаючи на те, що його бажання розірвати шлюб є сталим та не змінюваним протягом тривалого часу, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України ш люб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на відносини, що виникли між сторонами, відсутність згоди позивача на примирення з відповідачем, збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Тому суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просить залишити їй прізвище [PERSON] . Вказані вимоги також підлягають до задоволення.

Outcome: approved