Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач із позовною заявою до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29.11.1977 року виконавчим комітетом Райгородоцької селищної Ради Краматорського району Донецької області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №65. В листопаді 1977 року родина позивачки та відповідача отримала в користування житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами [ADDRESS] , в якому були зареєстровані позивач, відповідач -2, їх донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . На теперішній час в зазначеному будинку зареєстрована та проживає лише позивач. Шлюб між позивачем та відповідачем -2 було розірвано рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі 2-9812-2010 від 31.12.2010 року. Станом на цей час інформації щодо місця перебування відповідача-2 не має. Перешкод в користуванні будинком [PERSON] ніхто не чинив, він добровільно обрав собі інше місце проживання на території російської федерації, і спірним житловим будинком не користувався вже більше 13-ти років. В 2021 році позивачка була змушена звернутися до суду і визнати відповідача-2 таким, що втратив право користування житловим будинком. Заочним Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі №243/1604/21 від 01.06.2021 року [PERSON] був позбавлений права користування будинком. 08.07.2021 року. Рішення набрало законної сили. Позивачка протягом 47 років користується будинком і вважала себе власником з огляду на те, що останні 13-ть років вона є єдиним користувачем будинку 11.04.2024 року вона подала документи державному реєстратору з метою реєстрації права власності на будинок саме за нею. Рішенням №72540858 позивачці було відмовлено в проведені реєстраційних дій так як наданий нею пакет документів не відповідає вимогам законодавства. Інших документів позивачка не має. Право на будинок було набуте в 1977 році відповідно вона має документи, що підтверджували таке право станом саме на 1977 рік. Але з огляду на відмову державного реєстратору вона не може зареєструвати своє право у встановленому діючим законодавством порядку. Тому, просить визнати за позивачем, право приватної власності на 18/25 часток житлового будинку [ADDRESS] літера А, загальна площа 111,3 м.кв., житлова площа 51,0 м.кв. з відповідною часткою господарських будівель та споруд погріб - Б, сарай - В, гараж - Г, літня кухня - Д, вбиральня - Ж, погріб - З, душ - Н, сарай - К, навіс - Л, навіс - М, сарай - Н, вбиральня-душ - О, альтанка - П, огорожа - 1-2 , колодязь 3-4. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд, із урахуванням наявних у справі матеріалів. [PERSON] \~та \~ [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом надсилання судових повісток та публікації оголошення на офіційному сайті суду. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки за вих. № 2719-4/045/01 від 29.10.2020 з КП «Бюро технічної інвентаризації», що за адресою: [ADDRESS] , за даними архіву КП «БТІ» 18/25 часток нерухомого майна не обліковується, а 7/25 часток, що складають квартиру 1 обліковуються за гр. [PERSON] . Згідно інформаційної довідки № 229768101 від 27.10.2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо будинку, за адресою: [ADDRESS] відсутні. Відповідно до довідки Бюро технічної інвентаризації [PERSON] по переселенню та на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 13.03.1959 року та Ради Міністрів УРСР від 30.12.1962 року № 1463 08.12.1977 року прийняв в радгоспі ім. Т.Г. Шевченка житловий будинок з надвірними побудовами в [ADDRESS] , на пільгових умовах. Балансова вартість будинку 2930 руб. Вартість будинку переселенця сплачена повністю в касу радгоспу. \~ \~ \~ \~Переселенський квіток № 008056 від 30.11.1977 року. Інвентарна справа Довідка БТІ про технічні характеристики об`єкта від 10.08.2021 року №2263-18/0.46/01 відповідно до якої нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 111.3 м.кв., житловою 51,0 м.кв. та надвірних споруд погріб - Б, сарай - В, гараж - Г, літня кухня - Д, вбиральня Ж, погріб -З, душ - Н, сарай - К, навіс - Л, навіс - М, сарай - Н, вбиральня - душ - О, альтанка - П, огорожа-1-2 , колодязь 3-4. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до умов постанови Ради міністрів Української PCP «Про впорядкування пільг по переселенню» № 477 від 07.04.1959 року, а саме з пунктом 7 зазначеної Постанови, побудовані за рахунок кредитів Держбанку СРСР жилі будинки з надвірними будівлями переходить в особисту власність переселенців після погашення ними своєї частки кредиту. Згідно Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» від 31.01.1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української СРСР 31.01.1966 року документами, що підтверджую право власності є «9. Акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю.» Відповідно до вимог ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Вище наведені норми права свідчать про те, що у позивача право власності на 18/25 часток будинку [ADDRESS] виникло у встановлений законом спосіб, але не було зареєстровано. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 ЦК України, встановлено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На час виникнення у позивачки права вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем -2 відповідно в силу Сімейного Кодексу дане майно має відноситися до сумісного майна подружжя, але відповідач-2 фактично відмовився від майна протягом 14-ти років не опікується майном не несе витрат на утримання. Також за наявною у позивачки інформацією з 2009 року відповідач-2 перебуває на території російської федерації і чи є він живий на зараз не відомо. Відсутній будь-який зв`язок з відповідачем 2. Позивачка вважає, що вона має право заявити вимогу про визнання за нею права власності на весь будинок, що становить 18/25 часток домоволодіння [ADDRESS] і складає квартиру [ADDRESS] , так як вона постійно проживає в будинку, несе усі витрати. Шлюб між сторонами був розірваний в 2010 році протягом 14-ти років жодної вимоги про визнання майна спільним та його розподіл відповідач-2 не заявляв, встановлений Сімейним Кодексом 3-х річний строк для звернення з подібною вимогою до суду сплинув. Також, як вбачається з тексту судового рішення про розірвання шлюбу відповідач 2, заявив про відсутність спору між сторонами з приводу майна. Позивачка перебуває у стані не визначеності та позбавлена можливості розпоряджатися майном власником якого вона є вже більше 47-років, а також належним чином зареєструвати своє право. Згідно ст.321 ЦК України і ст. 41 Конституції України право власності є нерушимим. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійснення. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи обставини справи та те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості оформити право приватної власності на 18/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , фактично є власником, відсутність іншого шляху визнання за позивачем права власності на будинок, ніж в судовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази, суд приходить до висновку, що вони повністю узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved