Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 4\~569,58\~грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що АТ «Одесаобленерго» (правонаступником якого є АТ\~«ДТЕК Одеські Електромережі») постачало електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , відповідно до відкритого особового рахунку № [NUMBER] , а споживач використовував електричну енергію для власних потреб та здійснював розрахунки з енергопостачальником за спожиту електричну енергію. Посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань з оплати спожитої електроенергії, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з травня 2017 року по грудень 2018 року у сумі 4\~569,58\~грн. 18.12.2023 заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/11922/22 позов АТ ДТЕК Одеські електромережі до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 4\~569,58 грн задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Одеські електромережі заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 4\~569,58 грн та 2 481,00 грн витрат по сплаті судового збору. 06.02.2024 [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 у справі №\~522/11922/22 за позовом АТ ДТЕК Одеські електромережі до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 4\~569,58 грн. Заяву обґрунтовано тим, що відповідач не отримував копії судового рішення, так само як і копії позовної заяви з додатками, у зв`язку з чим просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 у справі № 522/11922/22 та призначити справу до розгляду Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 заяву прийнято до розгляду. 19.02.2024 від відповідача надійшло клопотання про приєднання додаткового доказу до матеріалів справи, а саме інформацію по відомостях з Державного реєстру речових прав від 13.02.2024. 18.03.2024 ухвалою суду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 у справі № 522/11922/22 задоволено. Скасовано заочне\~рішення Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~18.12.2023\~у справі\~№\~522/11922/22\~за позовом АТ ДТЕК Одеські електромережі до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 4\~569,58 грн. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 26.03.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що в матеріалах справи міститься офіційний документ, виданий уповноваженою на те установою, а саме довідка від Департаменту надання адміністративних послуг ОМР № ТЗ-34629-ф/л від 10.02.2022, яка свідчить, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.08.1990 по 19.06.2002. З 26.03.2012 він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 30.01.2024 № 2024/001007141. Крім того, позивачем не надано допустимих доказів фактичного споживанням [PERSON] у період 2017-2018 електроенергії за адресою: [ADDRESS] . Також зазначено про порушення позивачем строків позовної давності. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані стонами докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії›. Для проведення розрахунків АТ «Одесаобленерго» (правонаступником якого є АТ «ДТЕК Одеські Електромережі») на ім`я побутового споживача - [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . З отриманих даних вбачається, що за особовим рахунком № [NUMBER] станом на дату надання інформації АТ «ДТЕК Одеські електромережі» за період травень 2017 року - грудень 2018 року було спожито 4 244 кВт.год на суму 6\~569,58 грн. Боржником частково сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію, залишок боргу складає 4\~569,58 грн. Судом встановлено, що АТ «ДТЕК Одеські електромережі» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Аналіз змісту цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово комунальних послуг. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі). Відповідно до п. 2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 312 від 14.03.2018 (далі ПРРЕЕ) укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Відповідно до п. 1.2.1. ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання електричної енергії здійснюється за умови постачання електричної енергії на підставі Договору про постачання електричної енергії. Відповідно до п. 1.2.15 ПРРЕЕ укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому та частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: - плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; - плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68, 162 ЖК України та п. 5 ст. 45 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] з 2002 року не належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 13.02.2024, з якої вбачається, що з 30.08.2016 173/1000 частки квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про спадщину. [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.08.1990 по 19.06.2002. З 26.03.2012 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі № 761/43664/18 вказано, що частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували споживання [PERSON] електроенергії за адресою: [ADDRESS] у період 2017-2018 років. Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях\~252\~255 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) зазначено, що стаття 256\~ЦК України\~визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність\~це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Виходячи з вимог\~статті 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) та від 07.11.2018 у справі №\~575/476/16-ц (провадження № 14-306 цс 18). Відповідно до ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності у відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію у період 2017-2018 років в сумі 4\~569,58 грн, що є підставою для відмови у задоволенні позову за недоведеністю, у зв`язку з чим позовна давність до спірних правовідносинах не підлягає застосуванню.

Outcome: dismissed