Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

19.12.2024 на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява адвоката Ліпкевича Івана Володимировича в інтересах [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Заяву обґрунтовує тим, що 27 березня\~2007\~року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Кредитний договір №VOYOGK05311289, згідно якого Банк зобов?язується платити "Позичальникові" кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з „ 27 " березня 2007р. по «27» березня\~2027\~р. включно, у вигляді непоновлювальної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 19 000,00 доларів США на наступні цілі: на купівлю квартири, а також у розмірі\~3820,00 доларів США на сплату страхових платежів. В забезпечення виконання зобов?язань Позичальника за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 30.03.2007\~року було укладено Договір іпотеки квартири. У зв?язку із блокуванням рахунків [PERSON] було\~з?ясовано, що на виконанні у Відділі ДВС у місті Луцьку ЗМРУ МЮ відносно [PERSON] було відкрито 2 виконавчих провадження, а\~саме: ВП №\~68190211\~від 17.01.2022р. про стягнення коштів в користь АТ КБ «Приват Банк»; ВП №\~70720496\~від 11.01.2023р. про стягнення коштів в користь АТ КБ «ПриватБанк». ВП №68190211\~від 17.01.2022р. було відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса №\~2167\~про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №VOYOGK05311289\~від 27.03.2007р. в сумі 25361,12 дол. США. 18 липня\~2019\~року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено Виконавчий напис, що був зареєстрований в реєстрі за №\~2167, яким запропоновано звернути стягнути на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який є Іпотекодавцем, в рахунок погашення заборгованості перед\~Публічним Акціонерним Комерційним Банком «Приват Банк», за Кредитним договором № VOYOGK05311289\~від 27.03.2007р. Вказує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав права нараховувати\~Боржнику відсотки за кредитним договором після набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (тобто після\~2015\~року), а також звертати стягнення заборгованості після спливу 3 - ох річного строку позовної давності (банк звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису після 4 - х (чотирьох) років з дня закінчення строку дії кредитного договору). Банк не мав права нараховувати пеню та штраф, звертати стягнення заборгованості за пенею та штрафом після спливу 1 - о річного строку позовної давності для таких штрафних санкцій. Відповідно сума, що сума яка зазначена у виконавчому написі є спірна та такою, що відрізняється від тої що зазначена у рішенні суду про звернення стягнення\~на нерухоме майно. Згідно вищевикладеного, позивач вважає незаконними нарахування відсотків, пені та штрафів за кредитним договором у зв?язку із нарахуванням їх поза межами строків позовної давності, а також звернення стягнення на суму кредиту на підставі виконавчого напису у зв`язку із пропуском стягувачем строків позовної давності. Сума що зазначена у виконавчому написі не є безспірною, вона є неправомірною та незаконною, а тому просив суд\~???визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, що був вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною\~Михайлівною 19 липня\~2019\~року та зареєстрований в реєстрі за №\~2167, яким запропоновано\~звернути стягнути на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який є іпотекодавцем, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК», за Кредитним договором № VOYOGK05311289\~від 27.03.2007р та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 23.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження. На адресу суду 20.01.2025 надійшов відзив від представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому позовні вимоги не визнала, зазначала, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за формальними ознаками на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і нотаріус не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Зазначає, що Звертаємо особливу увагу суду, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений 19.07.2019 р. не за кредитним договором, як про те зазначає Позивач, а саме за Договором іпотеки від 30.03.2007 року, який був приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі № 2167. Таким чином, під час вчинення виконавчого напису було дотримано вимоги подання оригіналу нотаріально посвідченого договору, а отже твердження Позивача не відповідає дійсності. АТ КБ "ПриватБанк" просить застосувати строк позовної давності встановлений у 3 роки статтею 257 ЦК України, оскільки виконавчий напису було вчинено у 2019 році, про його наявність позивач міг дізнатись з моменту вчинення напису починаючи з 19.07.2019 р. Проте з позовом Позивач звернувся лише у 2024 році. Питання про поновлення строку позовної давності у позові не ставить, про поважні причини його пропуску не вказує. Отже, якщо суд прийде до висновку про підставність позовних вимог, то Відповідач просить застосувати строк позовної давності. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримує, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. На ухвалу суду про витребування доказів, повідомила, що копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчиненні за 2019 рік було знищено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення та просив розглядати справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що\~27 березня\~2007\~року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) було укладено Кредитний договір № VOYOGK05311289 (далі - Кредитний договір), згідно якого Банк зобов?язується платити "Позичальникові" кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з „ 27 " березня 2007р. пр «27» березня\~2027\~р. включно, у вигляді непоновлювальної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 19 000,00 доларів\~США на наступні цілі: на купівлю квартири, а також у розмірі\~3820,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.л. 2.1.3, 2.2.7 даного\~Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в Період сплати 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2, даного Договору. Періодом сплати вважати період з " 27" по " 02 " число кожного місяця (а.с.17-21). В забезпечення виконання зобов?язань Позичальника за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 30.03.2007\~року було укладено Договір іпотеки квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Т.І. Зубенко за реєстровим номером\~1180, згідно якого позивач надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-24). 18 липня\~2019\~року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено Виконавчий напис, що був зареєстрований в реєстрі за №\~2167, яким запропоновано звернути стягнути на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який є Іпотекодавцем, в рахунок погашення заборгованості перед Публічним Акціонерним Комерційним Банком «Приват Банк», за Кредитним договором № VOYOGK05311289\~від 27.03.2007р.\~Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 березня\~2007\~року по 25 лютого\~2019\~року (10 - ть років 2 місяці) (а.с.16). Сума заборгованості складається з: заборгованість по тілу кредиту у розмірі - 12067,38 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі -\~4895,03 доларів США; комісія -\~1668,20 доларів США; пеня - 6 730,51 доларів США. Загальна сума заборгованості, яку необхідно перерахувати на рахунок Банку складає 25361,12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2019\~р. становить\~688\~689,29 грн. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі -\~3500,00 гривень. Виконавчий напис Банком було пред?явлено до примусового виконання Відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким винесено\~Постанову про відкриття виконавчого провадження №\~68190211\~від 17 січня\~2022\~року та\~накладено арешт на нерухоме майно (а.с.25). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня\~2015\~року у справі № 161/13604/15-ц позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOYOGK05311289\~від 27.03.2007\~року в розмірі 18508 доларів США 16 центів США, що еквівалентно за курсом НБУ\~408475\~гривень 07 копійок та судові витрати в розмірі\~3654\~гривні (а.с.28-29). Надаючи правову оцінку спірному виконавчому напису нотаріуса, суд зазначає наступне. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня1999р. №1172(в редакції, чинній до 21 лютого2017року), для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого\~2017\~року в адміністративній справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада\~2017\~року, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"\~в частині, а саме: «п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: "1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88ЗУ «Про\~нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Отож, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 висловила правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному\~статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Протягом розгляду справи, відповідачем не було надано належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі період, при цьому судом враховано термін кредитування та розмір кредиту, який передбачили сторони. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. у суду відсутні докази того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів та пені, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. Крім того, розмір заборгованості за кредитним договором, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, не узгоджується зі змістом судового рішення, тому така заборгованість не може вважатися безспірною. При цьому, ані відповідачем, ані приватним нотаріусом суду не надано жодних доказів, які б свідчили про правову природу спірної суми заборгованості, дату та правову підставу її виникнення, розрахунок боргу тощо. Сама ж безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем оспорюється позивачем та не доведена відповідачем. Відтак, суд вважає, що у нотаріуса були відсутні законні підстави для вчинення виконавчого напису. АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження виникнення заборгованості, яка значно більша, ніж яка визначена судовим рішенням, належні та допустимі докази не надав, не обґрунтував письмовими доказами на підставі чого виникла така заборгованість після набрання законної сили вказаним судовим рішенням. Отже, станом на дату вчинення виконавчого напису позичальник, за зобов`язаннями якого було передано в іпотеку майно, мав заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», але не в тому розмірі, в якому вчинено виконавчий напис. Тож, у суду відсутні докази того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів та пені, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. Отже, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, чим не виконав вимоги\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.1 Переліку. У відзиві представник відповідача просила застосувати позовну давність, щодо цього суд зазначає наступне. Виконавчий напис вчинено 18 липня 2019 року. З позовом в суд позивач звернувся 19.12.2024 року. Частина перша статті 257 ЦК України передбачає загальну позовну давність тривалістю три роки. Одночасно із цим, з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Вищевказаний Закон доповнив розділ «Прикінцеві положення» ЦК України пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постанові Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (з відповідними змінами) зазначено, що на території України установлено карантин з урахуванням епідемічної ситуації в регіоні до 30 червня 2023 року. Про необхідність врахування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», указано й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20. Законом України від 08 листопада 2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30 січня 2024 року. А тому у суд дійшов висновку, що позивач звернувся в суд в межах терміну позовної давності, визначеного ч. 1 ст. 257 ЦК, з урахуванням дії Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2ст.141ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір»\~з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 гривень. На підставі ст. ст.15,16, ЦК України, ст. ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved