Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Лавренчук А.С., звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Вінницької міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 05.11.2020 по 14.03.2024 року позивач та відповідач перебували у офіційному зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2024 року у цивільній справі №127/36595/23 було розірвано. Під час шлюбу позивач та відповідачка проживали спільно із дитиною за адресою: [ADDRESS] (у помешканні позивача). Від офіційно зареєстрованого шлюбу у позивача та відповідачки народився син [PERSON] , [INFO] , але у квітні 2022 року відповідачка залишила 4-місячну дитину, зібрала свої речі та поїхала у невідомому напрямку, та з того часу припинила будь яке спілкування із сином та позивачем. 23.01.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області винесено судовий наказ у справі №127/40346/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28.12.2023 року, який перебуває на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де відкрито виконавчого ( провадження [NUMBER] щодо примусового виконанню судового наказу №127/40346/23 про стягнення аліментів. Згідно Інформації про виконавче провадження [NUMBER], станом на 29.03.2024 року зазначено суму звернення стягнення (заборгованість по аліментам) в розмірі 11258,71 гривень. Отже, позивач вказує на те, що з самого народження [PERSON] його доглядає, піклується, забезпечує усіма необхідними умовами для існування. Матір дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини за місцем проживання сина. У відповідності до листа №01-23/47 від 19.01.2024 року Вінницьким міським центром соціальних служб повідомлено, що з 13.09.2022 р. по 11.09.2023 р. [PERSON] та його син [PERSON] , [INFO] , перебували на обліку як такі, що опинились в складних життєвих обставинах. На даний на обліку не перебуває та соціальні послуги ВМЦ СС не отримує, дитина забезпечена всім необхідним відповідно до віку та потреб для повноцінного розвитку. Батько забезпечує дитину всім необхідним в міру своїх можливостей, отримує соціальну допомогу при народженні дитини. Позивач також вказує на те, що [PERSON] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності. 21.06.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 09.09.2024 року на адресу суд надійшов висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради згідно, якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав матері [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . 16.09.2024 ухвалою суду підготовче засідання у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Лавренчук А.С. позов підтримали, просили задовольнити, позивач також надав пояснення щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сини. Відповідач у судове засідання з розгляду справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, просила суд прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримує. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно 05.11.2020 Вінницьким міським відділом ДРАЦС Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою. Від шлюбу у позивача та відповідачки народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом ДРАЦС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2024 року у цивільній справі №127/36595/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що позивач та відповідачка проживали спільно із дитиною за адресою: [ADDRESS] (у помешканні позивача), але зі слів позивача у квітні 2022 року відповідачка залишила 4-місячну дитину, зібрала свої речі та поїхала у невідомому напрямку, та з того часу припинила будь яке спілкування із сином та позивачем. Як встановлено судом, у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом № 1 - 963 від 31.07.2006 року, виданим державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, [PERSON] належать 27/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель [ADDRESS] . Згідно довідки №772 від 16.11.2023 року КК «Лівобережний» позивач [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та склад його сім`ї: син [PERSON] , 2021 року народження. У довідці №2373 від 23.08.2023 Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) та отримує соціальну допомогу при народженні дитини на сина [PERSON] 2021 р.н. з 01.11.2021 по теперішній час. Також, судом встановлено, що 23.01.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ у справі №127/40346/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28.12.2023 року. Згідно постанови державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавчого (провадження [NUMBER]) щодо примусового виконанню судового наказу №127/40346/23 про стягнення аліментів. Згідно наявної в матеріалах справи Інформації про виконавче провадження [NUMBER], станом на 29.03.2024 року зазначено суму звернення стягнення (заборгованість по аліментам) в розмірі 11258,71 гривень. З наявних у справі письмового свідчення громадян, посвідченого КК «Лівобережний» 10.08.2022 року, громадянка [PERSON] , 1994 року народження, яка являється матір`ю [PERSON] , 2021 року народження, з квітня місяця (2022 року) по теперішній час не проживає за адресою [ADDRESS] . Дитина проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , та перебуває на його утриманні. Із акту опитування сусідів позивача, за місцем його проживання, від 18.01.2024 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , [INFO] . З самого народження [PERSON] його доглядає, піклується, забезпечує усіма необхідними умовами для існування, виводить на прогулянку батько [PERSON] . За час проживання [PERSON] зарекомендував себе як турботливий батько, ввічлива та доброзичлива людина, дружній сусід, завжди готовий відізватись на допомогу. Матір дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, за місцем проживання сина, бачили її з народження лише до досягнення дитиною віку 3-х місяців (приблизно лютий-березень 2022 року). Згідно наявної в матеріалах справи відповіді лікаря ФОП [PERSON] від 16.02.2024 року, пацієнт [PERSON] [INFO] , [PERSON] , які проживають за адресою [ADDRESS] , мають діючі декларації з сімейним лікарем [PERSON] ФОП « [PERSON] » від 01.11.2023 року. Дитина оглянута на прийомі в лікаря 06.02.2024 р. Д-з Соматично здоровий, проведені ЗАК, ЗАС. Щеплений за порушеним графіком календаря профілактичних щеплень, отримав усі щеплення згідно віку. Перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ВОМЦРД ВОР» згідно виписки з 05.12.2023 по 28.12.2023р. Д-з: К62.8 Лікувальні рекомендації та рекомендацій профілактичного лікування дитина отримує згідно призначень лікаря. [PERSON] за медичною допомогою не звертався, амбулаторної картки з попереднього місця декларації не надано. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого №290 КНП «Вінницький обласний медичний центр реабілітації дітей Вінницької обласної ради», [PERSON] , [INFO] встановлено, що він перебував у закладі з 05.12.2023 року по 28.12.2023 року. Основний | діагноз: К62.8/ Інші види затримки очікуваного нормального фізіологічного розвитку. Пацієнт отримав цикл реабілітації відповідно до індивідуального реабілітаційного плану: 1. режим щадно - тренуючий; 2. заняття з ерготерапевтом №21; заняття з логопедом №6; масаж м`язів, усе тіло №10. Також згідно листа №01-09/85 від 23.01.2024 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 м. Вінниці», [PERSON] обслуговувався з КНП «ЦПМСД №5 м. Вінниці» від народження до 11.09.2023 року та з 12.09.2023 обслуговується ФОП « [PERSON] ». Судом також встановлено, що згідно записів з амбулаторної карти ф 112/о - дозвіл на щеплення 27.01.2022 р., 24.02.2022 р., 08.04.2022 р., 11.04.2022 р. давала мати [PERSON] , а в червні 2022 р., 25.08.2022 р., 06.10.2022 р., 08.11.2022 р., дозвіл давав батько [PERSON] .. На запрошення до лікаря на щомісячний плановий огляд до 11.04.2022 з дитиною приходила мати [PERSON] , а після 11.04.2022 догляд за дитиною здійснює батько [PERSON] . Також судом встановлено, що у відповідності до листа №01-23/47 від 19.01.2024 року Вінницьким міським центром соціальних служб повідомлено, що з 13.09.2022 по 11.09.2023 [PERSON] та його син [PERSON] , [INFO] , перебували на обліку як такі, що опинились в складних життєвих обставинах. Відповідно до здійсненої оцінки потреб сім`я [PERSON] , потребувала послуг інформування та консультування від Вінницького міського центру соціальних служб у зв`язку з тим, що зі слів батька, мати [PERSON] , залишила дитину на виховання та утримання батька - [PERSON] та зникла в невідомому напрямку. На момент відвідування та в процесу надання соціальних послуг [PERSON] за місцем проживання сім`ї, жодного разу не було. Дитина забезпечена всім необхідним відповідно до віку та потреб для повноцінного розвитку. На момент відвідування між батьком та дитиною спостерігались доброзичливі стосунки, комфортна психологічна атмосфера. Батько забезпечує дитину всім необхідним в міру своїх можливостей, отримує соціальну допомогу при народженні дитини. Фахівцями Вінницького міського центру соціальних служб надавались соціальні послуги згідно оцінки потреб з 13.09.2022 р. по 11.09.2022, і на даний час сім`я [PERSON] на обліку не перебуває та соціальні послуги ВМЦ СС не отримує. Згідно листа №31/00/005/142628 від 18.08.2022 року Служба у справах дітей Вінницької міської ради повідомила про те, що на підставі листа КНП«ЦПМСД №5 м. Вінниці» про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо сина роз`яснила, що у разі невиконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо дитини, позивач як батько, згідно зі статтею 165 СК України, має право звернутись до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про позбавлення її батьківських прав. Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що [PERSON] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності, ва також згідно вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25.12.2023 (справа 149/1986/23) [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5-ти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, [PERSON] звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком терміном на 3 роки. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023 року (справа 127/27723/20) [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Згідно ч. 1 ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. Крім того, згідно наявної характеристики [PERSON] наданої на запит адвоката Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1)» та довідки по особовій справі, вбачається, що [PERSON] 30.06.2023 року засуджена Вінницьким міським судом Вінницької області за ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнена із зали суду, згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки. Вибула за адресою: [ADDRESS] . Родинні зв`язки [PERSON] : співмешканець - [PERSON] , 1989 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п. 100) З огляду на вказане, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин саме цієї справи у повній мірі не доведено. З висновку Служби у справах дітей Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , судом встановлено суперечливі обставини, а саме те, що 27.08.2024 року на засіданні комісії батько дитини [PERSON] повідомив, що мати жодного разу не дзвонила, не запитувала про сина [PERSON] , наголосив, що мати [PERSON] аліментів не сплачує, фінансово не допомагає, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, а в свою чергу на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, яке відбулося 27.08.2024 року, мати дитини [PERSON] повідомила, що телефонувала чоловіку, але він не відповідав на дзвінки, приїжджати до сина [PERSON] не дозволяв, тобто наявні факти того, що мати вказує на перешкоди у спілкуванні із дитиною і вона не заперечувала того, що дитина проживає із батьком (а.с 75). При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини та дитини до матері, спільне бажання спілкуватися і жити разом, недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що матір дитини виявляє бажання приймати участь у спілкуванні з дитиною, яка є малолітньою дитино у віці чотирьох років, який усвідомленої думки поки сформувати та на дати щодо свого ставлення не може, а тому судом звертає увага щодо виявлення матер`ю дій та бажання спілкування із дитиною, яке як виявляється заборонялося батьком. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Суд вважає, що відповідач в силу своїх психологічних особливостей дещо піддається сторонньому впливу і схильна до невиконання своїх батьківських обов`язків, ставлення самої відповідачки до дитини, як виявлено судом, яка з`явилася на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, яке відбулося 27.08.2024 року, де повідомила, що телефонувала чоловіку, але він не відповідав на дзвінки, приїжджати до сина [PERSON] не дозволяв, тобто наявні факти того, що мати вказує на перешкоди у спілкуванні із дитиною, суд дійшов до висновку, що позбавлення її батьківських, тобто природніх прав є надмірним тягарем і суперечить інтересам дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, який залишивася проживати з батьком. Тут теж необхідно вказати що дійсно після розірвання шлюбу відповідач не брала участь у житті сина через об`єктивні причини, а саме притягнення її до кримінальної відповідальності, зокрема вона проживає у іншому населенному пункті, між позивачем та відповідачкою існують неприязні стосунки, відповідач хибно сприйняла повідомлення позивача про заборону спілкування з ряідним сином, так як на думку суду не бажала створення конфліктної ситуації, яка може негативно впливати на малолітнього сина. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. СК України розрізняє обов`язки батька з виховання (стаття 150 СК України) та обов`язки батька з матеріального утримання (аліментні зобов`язання, передбачені статтями 180, 181, 185 СК України). В судовому засіданні установлено, що після розірвання шлюбу позивач на звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину і 23.01.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ у справі №127/40346/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28.12.2023 року. Згідно постанови державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавчого (провадження [NUMBER]) щодо примусового виконанню судового наказу №127/40346/23 про стягнення аліментів. Згідно наявної в матеріалах справи Інформації про виконавче провадження [NUMBER], станом на 29.03.2024 року зазначено суму звернення стягнення (заборгованість по аліментам) в розмірі 11258,71 гривень.. Однією з підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а не з її утримання. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18). Суд не бере до уваги наданий висновок Службою у справах дітей Віницької міської ради, як органу опіки та піклування від 04.09.2024, вважає його недостатнім обгрунтованим, так як його зміст фактично констатує обставини, на які посилається фактично позивач, та не наведено будь-яких підстав щодо задоволення заяви позивача та не врахування позиції віповідача, яка була висловлена при перебуванні її на засіданні комісії, і комісією не було належним чином з`ясовано чи дійсно вона нее бажає спілкуватися із своїм рідним сином. Суд також враховує і ту обставину, що із вказаного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини, яка на момент розгляду справи досягла повних чотири роки та не можу з упевненістю сформувати своє ставлення до матері. Верховний Суд наголошує, що самі по собі неприязні стосунки між батьками та вважає недосягнення ними згоди щодо порядку і способу участі у вихованні дитини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Зокрема, суд установив, що неможливість активної участі матері в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, зокрема, вона притягувалась до кримінальної відповідальності, проживає у іншому населеному пункті, між нею та позивачем існують неприязні стосунки, а отже, позивачем не доведено свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, який на думку суд має шанс змінити свою поведінку та брати активнішу участь в житті дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, натомість встановлено, що між сторонами існує конфлікт, що негативно вплинуло на його взаємовідносини з сином, який залишилася проживати з батьком, та вихованням якого фактично займаэться бабуся. Враховуючи фактичні обставини справи, на думку суду, лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та бажання позивача цього в сукупності з іншими доказами в справі є недостатнім для крайнього заходу позбавлення матері батьківських прав малолітньої дитини. За таких обставин, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити, але з урахуванням того, що судом було встановлено, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Outcome: dismissed