Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить розірвати трудовий договір між [PERSON] та СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА АГРОФІРМА «ПРОГРЕС» укладений 01.10.2015 року відповідно до ст. 38 КЗпП України з 23.01.2025 року. В обґрунтування вимог позивач вказав, що він перебуває в трудових відносинах при цьому фактично не працює, в зв`язку з чим обмежений в оформленні відповідних соціальних виплат. У зв`язку з окупацією, позивач вимушений був переїхати та фактично припинив трудові відносини з роботодавцем, а тому змушений звернутися до суду з зазначеними позовними вимогами. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. Враховуючи думку позивача, який не заперечив, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У рішенні Конституційного Суду України від 7липня 2004 року №14-рп/2004 зазначається, що свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. Статтею 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті38, 39КЗпП України). [PERSON] , відповідно до паспорту громадянина України зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . 01 жовтня 2015 року між позивачем та Сільськогосподарською агрофірмою «Прогрес» (код за ЄДРПОУ 14121492) був укладений трудовий договір на невизначений термін про прийняття на посаду водія. Факт укладення трудового договору підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу виданими Пенсійним фондом України за формою ОК-5 на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. У зв`язку з веденням бойових дій на території Херсонської області в лютому 2023 року позивач змушений був виїхати до м.Києва, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3007 - 5002565848 від 08.02.2023 року. Через постійні обстріли міста позивач свою трудову книжку забрати не мав змоги (залишилася на підприємстві) та не зміг звільнитись в установленому законом порядку, оскільки підприємство опинилось на території не підконтрольній державі Україна, а зв`язок з керівництвом було втрачено. Відповідно до пенсійного посвідчення Серія [NUMBER] виданого 30.09.2015 року позивач є пенсіонером та не бажає більше перебувати в трудових відносинах з Сільськогосподарською агрофірмою ПРОГРЕС (код за ЄДРПОУ 14121492). На даний час, у позивача виникла необхідність розірвати трудовий договір, для того, щоб зробити перерахунок пенсійних виплат. В січні 2025 року позивач надіслав лист із заявою про звільнення за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП з 23.01.2025 року та направлення трудової книжки і наказу про звільнення, але відповідь так і не отримав, а лист не повернувся. Отже, на даний час трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно не виконана, тому у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки заяви про звільнення за власним бажанням залишені без реагування. Суд вважає, що зазначені фактичні обставини встановлені судом у своїй сукупності і взаємозв`язку підтверджують факт припинення трудових відносин, з огляду на таке. Із встановлених судом обставин встановлено, що позивач, фактично не підтримує трудові відносини, в зв`язку з припиненням роботодавцем своєї діяльності, у зв`язку з чим можливість офіційного звільнення відсутня. Отже позивач позбавлений можливості отримати документи на підтвердження припинення трудових відносин, а вирішення вказаного питання можливе лише в судовому порядку, що потрібно заявнику з метою доведення перед пенсійними органами відсутності трудових відносин. Таким чином, зважаючи на підтвердження позивачем факту не перебування ним у фактичних трудових відносинах на протязі тривалого часу, беручи до уваги відсутність у суду підстав піддавати сумніву встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог, які підлягають задоволенню.

Outcome: approved