Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі -відповідач) про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.03.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням цього ж суду від 13.03.2023 стягнуто з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 2 500 грн щомісячно з 07.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів матеріальний стан позивача змінився, витрати на утримання дитини значно зросли. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, є недостатніми для матеріального утримання їхнього сина, який є дитиною інвалідом до 18 років. Відповідач на даний час є працездатним, немає інших утриманців та має фінансову можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Позивачка просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь у сумі 2500 грн та стягувати їх у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 28.02.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 25.03.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Інтереси відповідача в суді представляв адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позову. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову, вказавши на неправильно обраний позивачкою спосіб захисту прав та інтересів [PERSON] , оскільки за своєю правовою природою вимога про припинення стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та подальше їх стягнення у розмірі частки від доходів є вимогою про зміну способу стягнення. Указані вимоги відрізняються правовим регулюванням та предметом доказування. Оскільки при вирішенні спору про зміну розміру аліментів одним з елементів, який підлягає доведенню, є наявність змін майнового стану сторін, представник відповідача звернув увагу суду, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів матеріальний його стан не покращився, що підтверджується наданими представником відповідача доказами, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.03.2021 у шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 13-14). Рішенням цього ж суду від 13.03.2023 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі - 2 500 грн щомісячно з 07.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-18) та видано виконавчий лист про стягнення аліментів (а.с 19-20). Як зазначає позивач, з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів витрати на утримання дитини значно зросли. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, є недостатніми для матеріального утримання їхнього спільного сина. Згідно з копією посвідчення серії [NUMBER] від 16.02.2018 [PERSON] , 2011 року народження є дитиною інвалідом до 18 років. Позивачка, як законний представник малолітнього [PERSON] є отримувачем державної соціальної допомоги, розмір якої з 21.12.2022 по 10.02.2029 становить 1465,10 грн (а.с. 11). Факт захворювання [PERSON] також підтверджується копією медичного висновку № 75 від 11.01.2023, який дійсний до 10.02.2029 (а.с. 12). За інформацією позивача, відповідач на даний час працевлаштований, інших неповнолітніх дітей не має та має фінансову можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це визначено рішенням суду. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Частина 2 ст. 51 Конституції України визначає обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Цей же обов`язок закріплено в ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України). За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Звертаючись з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивачка посилалась на те, що в умовах збільшення рівня цін, а відтак збільшення витрат на утримання дитини встановлений розмір аліментів ставить її та дитину у скрутне матеріальне становище, тоді як у відповідача покращився матеріальний стан. Факти істотного підвищення рівня цін та девальвації національної валюти за період з березня 2023 року по 2025 рік, у відповідності до ч. 3 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд визнає загальновідомими та такими, що не потребують доказування. Також є загальновідомими ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат з боку матері, з якою проживає син, перш за все на лікування, зважаючи на стан здоров`я дитини, а також забезпечення освіти, гармонійного розвитку та відпочинку. Натомість за інформацією позивача, відповідач на даний час працевлаштований та має фінансову можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це визначено рішенням суду. З огляду на встановлені обставини, які підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими Стосовно заперечень представника відповідача в судовому засіданні, суд зазначає наступне. Матеріально-правова вимога позивача, сформульована як зміна розміру аліментів, фактично полягає у зміні способу їх стягнення, що за своєю правовою природою та наслідками і є зміною розміру аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналіз вищезазначених норм законодавства, зокрема абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України, свідчить про те, що позивачеві надано безумовне право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу). При цьому, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Аналіз ст. 192 СК України та судової практики вказує на те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження, тобто фактично ці поняття є спорідненими, хоча і мають розбіжності у правовому регулюванні. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд зважає, що задоволення позивних вимог позивачки відповідає критерію ефективного способу захисту її прав як законного представника неповнолітнього сина, що також відповідає найкращим інтересам дитини. Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача. У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Дійсну волю позивачки на отримання результату судового рішення у вигляді зміни способу стягнення, який полягає у припиненні стягнення аліментів на утримання сина у твердій сумі та подальше стягнення їх у частці від доходів позивача, суд має можливість чітко та поза розумним сумнівом встановити із змісту позову та пояснень позивачки в суді. У постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 137/731/17 Верховний Суд зазначив, що некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо послідовного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Задоволення позову шляхом застосування судом формулювання, яке більш чітко відтворює зміст позовної вимоги, не є виходом за межі позовних вимог. Стосовно мотивів щодо неправильного нормативно-правового обгрунтування позову, суд враховує усталену судову практику безумовного застосування принципу «jura novit curia» (суд знає закони), згідно з якою суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. Дійшовши до висновку, що у спорі про зміну способу стягнення аліментів позивач не має доводити обставини зміни майнового стану відповідача, суд згідно з вимогами з п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне надати оцінку аргументам та наданим представником відповідача доказам щодо відсутності обставин зміни майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів від 13.03.2023. Суд звертає\~увагу,\~що довідка\~про доходи\~відповідача (а.с.30)\~містить інформацію\~за період\~з січня\~2024\~року.\~Заперечуючи факт покращення свого майнового стану, відповідач не надав суду для порівняльного аналізу відомості про доходи, які враховувалися судом при ухваленні рішення від 13.03.2023, а в самому рішення така інформація відсутня. Подача доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. Також представник відповідача надав до суду копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON] від 28.04.2023 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про визнання спільним сумісним майном та розподіл спільно нажитого майна, за змістом якого нерухоме та рухоме майно, яке належить відповідачу було придбане до ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, що на його думку, може також свідчити про відсутність обставин зміни майнового стану відповідача (а.с. 36 зворот-42). Указаний позов, як і акти комісійного обстеження об`єктів, пошкоджених внаслідок агресії Російської Федерації (а.с. 32-36), складені 07.07.2023, підтверджують доводи позивачки про наявність у відповідача достатніх активів для сплати аліментів. Факт часткового пошкодження приміщень знижує цінність майна, але не позбавляє їх цього правового режиму. За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач довела обставини, на які посилається у позові належними та достовірними доказами, натомість відповідач свої заперечення належними та достатніми доказами не довів. Суд також приймає до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні), тобто є гарантованим мінімумом. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачка при\~зверненні до\~суду з\~позовом про\~зміну способу\~стягнення аліментів\~звільнена від\~сплати судового\~збору на\~підставі ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~а тому,\~враховуючи вимоги\~ст.141\~ЦПК України,\~з відповідача\~в дохід\~держави підлягає\~стягненню 1211, 20 грн судового збору. На підставі ст. ст. 180-181,183,184,192 СК України,

Outcome: approved