Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-24 00:00:00

[PERSON] 04 вересня 2024 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу протягом певного часу та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач у своїй позовній заяві, а її представник в ході судового засідання посилаються на те, що вона, [PERSON] , народилася [INFO] у місті Дніпро (Дніпропетровськ) та зі свого народження проживала разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . З самого дитинства вони були знайомі та постійно товаришували з [PERSON] , який був сусідом позивачки через паркан та з народження постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . [INFO] матір [PERSON] , [PERSON] , померла. Після смерті матері [PERSON] залишився проживати разом зі своїм батьком, [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Через те, що [PERSON] ніколи не був одружений, після смерті батька, він один залишився проживати у будинку батька за адресою: [ADDRESS] , та прийняв спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння житловим будинком. Оскільки, ні [PERSON] , ні позивачка не були одружені, натомість були давно знайомі та симпатизували один одному, вони дуже зблизилися та почали зустрічатися як пара. Через деякий час їх відносин, у 2013 році нами було прийнято спільне рішення про необхідність проживання однією сім`єю. В вересні 2013 року вона разом зі своїм сином, [PERSON] 2006 року народження, переїхали проживати у будинок [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, саме з вересня 2013 року вони розпочали проживати разом з [PERSON] , з яким вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, і стали однією сім`єю. Їх сімейні відносини як чоловіка та дружини були безперервними аж до моменту смерті [PERSON] . [INFO] , у віці 53 років, її цивільний чоловік [PERSON] , помер. Після смерті [PERSON] вона продовжує проживати в будинку свого чоловіка за адресою: [ADDRESS] , та несе усі витрати на оплату комунальних послуг та підтримання будинку у належному стані. Оскільки після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме домоволодіння [ADDRESS] , яке він успадкував після смерті батька -- [PERSON] , з метою належного оформлення спадщини, у строки визначені цивільним законодавством, як спадкоємець четвертої черги, позивачка звернулася до приватного нотаріуса ДМНО Біндюгіної М.О. з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] . Ця приватний нотаріус відмовила позивачці у вчинені нотаріальної дії, про що видала відповідну постанову від 05 серпня 2022 року. Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріус Біндюгіна М.О., зазначила, що [PERSON] , [INFO] , як спадкоємцем, не було надано достатніх документів, які б підтвердили віднесення її до четвертої черги спадкоємців, а саме проживання однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, ведення спільного побуту, ведення спільного господарства, спільні витрати і т.д.. З огляду на вищевикладене вона змушена звернутися до суду із позовною заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, чоловіка та дружини без шлюбу. Позивачка вважає доведеним належними доказами факт того, що вона, [PERSON] , проживала разом зі спадкодавцем, [PERSON] , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу протягом понад п`яти років, що надає їй право на спадкування у порядку четвертої черги після смерті [PERSON] , житлового будинку [ADDRESS] , який у відповідності до ч. 2 ст. 548 ЦК Української PCP (в редакції 30 жовтня 1999 року) належить [PERSON] , оскільки був прийнятий у спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , на підставі п. 1 ч. і ст. 549 ЦК Української PCP (в редакції 30 жовтня 1999 року), шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. А тому, за відсутності можливості вирішити дане питання у позасудовому порядку, просили суд позов задовольнити, встановити юридичний факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу протягом понад п`яти років та визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Отже, оскільки їй було відмовлено в видачі свідоцтва про спадщину, в позасудовому порядку питання не з`ясоване, в добровільному порядку питання не вирішено, просили захистити право позивача як члена сім`ї з [PERSON] , з яким вона проживала без реєстрації як жінка і чоловік в цивільному шлюбі до відкриття спадщини (фактично по день його смерті) та визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідач Дніпровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши на те, що позовні вимоги не обґрунтовані і безпідставні, позивачка з померлим не зареєстрували шлюб і однією сім`ю не мешкали, були сусідами, не було спільного бюджету, мали достатньо часу щоб узаконити свої відношення, але не зробили це, були співмешканцями, а не проживали однією сім`єю, позивачка має своє окреме житло, позовні вимоги не довекдені, просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бігдюгіна М.О. в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, просила розглянути справу за наявними матеріалами без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю вказаної третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, свідків, з`ясувавши позицію сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. [INFO] у віці 53 років помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина в вигляді будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачка як спадкоємець подала відповідні документи до нотаріуса про прийняття спадщини. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні представник позивача стверджував, що [PERSON] , народилася [INFO] у місті Дніпро (Дніпропетровськ), та зі свого народження проживала разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . З самого дитинства вони були знайомі та постійно товаришували з [PERSON] , який був сусідом позивачки через паркан та з народження постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . [INFO] матір [PERSON] , [PERSON] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 23 грудня 1994 року. Після смерті матері [PERSON] залишився проживати разом зі своїм батьком, [PERSON] . [INFO] помер батько [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 04 червня 2003 року. Через те, що [PERSON] ніколи не був одружений, після смерті батька, він один залишився проживати у будинку батька за адресою: [ADDRESS] , та прийняв спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння житловим будинком. Як вказує позивач, оскільки, ні [PERSON] , ні позивачка не були одружені, натомість були давно знайомі та симпатизували один одному, вони дуже зблизилися та почали зустрічатися як пара. Через деякий час їх відносин, у 2013 році нами було прийнято спільне рішення про необхідність проживання однією сім`єю. Для того, щоб син позивачки [PERSON] більше зблизився з [PERSON] та легше переніс переїзд до будинку [PERSON] , вони вирішили провести спільний відпочинок на у`збережжі чорного моря Автономної Республіки Крим. Таким чином, в серпні 2013 року вони вирушили на відпочинок до пансіонату « КАНАКА », що знаходиться неподалік м. Алушта Автономної Республіки Крим, де провели спільний відпочинок. Після приїзду з відпочинку, вона, стверджує позивач, разом зі своїм сином, [PERSON] , 2006 року народження, переїхали проживати у будинок [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, саме з вересня 2013 року вони розпочали проживати разом з [PERSON] , з яким вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, і стали однією сім`єю. Їх сімейні відносини як чоловіка та дружини були безперервними аж до моменту смерті [PERSON] . Позивач зазначає, що [INFO] , у віці 53 років, її цивільний чоловік [PERSON] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданим 20 вересня 2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Після смерті [PERSON] вона продовжує проживати в будинку свого чоловіка за адресою: [ADDRESS] , та несе усі витрати на оплату комунальних послуг та підтримання будинку у належному стані. Усе це є короткою історією їх сімейного життя разом з [PERSON] , шо, на її думку, доводить факт їх проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без шлюбу, з вересня 2013 но [INFO] . Оскільки після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме домоволодіння [ADDRESS] , яке він успадкував після смерті батька -- [PERSON] , з метою належного оформлення спадщини, у строки визначені цивільним законодавством, як спадкоємець четвертої черги, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Біндюгіної Мар`яни Олександрівни з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68697960 від 11 березня 2022 року. Натомість, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , приватний нотаріус Біндюгіна М.О. відмовила позивачці у вчинені нотаріальної дії, про що видала відповідну постанову від 05 серпня 2022 року. Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріус Біндюгіна М.О., зазначила, що [PERSON] , [INFO] , як спадкоємцем, не було надано достатніх документів, які б підтвердили віднесення її до четвертої черги спадкоємців, а саме проживання однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, ведення спільного побуту, ведення спільного господарства, спільні витрати і т.д.. Оскільки вказані обставини унеможливлюють оформлення належного їй спадкового майна, на яке вона має право як спадкоємець четвертої черги, позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою окремого провадження про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, чоловіка та дружини без шлюбу. Натомість під час розгляду цивільної справи № 201/6124/23,

Outcome: dismissed