Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 16 липня 2019 року працювала на посаді інженер-технолог 1 категорії у Приватному акціонерному товаристві «Полтавський турбомеханічний завод». 16 січня 2025 року з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Під час її перебування в трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 56921,18 грн. 16 січня 2025 року вона була звільнена, але розрахунок при звільненні з нею проведено не було. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату у розмірі 56921,18 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18898,00 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтава від 18 лютого 2025 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзиву на позов не надав. Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» в судове засідання свого представника не направив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. При цьому звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття представника відповідача в судове засідання на визначену дату. При вирішенні цього клопотання суд бере до уваги, що відповідач є юридичною особою, тому має можливість направити в судове засідання будь-якого іншого представника, ніж той, що в засідання не може з`явитись. Крім того, відповідач не надав до матеріалів справи документів, які б уповноважували будь-яку особу на представництво його інтересів у даній справі, та не повідомив про причини неможливості явки представника в засідання. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Вивчивши та дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд зазначає наступне. Статтею 43 Конституції України\~передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод». З 16 липня 2019 року [PERSON] працювала на посаді інженера-технолога 1 категорії в технологічному бюро проточної частини та різних запчастин з організації та нормування праці у виробництві енергозапчастин Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» (а.с.11). 16 січня 2025 року [PERSON] звільнена на підставі\~ наказу №ПТМ00000006 від 16 січня 2025 року за угодою сторін згідно п. 1 ст.36 КЗпП України (а.с. 10). На час звільнення позивача відповідач не виплатив їй заробітну плату у розмірі 56921,18 грн. Вказана обставина підтверджується розрахунковими листками [PERSON] за березень 2024 року січень 2025 року, виданими ПрАТ «ПТМЗ», з яких вбачається, що на час звільнення позивача заборгованість відповідача перед нею по заробітній платі становить 56921,18 грн. Будь-яких доказів погашення вказаної заборгованості в повному обсязі або частково відповідач суду не надав. Ухвалою суду від 18 липня 2025 року у відповідача витребувано докази, а саме довідку про заробітну плату [PERSON] за період з 01 січня 2024 року по день звільнення із зазначенням виплаченої заробітної плати та заборгованості підприємства по заробітній платі. Копію ухвали відповідач одержав в електронному кабінеті, але ухвалу не виконав. Витребувані судом докази не надав. Згідно ч. 10 ст. 80 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становить 56921,18 грн. Оскільки заборгованість з заробітної плати позивачу в повному обсязі не виплачена, на час розгляду справи заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 56921,18 грн., з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заробітну плату у розмірі 56921,18 грн. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117,237-1цьогоКодексуроз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Позивачем розмір її середньоденної заробітної плати обраховано у розмірі\~377,66 грн. Відповідно до розрахунку позивача за період з 17.01.2025 року по 06.03.3025 року сума середнього заробітку складає 18898,00 грн. Відповідачем даний розрахунок не спростовано, доказів, які витребував суд, не додано. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що сума середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, становить 18898,00 грн. Всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 75819,18 грн. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Тому рішення необхідно допустити до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 13000,00 грн., решту суми 62819,18\~грн стягнути після набрання рішенням законної сили. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн. не сплатила на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved