Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

У січні 2025 року представник позивача адвокат Руденко Л.Д., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду та свої вимоги мотивує тим, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром», 02.02.2024 року була звільнена на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов трудового колективного договору. При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 13459,73 грн., яку і просить стягнути з відповідача. Посилаючись на ст.117 КЗпП України у зв`язку з непроведенням розрахунку при звільненні, просить також стягнути середній заробіток за період з 13 лютого 2024 року по 27 січня 2025 року в сумі 17189,90 грн. Ухвалою суду від 06.02.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Зобов`язано позивача повідомити суд про поважність причин пропуску строків звернення до суду з позовом, установлених ст.233 КЗпП України. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач у задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що позивачем подано позовну заяву до суду поза межами тримісячного строку, встановленого для звернення з такими вимогами. Позивач була звільна 12.02.2024 року, у цей же день вона отримала копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Звернувся до суду лише 27.01.2025 року. Поважні причини пропуску цього строку у позивача відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку зазначив, що місто Суми з 06 березня 2024 року віднесено до територій, на якій можливі бойові дії, збільшилася кількість сповіщень про повітряну тривогу, пов`язаних з бомбардуванням, нанесенням ракетних ударів, ударів БПЛА, в тому числі і на території міста. Отже, у зазначений період часу працівники ПАТ «Сумихімпром», більшу частину часу перебували в укриттях, а тому виникали тривалі простої виробничих потужностей товариства. Відповідач вважає, що стягнення з нього значної суми середнього заробітку, що майже втричі більше заборгованості по заробітній платі є несправедливими та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам. У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначила, що початок перебігу строку, з якого обчислювався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розпочався з 13 лютого 2024 року, тобто з дня, наступного за днем, у якому відповідач не виконав свій обов`язок з виплати належних позивачці при звільненні сум та закінчився 13 серпня 2024 року, тобто розрахунок здійснено за строк не більше 6 місяців визначених ст. 117 КЗпП України, що склало 130 робочих днів. А тому, вважають, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню, на момент звернення до суду складає: 17 189,90 грн. (132,23 грн х 130 робочі дні) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду апаратника дозування у ПАТ «Сумихімпром». Звільнена 12 лютого 2024 року за наказом № 60 за ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-7). Відповідно до повідомлення сума, що належить до виплати позивачу при звільненні на12.02.2024 складає 13459,73 грн. Із вказаним повідомленням позивач ознайомлена 12.02.2024 року, про що свідчить її підпис (а.с.13). В поданій до суду позовній заяві позивач повідомив, що жодних виплат від відповідача йому не надходило. Згідно ст. 115\~КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч.1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього кодексу. Частиною першою\~ст. 116 КЗпП України\~встановлені строк розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що працівникові при звільненні не було виплачено належну заробітну плату, сума якої станом на час розгляду справи становить 13459 грн. 73 коп. Такими діями відповідача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Як зазначено вище, згідно наказу від 12.02.2024 позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.8 зі звороту). З наказом позивач ознайомлений 12.02.2024 року . Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). З наведеної норми вбачається, що визначений ч. 2 ст. 233 строк звернення до суду із позовом повинен обраховуватися з дня отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні, враховуючи, що з повідомленням позивач був ознайомлений у день звільнення, перебіг строку звернення до суду розпочався з дати отримання повідомлення 12.02.2024 року. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, представник позивача зазначила, що з огляду на об`єктивні причини, які визнає сам відповідач, позов подано в межах строку, визначеного ст.234 КЗпП України. Умови воєнного стану в значній мірі вплили на строк звернення з даним позовом. На переконання суду, враховуючи предмет спору, незначний пропуск строку звернення до суду з позовом, доводи позивача щодо поважності причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення такого строку. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні. Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 13459 грн.73 коп. Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог\~ст.116 КЗпП\~роботодавцем не було проведено виплату усіх належних сум працівникові [PERSON] . Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених\~статтею 117 КЗпП: з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.\~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги розмір середньоденної заробітної плати, розрахований, виходячи з довідки про доходи (а.с.14). З розрахункового листка [PERSON] вбачається, що середньоденна заробітна плата складає 132,23 грн. 00 коп. ( 8197,987 грн./62 дні) . Докази на спростування розміру середньоденної заробітної плати позивача відповідачем не надано. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13 лютого 2024 року по 13 серпня 2024 року становить 17331 грн. 30 коп. (131 робочий день х 132,30 грн.) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що позивачка звернулась із позовом із пропуском строків звернення, а також, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 13459,73 грн., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. На думку суду стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (17331 грн. 30 коп. ) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13000,00 грн. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення середнього заробітку. Враховуючи часткове задоволення позову у цій частині вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 916,03 грн. (1211,20 грн ? 75,63 %) При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи задоволення цієї позовної вимоги з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial