Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-20 00:00:00

Представник позивачки адвокат Кравченко О.О. звернулась в інтересах [PERSON] до суду з позовом, в якому просила: встановити факти, що мають юридичне значення, а саме факт, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та сином; факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою; та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок загальною площею 95,7 кв.м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . Позов мотивований такими обставинами. [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , який являвся власником вище вказаного домоволодіння. На момент смерті [PERSON] у належному йому житловому будинку проживав та був там зареєстрований, зокрема, син спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , котрий відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР 1963 року прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. [INFO] [PERSON] помер. Позивачка, як рідна сестра є єдиним спадкоємцем за законом другої черги. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав після смерті брата, нотаріус відмовив для неї у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із мотивів, що не підтверджені родинні відносини з померлим [PERSON] , а також для вчинення нотаріальної дії не подано оригіналу документа, котрий підтверджує право власності [PERSON] на вище згаданий житловий будинок. В ході судового розгляду [PERSON] та її представник адвокат Кравченко О.О. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі із підстав викладених у позові. Представник відповідача виконавчого комітету Полонської міської ради в судові засідання не прибув, подав клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності, та просив вирішити справу за наявними у ній матеріалами. Представник третьої особи Полонської державної нотаріальної контори будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судові засідання не з`явився. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши докази суд зазначає про таке. За даними довідки КП БТІ від 09.05.2024 № 135 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 95,7 кв.м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] в розмірі частки 1/1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Полонською районною радою 25.02.1991 відповідно до рішення виконкому Полонської районної ради № 205 від 21.12.1988, зареєстрованого в "КП БТІ" 21.08.1989 в книзі № 5 номер запису № 163 (а.с.17). З відомостей витягу з рішення 33-ї позачергової сесії VIII скликання Полонської міської ради № 3 від 14.07.2022 вбачається, що вулиця Хутір в с.Любомирка до перейменування вказаним рішенням мала назву [PERSON] (а.с.126). Згідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , народженого [INFO] в с. Кораблище, Млинівського району Рівненської області - відомості про батька відсутні, а матір зазначено - [PERSON] (а.с.15) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (позивачка) народженої [INFO] в с. Кораблище, Млинівського району Рівненської області батьком значиться [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Як вбачається із пояснень позивачки, показань свідків [PERSON] , [PERSON] , а також даних довідок № 171, № 233 виданих відповідно 18.05.2021, 08.06.2021 старостою Прислуцького старостинського округу Полонської об`єднаної територіальної громади (а.с.100,101) в будинку розташованому за адресою [ADDRESS] приблизно з 1970 року стали спільно проживати однією сім`єю [PERSON] , його співмешканка [PERSON] , та їхні спільні діти [PERSON] , та [PERSON] . До цього дана сім`я проживала в с. Кораблище, Млинівського району Рівненської області. [PERSON] визнав, що є батьком [PERSON] , називав його сином, виховував та надавав утримання як своїй дитині, котра була зареєстрована у належному для нього жилому будинку разом з іншими членами зазначеної сім`ї. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на вище згаданий жилий будинок. Згідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За положеннями статей 548, 549 цього ж Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В ході судового розгляду встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] являлись його діти - дочка [PERSON] родинність між якими документально підтверджується даними свідоцтва про народження [PERSON] , а також син [PERSON] родинність якого зі спадкодавцем документально не підтверджується, оскільки в даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] відомості про батька відсутні. Відповідно до ст. 53 КпШС УРСР у разі народження дитини у батьків, які не перебувають між собою у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьківство може бути встановлено у судовому порядку, при цьому суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і батьком до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно до роз`яснень викладених у пункті 15 постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. У справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до народження [PERSON] та після цього спільно проживали, вели спільне господарство, [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , називав його сином, приймав участь у вихованні та надавав утримання як своїй дитині. Таким чином є доведеним факт визнання [PERSON] свого батьківства щодо [PERSON] . Згідно до ст. 57 КпШС УРСР діти, походження яких встановлено за спільною заявою батьків або за рішенням суду, мають ті ж права і обов`язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі. Позивачка під час дачі пояснень в суді зазначала, що на час смерті батька [PERSON] вона з ним спільно не проживала, а після його смерті, зокрема на протязі шести місяців фактично не вступала в управління або володіння спадковим майном, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подавала, а отже вона є таким спадкоємцем, який не прийняв спадщину після смерті [PERSON] . В той же час [PERSON] на час смерті [PERSON] спільно проживав із спадкодавцем де був зареєстрований, та на протязі шести місяців після смерті останнього вступив в управління його спадковим майном, зокрема належним [PERSON] житловим будинком, а також став володіти іншими особистими речами батька, а отже [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги таким, що прийняв спадщину, а відтак з часу відкриття спадщини набув право власності на житловий будинок загальною площею 95,7 кв.м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на вищевказаний житловий будинок. Спадкоємці за законом першої черги, визначені у ст. 1261 ЦК України відсутні. Позивачка є рідною сестрою для [PERSON] , а тому за положеннями ст. 1262 ЦК України являється спадкоємцем за законом другої черги. 18.05.2021 [PERSON] звернулась до Полонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] (а.с.93). 04.11.2024 завідувачка вище вказаної нотаріальної контори Загорська Д.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст. 1262 ЦК України у зв`язку з тим, що не підтверджені родинні відносини з померлим [PERSON] , а також для вчинення нотаріальної дії не подано оригіналу документа, котрий підтверджує право власності [PERSON] на вище згаданий житловий будинок (а.с.106-107). За положеннями статей 1216-1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частини 1, 2 ст. 1258, частина 1 ст. 1267 ЦК України встановлюють, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно до статей 1268 - 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені норми Цивільного Кодексу України суд приходить до таких висновків. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок загальною площею 95,7 кв.м з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , на який він набув право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті брата [PERSON] шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви у строк до шести місяців з часу відкриття спадщини, про те нотаріус відмовив для позивачки у видачі свідоцтва про право на спадщину із вказаних вище відстав. В ході судового розгляду доведено, що [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , а також що останній є рідним братом [PERSON] . В той же час у позивачки відсутній оригінал свідоцтва про право власності [PERSON] на згаданий вище жилий будинок, через що нотаріус не може видати для [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , а відтак суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачкою права власності на дане спадкове майно. Як вбачається із змісту позову в ньому заявлені вимоги також провстановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та сином, та що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як вказувалось вище у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , народженого [INFO] - відомості про батька відсутні. Заявлена вимога про встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та сином являється невірним способом захисту, оскільки вище наведеними нормами права в такому випадку передбачено встановлення факту, що [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , та оскільки така обставина в ході судового розгляду знайшла своє підтвердження, а тому суд

Outcome: partial