Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

30.01.2025 року позивач ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, посилаючись на те, що Товаритсво, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його. Як зазначив представник позивача, відповідач приєднався до договору постачання природного газу, шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу. Позивачем в період з травня 2022 року по грудень 2024 року (включно) було поставлено відповідачу природний газ, на загальну суму 9312,29 грн, вартість якого не сплачена, яку представник позивача просить стягнути в примусовому порядку та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розгляд справи проводити без участі представника за наявними в матеріалах справи доказами, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, на адресу суду надіслав заяву та просив долучити квитанцію, що підтверджує відсутність заборгованості за спожитий природний газ. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України,. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності (по частині) належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №375311184 від 22.04.2024. В порядку досудового врегулювання спору компанією в адресу відповідача [PERSON] було направлено вимогу про сплату заборгованості від 06.05.2024 року № 119/4.2.1-24386-2024/180817173 в сумі 12813,79 грн. (станом на дату надсилання вимоги боржнику), яка залишилась незадоволеною відповідачем. Згідно довідки «Фінансовий стан» (рахунок [NUMBER] ) вбачається, що сума заборгованості, за спожитий природний газ за період з травня 2022 року по грудень 2024 року (включно), становить 9312,29 грн (з врахуванням проплат). Судом встановлено, що перед зверненням до суду з даним позовом, позивач звертався до Фастівського міськрайонного суду Київської області з того ж предмету спору з заявою про видачу судового наказу. Однак, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2024 року відмовлено Товариству у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, визначено, що компанія зобов`язана постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Вказаний обов`язок кореспондується і статтями 6,7,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а ч.4 ст.13 цього Закону передбачено, що з пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутись будь-яка сторона, надавши другій стороні проект відповідного договору (змін до нього) складений згідно з типовим договором. Тобто з пропозицією укласти договір міг звернутись як позивач, так і відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Постановою НКРЕКП № 2500\~від 30.09.2015\~року «Про\~затвердження типового\~договору постачання\~природного газу\~побутовим споживачам» визначено, що договір між Постачальником природного газу та Споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або факт фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку споживача). За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ, що не заперечується ним та підтверджується шляхом фактичного споживання природного газу, що зазначено Оператором ГРМ, яким надано довідку під назвою «Фінансовий стан» з розрахунком суми заборгованості за період з травня 2022 року по грудень 2024 року (включно), яка становить 9312,29 грн. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 р. в редакції від 02.04.2020 до обов`язків споживача належить оплата за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. В свою чергу абзац 2 даної норми встановлює, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. Вартість використаного природного газу відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до тарифів, що визначаються нормами чинного законодавства. Накази про встановлення роздрібної ціни на газ для побутових споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» опубліковані на офіційному сайті Постачальника за посиланням https://gas.ua/gas-prices-for-home. За змістом п. 13 Розділу ІІ Правил постачання природного газу, які затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 2496 від 30.09.2015 р., Постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу в разі проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором. Відповідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідність до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи маютьрівні праващодо здійсненнявсіх процесуальнихправ таобов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, зокрема фотокопії квитанції № 212888 від 20.03.2025 року, відповідачем [PERSON] здійснено оплату за спожитий газ (о/р [NUMBER] ) в розмірі 9500,00 грн. Таким чином, відповідачем здійснено повне погашення заборгованості до початку розгляду справи, а тому станом на час розгляду справи відсутній предмет спору. Отже, сплативши на рахунок «Нафтогаз України» суму заборгованості за спожитий природний газ, [PERSON] фактично виконав зобов`язання перед позивачем зі сплати заборгованості за спожитий природний газ. З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що позивач не скористався жодною із передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Разом з тим, згідно роз`яснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. Водночас, оскільки відповідач після відкриття провадження у справі добровільно погасила заборгованість за надані послуги з постачання електричної енергії, вказані дії, як вказувалось вище, суд розцінює, як визнання позову відповідачем. Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1514,00 грн, а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1514,00 грн.

Outcome: dismissed