Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-30 00:00:00

05 грудня 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Позов мотивований тим, що 05 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством акціонерним комерційним банком «Аркада» (далі - ПАТ АКБ «Аркада») і [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 84279 (далі - договір про іпотечний кредит) з подальшими змінами і доповненнями відповідно до додаткових договорів від 05 січня 2018 року № 1, від 01 листопада 2019 року № 2, від 24 грудня 2019 року № 3, від 14 лютого 2020 року № 4, від 10 серпня 2020 року № 5 та від 20 травня 2021 року № 6, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти (кредит) у розмірі 470 216,46 грн строком користування до 01 січня 2048 року. Згідно пункту 2.2 договору про іпотечний кредит, з урахуванням змін внесених додатковим договором від 10 серпня 2020 року № 5, банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, включаючи день видачі і виключаючи день повернення, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 05 січня 2018 року до 31 жовтня 2019 року в розмірі 14,00 % річних; на період з 01 листопада 2019 року до 31 грудня 2019 року в розмірі 5,00 % річних; на період з 01 січня 2020 року до 13 лютого 2020 року в розмірі 14,00 % річних; на період з 14 лютого 2020 року до 30 червня 2020 року в розмірі 5,00 % річних; на період з 01 липня 2020 року до 09 серпня 2020 року в розмірі 14,00 % річних; на період з 10 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року в розмірі 4,75 % річних; починаючи з 01 січня 2021 року в розмірі 14,00 річних. Відповідно до пункту 1 додаткового договору від 20 травня 2021 року № 6 проводилась реструктуризація кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором з дати підписання цього додаткового договору по 24 вересня 2023 року включно. Сторони домовились, що незважаючи на інші положення кредитного договору, на строк дії цього додаткового договору встановлюється процентна ставка за користування кредитом у розмірі 0,01 річних (пункт 4 додаткового договору від 20 травня 2021 року № 6). Відповідно до пункті 5.2 додаткового договору про внесення змін та доповнень від 20 травня 2021 року № 6 позичальник зобов?язався щомісячно в рахунок погашення заборгованості сплачувати банку 4 000,00 грн. Однак позичальник не виконував покладених на нього зобов?язань за додатковим договором про внесення змін та доповнень від 20 травня 2021 року № 6. 30 червня 2023 року між ПАТ АКБ «Аркада» і АТ «Таскомбанк» укладено договір № GL3N223724 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1753, згідно якого права кредитора та іпотекодержателя перейшли до АТ «Таскомбанк», у тому числі за договором про іпотечний кредит від 05 січня 2018 року № 84279 з додатковими договорами, укладеними з [PERSON] . Позивач вказує, що банк свої зобов?язаня за договором про іпотечний кредит виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти в обсязі, обумовленому кредитним договором, які отримані ним, що підтверджується розпорядженням про перерахунок коштів від 05 січня 2018 року і Меморіальним ордером від 05 січня 2018 року № 1. Однак [PERSON] порушила законодавство України і умови договору про іпотечний кредит, своєчасно не сплачувала проценти за користування кредитними коштами у строки, визначені договором; кредит відповідно до графіка повернення кредиту не повертав, і як наслідок станом на 28 жовтня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 328 405,79 грн, з яких: 303 503,33 грн - основний борг (в тому числі прострочений); 24 902,46 грн - заборгованість про процентах (в тому числі простроченим). 24 липня 2024 року АТ «Таскомбанк» направило відповідачу повідомлення-вимогу про виконання боргових зобов?язань за договором про іпотечний кредит, однак станом на час подання позову погашення заборгованості не здійснено. Ураховуючи наведене, АТ «Таскомбанк» просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про іпотечний кредит від 05 січня 2018 року № 84279, яка станом на 28 жовтня 2024 року становить 328 405,79 грн, з яких: 303 503,33 грн - основний борг (в тому числі прострочений); 24 902,46 грн - заборгованість про процентах (в тому числі простроченим), а також понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суд ум. Києва від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. 16 січня 2025 року [PERSON] подала до Дніпровського районного суду м. Києва відзив, у якому просить в задоволенні позовної заяви відмовити в частині повернення боргу по платежам які ще настали. Відзив мотивований тим, що відповідач дотримувалась графіку повернення та сплачувала суму кредиту та відсотків в період з 15 вересня 2019 року до 14 січня 2025 рік, а всього на загальну суму у розмірі 116 810,67 грн. Однак з початком повномасштабного вторгнення рівень доходів відповідача значно знизився, а витрати зросли, що ускладнило процес своєчасного дотримання графіку платежів, вказує, що не відмовляється від виконання умов договору, надалі здійснює повернення грошових коштів. Також вказує, що в порушення вимог кредитного договору позивач не направив на адресу відповідачки вимогу про повернення коштів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 січня 2018 року між ПАТ АКБ «Аркада» і [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 84279, за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти у сумі 470 216,30 грн для участі у ФФБ з метою інвестування в житлове будівництво згідно договору про участь у ФФБ від 23 грудня 2017 року строком до 01 січня 2048 року. Позичальник зобов?язується на умовах договору повернути кредит в сумі 470 216,46 грн та сплатити проценти за користування кредитними коштами (пункт 2.1 договору про іпотечний кредит) (а. с. 41-51). Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 договору про іпотечний кредит, банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, включаючи день видачі і виключаючи день повернення, виходячи з процентної ставки в розмірі 14,00 річних. Розмір плати за користування кредитними коштами банк розраховує згідно п. 5.5 договору. При розрахунку процентів кількість днів року приймається за 365 днів у місяці за фактом. Забезпечення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та сама квартира, що буде збудована, щодо яких встановлюється іпотека відповідно до іпотечного договору. Іпотечний договір має бути укладений між банком і позичальником і посвідчений нотаріусом в приміщенні банку одночасно з укладенням цього договору (пункт 3.1 договору про іпотечний кредит). Банк має право вимагати дострокового розірвання договору, повернення кредиту, разом із сплатою процентів і передбачених договором неустойок, а також відшкодування збитків, завданих банку, у разі невиконання будь-якого з додаткових зобов?язань позичальника, передбачених підпунктами 4.4.10-4.4.12 пункту 4.4 розділу 4 договору, або у разі ненадання ним необхідних документів чи відомостей, або умисного подання неправдивих відомостей про себе. Вимога про дострокове повернення кредиту направляться позичальнику у письмовій формі та підлягає виконанню у повному обсязі протягом десяти календарних днів з дати її одержання або у інші строки, зазначені банком у листі-вимозі (пункт 4.1.10 договору про іпотечний кредит). Відповідно до пункту 4.1.11 договору про іпотечний кредит банк має право задовольнити свої вимоги щодо виконання позичальником зобов?язань за цим договором за рахунок предмета іпотеки, або іншого забезпечення, яке може бути надане позичальником, в тому числі, застави майнових прав та іншого майна і грошових коштів позичальника (поручителів, майнових поручителів), у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або іпотекодавцем обов?язків за цим та іпотечним договорами або у випадку надання недостовірної інформації, що міститься в документах на отримання кредиту. Відповідно до пункту 4.4.3 договору про іпотечний кредит, позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитними коштами у строки, визначені договором, та повертати кредит відповідно до графіку повернення кредиту, узгодженого сторонами в додатковому договорі. Згідно з пунктом 5.2 договору про іпотечний кредит позичальник зобов?язаний щомісячно, не пізніше 15 числа відповідного місяця платежу, сплачувати на рахунок банку проценти за фактичну суму та строк користування кредитними коштами станом на 29 число попереднього місяця. Проценти за користування кредитними коштами банк нараховує щомісячно з дати перерахування банком кредитних коштів. Нарахування процентів за користування кредитними коштами банк здійснює 29-го числа кожного місяця за період з 29-го числа попереднього місяця по 28 число поточного місяця (пункт 5.4 договору про іпотечний кредит). Згідно з пунктом 6.7.2 договору про іпотечний кредит, сторони домовилися, що в разі несплати позичальником чергового платежу (суми нарахованих процентів та/або суми кредиту) протягом трьох календарних місяців після настання строку сплати, банк має право, зокрема, задовольнити свої вимоги дострокового виконання основного зобов?язання за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог банку, що міститься в іпотечному договорі, в порядку, встановленому законодавством, а саме а) організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між позичальником та будь-якою особою (покупцем); б) від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі (покупцю) на підставі іпотечного договору; в) набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов?язань позичальника; г) звернути стягнення на предмет іпотеки - майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, шляхом повного виконання основного зобов?язання за договором за рахунок коштів внесених позичальником до ФФБ. Відповідно до пунктів 6.7.3, 6.7.4 договору про іпотечний кредит, сторони домовилися, що в разі несплати позичальником чергового платежу (суми нарахованих процентів та/або суми кредиту) протягом трьох календарних місяців після настання строку сплати, банк має право, зокрема, звернутися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавнчого напису та дострокове стягнення всієї суми заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та процентів за прострочку виконання позичальником своїх зобов?язань), а також суми необхідних витрат, пов?язаних з процедурою стягнення, за рахунок предмета іпотеки. Звернутися до суду з позовом про припинення дії договору та дострокове стягнення всієї суми заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та процентів за прострочку виконання позичальником своїх зобов?язань), а також суми необхідних витрат, пов?язаних з процедурою стягнення, за рахунок предмета іпотеки, та іншого майна позичальника. Згідно з пунктом 6.9 договору про іпотечний кредит, у разі порушення позичальником основного зобов?язання або обов?язків за цим договором та/або за іпотечним договором банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов?язання з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Розпорядженням ПАТ АКБ «Аркада» від 05 січня 2018 року зобов?язано перерахувати з рахунку [NUMBER] кредитні кошти в сумі 470 216,46 грн згідно договору про іпотечний кредит від 05 січня 2018 року № 84279 на рахунок [NUMBER] «Транзитний рахунок за розрахунками фізичних осіб згідно з договорами про участь у ФФБ ПАТ АКБ «Аркада» (а. с. 70). Згідно з меморіальним ордером від 05 січня 2018 року № 1 ПАТ АКБ «Аркада» внесло 470 216,46 грн за договором про участь у ФФБ від 05 січня 2018 року № 84279 за рахунок кредиту [PERSON] за договором про іпотечний кредит від 05 січня 2018 року № 84279 (а. с. 69). Додатковим договором від 05 січня 2018 року № 1 до договору про іпотечний кредит ПАТ АКБ «Аркада» і [PERSON] погодили графік повернення кредиту шляхом щомісячного внесення коштів в строки, вказані в графіку повернення кредиту, а саме починаючи з 15 вересня 2019 року і надалі кожного місяця 15 числа до 01 січня 2048 року включно, позичальник мав вносити 1 380,26 грн (а. с. 52-54). Додатковим договором від 01 листопада 2019 року № 2 до договору про іпотечний кредит ПАТ АКБ «Аркада» і [PERSON] сторони погодили викласти п. 2.2. Договору в такій редакції: «Банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виключаючи день повернення, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитом: на період з 05 січня 2018 року до 31 жовтня 2019 року - 14,00 % річних: на період з 01 листопада 2019 року до 31 грудня 2019 року - 5,00 % річних: починаючи з 1 січня 2020 року - в розмірі 14,00 % річних». (а. с. 55) Додатковим договором від 24 грудня 2019 року № 3 до договору про іпотечний кредит ПАТ АКБ «Аркада» і [PERSON] у зв?язку із заміною паспорта та зміною паспортних даних, сторони погодили внести зміни до договору про іпотечний кредит (а. с. 56). Додатковим договором від 14 лютого 2020 року № 4 до договору про іпотечний кредит ПАТ АКБ «Аркада» і [PERSON] погодили викласти пункт 2.2 договору про іпотечний кредит в такій редакції: «банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виключаючи день повернення, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 05 січня 2018 року до 31 жовтня 2019 року в розмірі 14,00 % річних; на період з 01 листопада 2019 року до 31 грудня 2019 року у розмірі 5,00 %; на період з 01 січня 2020 року до 13 лютого 2020 року у розмірі 14,00 % річних; на період з 14 лютого 2020 року до 30 червня 2020 року у розмірі 5,00 % річних; починаючи з 01 липня 2020 року в розмірі 14,00 % річних. Всі інші умови договору залишено без змін» (а. с. 57). Додатковим договором від 10 серпня 2020 року № 5 до договору про іпотечний кредит ПАТ АКБ «Аркада» і [PERSON] виклали пункт 2.2 договору про іпотечний кредит в такі редакції: «банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виключаючи день повернення, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 05 січня 2018 року до 31 жовтня 2019 року в розмірі 14,00 % річних; на період з 01 листопада 2019 року до 31 грудня 2019 року у розмірі 5,00 %; на період з 01 січня 2020 року до 13 лютого 2020 року у розмірі 14,00 % річних; на період з 14 лютого 2020 року до 30 червня 2020 року у розмірі 5,00 % річних; на період з 01 липня 2020 року до 09 серпня 2020 року у розмірі 14,00%; на період з 10 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року у розмірі 4,75%. починаючи з 01 січня 2021 року в розмірі 14,00 % річних. Всі інші умови договору залишено без змін» (а. с. 58). Додатковим договором від 20 травня 2021 року про внесення змін та доповнень № 6 до договору про іпотечний кредит банк проводить реструктуризацію кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором з дати підписання цього договору до 24 вересня 2023 року включно (пункт 1 додаткового договору). Сторони погодили, що неустойка (штраф, пеня), право на яку виникло до моменту укладення цього додаткового договору, не застосовується у разі виконання позичальником умов реструктуризації (пункт 2 додаткового договору). Позичальник не пізніше наступного дня після укладення цього додаткового договору зобов?язується сплатити банку кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 22 712,07 грн (пункт 3 додаткового договору). Сторони домовились, що незважаючи на інші положення кредитного договору, на строк дії цього додаткового договору встановлюється процентна ставка за користуванням кредитом у розмірі 0,01 річних (пункт 4 додаткового договору). Позичальник зобов?язаний щомісячно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачувати банку 4 000,00 грн (пункт 5.2 додаткового договору) (а. с. 59-61). 23 липня 2024 року АТ «Таскомбанк» направив [PERSON] повідомлення-вимогу про повернення заборгованості, яка станом на 22 липня 2024 року становить 317 028,56 грн, з яких: 303 503,33 грн - основний борг; 2 670,17 грн - строкова заборгованість за процентами; 10 855,06 грн - прострочена заборгованість за процентами (а. с. 71). Згідно з наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 28 жовтня 2024 рок становить 328 406,79 грн, з яких: 303 503,33 грн - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 24 902,46 грн - заборгованість про процентам (в тому числі прострочена) (а. с. 83). У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд враховує таке. Установлено, що спірні правовідносини виникли щодо неналежного виконання [PERSON] умов договору про іпотечний кредит від 05 січня 2018 року № 84279, з подальшими змінами і доповненнями додатковими договорами, укладених між [PERSON] та ПАТ АКБ «Аркада», внаслідок чого станом на 07 червня 2024 рок заборгованість становить 328 406,79 грн, з яких: 303 503,33 грн - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 24 902,46 грн - заборгованість про процентам (в тому числі прострочена), яку АТ «Таскомбанк» просить стягнути на свою користь. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та „продаж прав боргових вимог". Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Варто звернути увагу, що засади доказування у цивільному судочинстві свідчать, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.» Звертаючись з позовом позивач вказував що 30 червня 2023 року між ПАТ АКБ «Аркада» і АТ «Таскомбанк» укладено договір № GL3N223724 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого до АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги, зокрема, за договором про іпотечний кредит від 05 січня 2018 року № 84279, укладеним між ПАТ АКБ «Аркада» і [PERSON] . Проте матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження доводів позивача щодо набуття права вимоги за договором про іпотечний кредит від 05 січня 2018 року № 84279, укладеним між ПАТ АКБ «Аркада» і [PERSON]., за таких обставин позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит не підлягають задоволенню. На основі викладеного,

Outcome: dismissed