Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача ТОВ «Кошельок» - Крилов С.С. звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 3599806338-518328 від 15.11.2021 року в розмірі\~\~37\~417,79 грн. та просить стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 15.11.2021 року між сторонами був укладений Кредитний договір №3599806338-518328, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн., строком на 23 днів, зі сплатою відсоткової ставки 2,20% на добу за початковий строк кредитування. Зазначений договір укладено згідно ст..ст. 207,639 ЦК України та із застосуванням норм ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронний цифровий підпис», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок». Через неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість станом на 15.01.2025 року у розмірі\~\~37\~417,79 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 7 000,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування позикою 17\~402,00 грн., інфляційні збитки за період з 07.03.2022 року по 15.01.2025 року 10\~919,90 грн., 3% річних за період з 07.03.2022 року по 15.01.2025 року - 2 095,90 грн.. Вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Кошельок», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості в розмірі 37\~417,79 грн. та судові витрати у справі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 05.03.2025. 05.03.2025 судове засідання відкладено на 25.03.2025 та повідомлено останнього про розгляд справи, шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. У судове засідання 25.03.2025 року, представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В прохальній частині позовної заяви просить суд розглянути цивільну справу за його відсутності та задовольнити позов. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 5 на звороті) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 ЦПК України. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини, встановлені судом. Як убачається з матеріалів справи, 15.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 3599806338-518328, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн.(п.1.1 договору, р.3, паспорту кредиту), строком на 23 дні (п.2.1. договору, р.3, р.4 паспорту кредиту, п.1. графіку розрахунків), зі сплатою відсоткової ставки 2,2% на добу за початковий строк кредитування, який становить 10\~542,00 грн. (7000,00 грн. тіло кредиту + 3542,00 грн. відсотки за користування позикою за перші 23 дні). Відтак, згідно п.3.6 та п.3.7 кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 08.12.2021 року до 07.03.2022 року, за ставкою 2,2% на добу. Тобто на момент звернення із позовною заявою у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 24\~402,00 грн. (7\~000,00 грн. тіло кредиту + 3\~542,00 грн. відсотки за початковий строк користування позикою + 13\~860,00 грн. відсотки за продовжений строк користування позикою) (а.с.8-15) Позивачем виконано умови Договору та видано відповідачу грошові кошти в сумі 7 000,00 грн., що підтверджено підтвердженням платежу від 15.11.2021 року.(а.с.19) Таким чином, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Норми права, які застосував суд. Частиною 1\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1\~статті 207 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2\~статті 639 Цивільного кодексу України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка і висновки суду. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за фінансовим кредитним договором № 3599806338-518328 від 15.11.2021 року, внаслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню в розмірі суми заборгованості за кредитом - 7 000,00 грн. та суми заборгованості за відсотками - 17\~402,00 грн., а всього на загальну суму 24 402,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2\~ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у\~\~відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Так, Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Разом з тим,\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX\~(набрав чинності 17 березня 2022 року)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~не підлягають стягненню з відповідача з 07.03.2022 року по 15.01.2025 року. Суд вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу щодо нарахування такої суми, такою що не підлягає задоволенню. Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору Згідно\~з ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача (частина перша, друга\~статті 141 ЦПК України). При розподілі судових витрат по оплаті судового збору, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено всього на суму 37 417,79 грн., а задоволено 24 402,00 грн., тобто на 65 % (24\~402,00 грн х 100 % /37 417,79 = 65 % ). А саме, позовні вимоги задоволені на 65%, 2422,40 грн. (ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання позову, з врахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8) х 65% = 1574,56 грн. судового збору за розгляд справи в суді, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст. ст.\~525,\~526,\~536,\~598,\~599,\~612,\~625,\~629,\~1048 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial