Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15 листопада 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту №418386, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн строком до 01.12.2018 року. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус України» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення позивачу прав вимоги, в тому числі за договором №418386 від 15 листопада 2018 року. На момент відступлення прав вимоги заборгованість відповідача по кредиту становила 25376,00 грн. Позивачем на суму заборгованості нараховані 3% річних в розмірі 2 280,93 грн, сума збитків від інфляційних втрат в розмірі 10 108,18 грн. Загальна заборгованість становить 37 765,11 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У судове засідання сторони не викликались. На електронну адресу суду надійшов відзив на позов, згідно з яким форма кредитного договору не відповідає положенням ст. 1055 ЦК України. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Наголошено на тому, що загальна позовна давність становить три роки. Однак суд не бере до уваги зазначений відзив та долучені до нього докази, оскільки документ не підписаний електронним підписом та до нього не долучено докази надсилання відзиву позивачу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. На підставі викладеного суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ухвалою від 23 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 15 листопада 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] укладено індивідуальну частину договору № 418386 про надання фінансового кредиту. Відповідно до умов договору Товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Строк дії договору 16 днів. Сторони погодили сплату фіксованої процентної ставки за користування кредитом в розмірі 1,71% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.1.5 Договору кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта або шляхом здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи. Невід`ємною частиною договору є Правила надання фінансовий кредитів ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на сайті Товариства. За порушення строків виконання зобов`язань за договором, та у разі продовження строку користування кредитом (пролонгації), передбачено сплату процентів у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту. Згідно з п. 4.1., п.4.4 Договору сторони несуть відповідальність за порушення умов договору згідно чинного законодавства України та цього договору. У випадку прострочення повернення суми кредиту передбачено сплату пені у розмірі 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів. Також передбачено сплату штрафу: на четвертий день прострочення у розмірі 100 грн, на 30 (тридцятий) день прострочення 300 грн; на 90 (дев`яностий) день прострочення 500 грн. Розділом 8 Договору визначені реквізити та підписи сторін, в тому числі зазначено прізвище, ім`я і по батькові клієнта, його РНОКПП, номер і серія паспорта, дата і ким він виданий, адреса його реєстрації. Договір підписано позичальником електронно-цифровим підписом 15 листопада 2018 року о 12:55:08. Електронними підписами підписано також додаток №1 до договору Графік розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору та згідно з яким повернення кредиту та сплата процентів має бути здійснена не пізніше 01 грудня 2018 у загальному розмірі 8 915,20 грн. Позивачем надана довідка про ідентифікацію, в якій зазначені дані відповідача [PERSON] , номер кредитного договору та сума кредиту, річна процентна ставка, оtp-пароль, дата та час подачі заявки на кредит, фінансовий номер телефона позичальника, дата банківського переказу 15 листопада 2018 року о 12:57:19. Як видно із картки обліку договору (розрахунок заборгованості) підписаного ТОВ «Авентус Україна», на суму кредиту позичальника [PERSON] в період з 15 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року нараховувались проценти у розмірі по 126,00 грн щодня, а всього нараховано процентів 2\~016,00 грн. 05 грудня 2018 року нараховано штраф у розмірі 100 грн, 31 грудня 2018 року у розмірі 300 грн. З 05 грудня 2018 року по 18 лютого 2019 року здійснювалося нарахування пені в сумі 210,00 грн за кожен день прострочення платежу, всього нараховано пені 15 960,00 грн. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу №1. Відповідно до Реєстру прав вимог №13 від 18 лютого 2019 року до цього договору позивач набув право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] за договором № 418386 від 15 листопада 2018 року в сумі 9 016,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості станом на дату відступлення прав вимоги заборгованість відповідача становила 25 376,00 грн, з яких 7\~000,00 грн сума боргу за кредитом, 2 016,00 грн проценти, 15\~960,00 грн пеня, 400,00 грн інші штрафи. На зазначену суму загальної заборгованості позивачем за період з 26 травня 2021 року по 23 травня 2024 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 10 108,18 грн, 3% річних 2280,93 грн. Загальна сума заборгованості згідно з розрахунком відповідача становить 37 765,11 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Аналіз зазначених норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що "відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. У тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається". Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13 від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20). Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи спірні правовідносини, судом встановлено, що спірні правовідносини за кредитним договором виникли 15 листопада 2018 року, тобто пізніше, ніж укладено договір факторингу №1 від 12 квітня 2018 року. Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання за кредитним договором №418386, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу на підставі Договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року. Отже, враховуючи, що строк дії договору обчислюється з моменту його укладення, то правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з цього часу, тобто з 15 листопада 2018 року. Майбутня вимога на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Авентус Україна» стосовно [PERSON] на момент укладення договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року не існувало та сторони не могли передбачити, що 15 листопада 2018 року буде укладено кредитний договір №418386. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у цьому випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не довело порушення його прав з боку [PERSON] та наявність права звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладений після відступлення ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Отже,\~оцінивши кожний\~доказ з\~точки зору\~їх належності\~та допустимості,\~а сукупність\~доказів з\~точки зору\~достатності та\~взаємозв`язку,\~суд вважає,\~що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. На підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed