Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що з грудня 2015 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , 29.12.2021 дані відносини припиненні. Від даних відносин у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Створюючи родину із Відповідачем, позивач була впевнена що вони зможуть стати взірцем сімейного щастя для оточуючих. Але через деякий час позивач зрозуміла, що вони сторонні один одному люди. Відповідачу не зрозумілі елементарні поняття про сім`ю та дітей, [PERSON] не виявляв бажання працювати та займатись вихованням дитини, спочатку позивач не звертала на це увагу сподіваючись, що любов до дитини та цікавість життям сина прокинуться пізніше, але на жаль, цього не сталось, оскільки хронічний егоїзм, лінощі, моральна деградація, не дозволяли та не дозволяють [PERSON] приділяти увагу чому-небуть, окрім власної персони. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, порушує уявлення дитини про батька та повноцінну родину, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, на надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Стягнуті судом аліменти сплачує мати Відповідача. Окрім того, наявність запису про батька у свідоцтві про народження дитини перешкоджає [PERSON] піклуватись про надання синові найкращого, наприклад вона не може самостійно змінити місце реєстрації дитині, вивезти за кордон та інше, оскільки [PERSON] категорично відмовляється спілкуватись. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилась. Представник позивача - адвокат Шаповалов І.В. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач та її представник не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №402 (а.с. 12) підтверджено, що батьками неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , є позивач та відповідач. Малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Також встановлено, що позивач повністю займається вихованням дитини та його утриманням. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не зустрічається та не спілкується з дитиною, не піклується про її духовний і фізичний розвиток, не цікавиться життям та здоров`ям дитини (а.с. 14,15). Згідно зі змісту висновку виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 13.03.2025 №8/33-954, вбачається, що малолітнім сином опікується [PERSON] відповідно до листа управління - служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпропетровської області від 05.03.2025 №2-371-06-24 відповідач [PERSON] відмовився надавати доступ до місця свого проживання, пояснення працівникам вказаного органу місцевого самоврядування не надав, свою думку щодо предмету спору не висловив. Станом на 10.03.2025 [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 16086 грн. Також, на електронну пошту служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради надійшло пояснення [PERSON] з яких з`ясовано, що в останній раз він спілкувався з сином, [PERSON] у 2021 році. Проте, орган опіки та піклування при прийнятті рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] покладається на розсуд суду. Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка батька щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов`язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, утриманні та її здоровому розвитку, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved