Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-17 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Ключенкову Х.В. звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою до [PERSON] визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26.09.2017 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу діти постійно проживали з матір`ю. 25.09.2021 позивач уклала шлюб з [PERSON] . Наразі діти проживають з матір`ю та вітчимом в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить чоловікові позивачки. Відповідач з дітьми не спілкується, не приймає участі в їх житті, не цікавиться їх станом здоров`я, має заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач зняв дітей із зареєстрованого місця проживання, у зв`язку з чим виникла необхідність у реєстрації їх місця проживання. Однак, оскільки [PERSON] на момент подачі позову виповнилося повних 12 років, для здійснення реєстрації його місця проживання необхідна згоду іншого з батьків, а саме відповідача. На прохання позивача щодо надіслання нотаріально засвідченої згоди відповідач відмовляє, у зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом про визнання місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.07.2024 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цією ухвалою на підставі ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України витребувано від органу опіки та піклування адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 05.11.2024 на виконання вимог ухвали суду від 24.07.2024 органом опіки та піклування адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надано висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 21.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові. Відповідач у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності, а також відзиву на позов до суду не надходило. Представник третьої особи - адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача та представника третьої особи, ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, що відповідає ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 01.07.2006 сторони уклали шлюб, у якому [INFO] народилась донька [PERSON] , про що 19.12.2006 зроблено актовий запис № 1487, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 25.09.2012 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції; [INFO] народився син [PERSON] , про що 16.08.2011 зроблено актовий запис № 735, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 16.08.2011 Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. 26.09.2017 на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/1803/17 шлюб між сторонами розірвано. На підставі судового наказу, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 03.04.2023, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30.03.2023 і до досягнення дітьми повноліття. 25.09.2021 позивач уклала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 745, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.09.2021 Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно акту обстеження умов проживання від 30.08.2024, [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , дочкою [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на 2 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 2 кімнат. Житлове приміщення укомплектовано всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Для [PERSON] створено окрему кімнату, яку він розділяє із сестрою [PERSON] , окреме спальне місця. Дитина забезпечена одягом, взуттям, канцелярією, технічними засобами для навчання. Даніїл повідомив спеціалістам відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, що з рідним батьком [PERSON] не бажає спілкуватися. Бажає мешкати з матір`ю. З висновку органу опіки та піклування адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району встановлено, що питання про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 16.10.2024, враховуючи результати перевірки орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Частиною 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За положеннями ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей від 20.11.1989, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом після розлучення сторін з вересня 2017 року малолітній проживає разом з матір`ю, у 2023 році відповідач виїхав за межі України, знявши малолітнього сина із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Жодних заходів до евакуації дитини із прифронтового міста відповідач не вжив, з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, про визначення місця проживання до суду не звертався. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встанволено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. Відповідно до п. 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідач має можливість приймати участь у вихованні дитини в рівній мірі з його матір`ю, при цьому мати має всі умови для проживання та виховання дитини, тому на підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, зважаючи на позицію самої дитини, яка висловила бажання проживати разом з матір`ю [PERSON] , суд прийшов до переконання, що малолітньому [PERSON] , [INFO] , буде якнакраще проживати разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , що буде повністю відповідати правам та інтересам дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved