Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 29.09.2006 уклали кредитний договір №DNHDGK00000346. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк»зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22 420 доларів США на термін до 28.09.2017, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов?язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DNHDGK00000346. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 04.10.2021 має заборгованість - 34 425, 07 доларів США, яка складається з наступного: 8045, 56 доларів США - заборгованість за кредитом; 8 688, 53 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 470 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16 220, 98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором, яку просят стягнути з відповідача. Представник [PERSON] - адвокат Трегуб Ю.Є. надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що на підтвердження видачі позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів надано заяву на видачу готівки № 1 віл 29.09 2006 на суму 20 000 доларів США, однак зазначений документ не є підтвердженням отримання [PERSON] суми кредитних коштів у розмірі 20 000 доларів США. Доказів на підтвердження видачі суми кредитних коштів у розмірі 2 420 доларів США позивачем взагалі не надано. Наголошувала, що в матеріалах справи взагалі відсутня виписка по особовому рахунку, що унеможливлює визначення суми заборгованості позичальника та її наявність. Також заперечувала щодо стягнення комісійної винагороди. Зазначала, що кредитні кошти надано на строк з 29.09.2006 по 28.09.2017, а тому за наявності заборгованості станом на 28.09.2017 позивач мав право на протязі трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Сплив строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надав відповідь на відзив в якій зазначав, що сума виданих коштів складається з суми коштів передбачених для придбання нерухомості, а саме 20 000 доларів США, та коштів для оплати страхових платежів, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 договору, а саме 2 420 долар США). Кошти у розмірі 2 420 доларів США згідно з умов договору не повинні видаватись позичальнику через касу, а перераховуються на страховий рахунок відповідно який відкритий задля цих цілей згідно з договором страхування, тому посилання позивача не відповідають дійсності та умовам договору. В підтвердження зазначених обставин додатково надають виписку по рахунку для підтвердження проведення операцій за кредитним договором, а саме видачі кредитних коштів. Зазначали, що винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту та винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,21 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування. Таким чином, п. 1.1 договору в частині винагороди (комісії) не суперечить нормам діючого законодавства. Також зазначав, що позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано, такий договір не може вважатись виконаним. Оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про відкладення розгляду справи. Представник позивача при розгляді даної справи неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення судових засідань. В судове засідання, призначене на 04.03.2025 представник позивача надав знов клопотання про відкладення, що свідчить про обізнаність по дату та час проведення судового засідання. В обґрунтування клопотання представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» посилався на зайнятість в іншому судовому засіданні. Наведені представником відповідача обставини в обґрунтування причин неявки у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Позивач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. При цьому, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності, у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 14.06.2022 в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості призначено економічну експертизу. 03.07.2024 на адресу суду надійшло повідомлення № СЕ-19/104-23/41060-ЕК від 17.06.2024 про неможливість проведення судової експертизи. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 29 вересня 2006 року між сторонами кредитного договору № DNHDGK00000346, [PERSON] отримала кредит в сумі 20 000 доларів США (на придбання нерухомості), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 28 вересня 2017 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений договір іпотеки № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року, за умовами якого в іпотеку була передана квартира [ADDRESS] . Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1238043 від 27.03.2025 між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номера № 351, 352, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, до « Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» перейшло право вимоги, як первісному кредитору за кредитними та забезпечувальними договорами, за яким перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Зазначені обставини встановлені також апеляційним судом Дніпропетровської області від 26.10.2017 в справі № 202/4346/15-ц. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав та інтересів судом встановлено статтею 16 ЦК України, зміст частини першої якої визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга статті 16 ЦК України встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів. Системний аналіз вказаних норм права, дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягає дійсне порушене право позивача. На час звернення до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» відступило «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» право вимоги за договорами про іпотечні кредити, зокрема по кредитному договору № DNU0GK00000918 від 21 листопада 2006 року, укладеному між позивачем та відповідачкою [PERSON] , а тому АТ КБ «Приватбанк» на час звернення з позовом до суду не був особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог статті 3 ЦПК України, а тому не мало право вимоги до відповідачки за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.03.2025, є дата складення повного судового рішення 28.03.2025.

Outcome: dismissed