Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування, у якій позивач просить: стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю - [PERSON] за адресою її проживання; стягнути з відповідача всі судові витрати. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.10.2024 року відкрито загальне позовне провадження. Одночасно з цим зобов`язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради надати до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва суду від 21.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання з`явилися позивач, його представник та відповідач. Представник третьої особи до суду не з`явився з невідомих суду причин, надавши заяву у якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав, щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини зазначив, що бажає щоб питання щодо визначення місця проживання дитини вирішувалося порівну з позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 17.07.2014 року. Дитина, [PERSON] , проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що відповідачем не заперечується та підтверджується актом про фактичне місце проживання особи від 05.09.2024 року (а.с.13). Позивач, матір дитини, [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (паспорт серії [NUMBER] ). У витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (ФОВА - 002037917) [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягувалася, наявної чи непогашеної судимості не має, відомості про розшук - відсутні. Відповідно до довідки - характеристики (ДОП СП ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області) [PERSON], [INFO] до адміністративної відповідальності не притягувалася, на профілактичних обліках не перебувала. З пояснень [PERSON] та [PERSON] , які наявні в матеріалах справи, слідує, що вихованням та розвитком дини займається мати. Батько участі у вихованні дитини майже не приймає. Обов`язками, як батько дитини - нехтує. Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.12.2024 року № 23967/02.02.01-22/06/14/24, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] крім цього у висновку зазначено, що спеціалістами служби було здійснено вихід за адресою проживання матері з дитиною. Приватний будинок з усіма комунікаціями та зручностями, для дитини обладнане окреме місце в кімнаті з матір`ю, наявні гаджети для навчання, меблі, речі за сезоном, продукти в достатній кількості. [PERSON] працює та має стабільний дохід (що також підтверджується довідкою №239 з місця роботи від 02.09.2024 року, яка наявна в матеріалах справи). У догляді за дитиною, коли працює мати, допомагає бабуся. Згідно характеристики з Миколаївської гімназії№24 [PERSON] постійно підтримує зв`язок з вчителем. Зі слів класного керівника є позитивним прикладом для сина, вкладає в нього правильні моральні цінності та орієнтири. У висновку також зазначено, що батько дитини [PERSON] в ході розгляду питання комісією повідомив, що він проти проживання сина з матір`ю, пояснюючи це тим, що син в нього зареєстрований та сам хлопчик не хоче проживати з матір`ю. Запевнив, що пізніше буде подавати зустрічний позов щодо проживання сина з ним. Батько працює водієм та має роз`їзний характер роботи. Однак [PERSON] , запевнив, що під час його відрядження дитина буде залишатися з нянею. В ході бесіди з малолітнім [PERSON] спеціалісти служби у справах дітей адміністрації Центрального району з`ясували, що хлопчик при виборі, з ким проживати, вагається, але віддає перевагу проживання з батьком, пояснюючи це тим, що у батька він відчуває себе більш комфортно, що це його квартира, в якій він тривалий час проживав разом з батьком та матір`ю, коли вони були однією сім`єю, у нього там є власна кімната. До того ж батько забрав собаку, яку подарував синові, а хлопчик дуже полюбив її. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд виходить із такого. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вивчивши матеріали справи судом встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю [PERSON] , яка створила належні умови для її проживання, а орган опіки та піклування не вбачає підстав для зміни місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (частина друга статті 171 Сімейного кодексу України). Під час складання висновку органом опіки та піклування було з`ясовано думку дитини щодо місця її проживання. [PERSON] надав перевагу проживанню з батьком. Суд бере до уваги думку дитини під час вирішення цього спору. При цьому слід зазначити, що сторони у справі не досягли згоди щодо місця проживання дитини, а з вимогами про визначення місця проживання дитини до суду звернулася лише мати дитини. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що із позов про визначення місця проживання дитини разом з ним до суду не звертався та на час розгляду справи звертатися не має наміру. Отже, суд виходячи із приписів частини третьої статті 171 Сімейного кодексу України з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини вважає за необхідне постановити рішення щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає таке. [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Шлюб між сторонами розірвано, відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва №487/5093/24 від 17.07.2024 року. Дитина проживає з матір`ю, що в свою чергу не заперечується відповідачам [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 181 ЦПК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Із наведеної норми слідує, що аліменти підлягають стягненню з на користь того з батьків, з ким проживає дитина. При цьому спосіб стягнення аліментів (частина від заробітку (доходу) чи тверда грошова сума) обирається саме стягувачем аліментів. У даному випадку спосіб стягнення аліментів визначається [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини. 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] . Тож з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає таке. Частиною другою статті 183 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У судовому засідання відповідач [PERSON] позивні вимоги про стягнення з нього аліментів, у розмірі і спосіб визначеному позивачем, а саме - частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, визнав, просив задовольнити. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. З [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ( частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до приписів 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 211,20 грн за подання до суду позову про визначення місця проживання дитини та на користь держави 1 211,20 грн судового збору за подачу позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved