Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-26 00:00:00

У червні 2024 року адвокат Скоробогатько В.Ю. в інтересах позивача [PERSON] звернулися до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . За час життя вона склала заповіт на все належне майно позивачу [PERSON] , до реєстрації шлюбу мала прізвище « [PERSON] ». Позивач виїхала з України з початком війни і тому не мала можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою при прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] [INFO] . Позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропущений встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, позивачу рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Позивач не подала заяви про прийняття спадщини у визначений строк з поважних, незалежних від неї обставин, оскільки фактично проживала в іншій країні. Враховуючи викладене, просить суд визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] , визнавши причину пропуску такого строку поважною. Ухвалою суду від 14 червня 2024 року позов залишений без руху. Ухвалою суду від 24 червня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року відкладено підготовче засідання за клопотанням представника позивача про відповідне. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено через неявку позивача та її представника. Ухвалою суду від 26 листопада 2024 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Другої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи відкладений. 23 грудня 2024 року розгляд справи у судовому засіданні відкладений через ненадходження витребуваних документів з нотаріальної контори. 24 грудня на адресу суду надійшла копія спадкової справи. 30 січня 2025 року розгляд справи у судовому засіданні відкладений через клопотання представника позивача про відповідне, у зв`язку із необхідністю підготовки до розгляду справи. 04 березня 2025 року справу знято з розгляду. Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача, у якому заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Додатково просив прийняти до уваги письмові пояснення позивача [PERSON] , у яких остання просила визначити додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Виконкому, у якій просила прийняти рішення згідно чинного законодавства та з урахуванням доказів у справі. У письмових поясненням представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд встановив, що позивач [PERSON] до реєстрації шлюбу мала прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені з « [PERSON] » на « [PERSON] » серії [NUMBER] , яке видане 10 жовтня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 50, та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , де « [PERSON] » змінила прізвище на « [PERSON] », яке видане 24 червня 2017 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 242. (а. с.11, 13) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 22 жовтня 2021 року, про що складено відповідний актовий запис № 2037. (а. с. 12) 21 липня 2010 року [PERSON] склала заповіт на онуку [PERSON] , заповіт посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Каліушко О.Є. за реєстровим № 790. [PERSON] є онукою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження [PERSON] та її матері [PERSON] . На підставі Свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло від 31.12.1997 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 листопада 2003 року за реєстровим № 1-2836, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 17, 19) Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуліч О.С. від 28 травня 2024 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини. Спадкоємець на момент смерті спадкодавця не подала заву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини в указаний законом шестимісячний строк. Роз`яснено оскарження постанови до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. (а. с. 8) Відповідно до копії спадкової справи № 37/2024, яка заведена приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуліч О.С., із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] звернулась її онука [PERSON] . Позивачу 28 травня 2024 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подання заяви про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання. Звертаючись із позовом сторона позивача вказує, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин, оскільки протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач перебувала за кордоном та у зв`язку з цією обставиною пропустила строк для прийняття спадщини. Відповідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкоємцем. Відповідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частина 3 статті 1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень, які викладені у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними, при цьому, слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18, від 08 червня 2023 року у справі №585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі №671/208/22. У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини, представник позивача послалася на те, що строк для прийняття спадщини після смерті бабусі позивач пропустила через перебування за межами країни з 03.03.2022 року та із введенням на території України воєнного стану внаслідок воєнної агресії рф проти України. Однак із довідки Державної прикордонної служби № 19-43652/18/24-Вих.від 24.06.2024 видно, що позивач [PERSON] здійснювала в`їзд та виїзд з України на протязі 03.03.2022 року по 11.06.2024 року. (а. с. 59) Разом з тим, відповідно ч.6 ст.1 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. Спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України встановлений Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Доказів неможливості з`явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивач суду не надала. У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію. Таким чином, перебування спадкоємця за межами країни не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. А відтак, безпідставними є доводи представника позивача про те, що перебування позивача за межами України є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторона позивача не надала жодного доказу на підтвердження позовних вимог, а тому суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові. Згідно вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати,\~у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed