Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-27 00:00:00

1. Виклад позиції позивача. Представник Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» 08.07.2024 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за загально-будинкові потреби опалення та абонентське обслуговування, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за загально будинкові потреби опалення та абонентське обслуговування в сумі 7\~032,73 грн. Позов обґрунтований тим, що між Комунальним підприємством «Теплопостачання м. Одеси» та [PERSON] укладено договір №5142 від 01.10.2007 на постачання теплової енергії на об`єкти споживача згідно Додатку №1 Договору, які розташовані за адресами у [ADDRESS] та [ADDRESS] . Термін дії договору пролонговано згідно п.10.4. Відповідач свої зобов`язання по оплаті за загально будинкові потреби опалення та абонентське обслуговування не сплачував, внаслідок чого за період з листопада 2021 по квітень 2023 утворилась заборгованість у розмірі 7\~648,95 грн. Позивач звернувся до суду з позовом та у зв`язку з тим, що відповідач сплатив борг, ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 29.05.2023 закрито провадження у справі №522/9885/23. Представник позивача стверджує в позові, що в наступному періоді відповідач знехтував виконанням своїх зобов`язань по оплаті за загально будинкові потреби опалення та абонентське обслуговування, внаслідок чого в нього у період з травня 2023 по травень 2024 утворилась заборгованість в розмірі 7032,73 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідач [PERSON] 30.10.2024 надав до суду відзив на позов (а.с.54-60), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що: - договір, на який посилається позивач діяв на протязі 4 років до 17.10.2011, який розірвано за ініціативою споживача у зв`язку тим, що у відповідача відпала необхідність у споживанні теплової енергії, ним встановлено індивідуальну систему електро опалення в належних йому приміщеннях. Належні відповідачу приміщенні були відімкнені від загальних мереж теплопостачання, встановлені лічильники теплової енергії були опломбовані, показники цих лічильників занесені до актів, підписаних обома сторонами. Більше ніяких договорів відповідач не укладав і на протязі 14 років не мав жодних договірних відносин; - відповідач сплатив борг у справі №522/9885/23 за період з 11.2023 по 04.2023 не розібравшись з процесуальними тонкощами та будучи введеним в оману представниками позивача; - позивач належним чином не довів факт того, що відповідач отримував житлово-комунальні послуги, не підтвердив належними доказами; - позивач не довів наявної заборгованості з наданням чіткого і ясного розрахунку розподілення витрат на приміщення відповідача, тощо. Представник позивача 06.11.2024 надав додаткові пояснення у справі (а.с.72-76), просить суд задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що відключення приміщень відповідача від теплопостачання не звільняє його від обов`язку оплати на ЗПО, частка відповідача була вирахована відповідно до Методики пропорційно до загальних площ нежитлових приміщень, тощо. Відповідач [PERSON] 17.12.2024 надав до суду заперечення на додаткові пояснення (а.с.92-95), просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд задовольнити позов (а.с.68-69). В судовому засіданні відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позов. Згідно ч.1 ст.244\~ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Відтак, суд 24.03.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п.5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу від 08.07.2024 цивільну справу розподілено судді Петрюченко М.І. (а.с.40). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 16.07.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.43-44). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень за адресами у [ADDRESS] (а.с.11-12) та [ADDRESS] (а.с.13-14). Між Комунальним підприємством «Теплопостачання м.Одеси» та [PERSON] укладено договір №5142 від 01.10.2007 на постачання теплової енергії на об`єкти споживача згідно Додатку №1 Договору, які розташовані за адресами у [ADDRESS] та [ADDRESS] . Термін дії договору пролонговано згідно п.10.4 (а.с.7-10). Згідно заяви [PERSON] від 17.10.2011 вбачається, що він звернувся із заявою до заступника директора по загальним про припинення теплопостачання до об`єктів по договору №5142, на об`єктах встановлено прибори обліку (а.с.61). Судом досліджено копії: - звітів за теплову енергію по договору №5142 (а.с.62-63), де показники на початок та кінець звітного періоду є незмінні; - акту схоронності пломб (а.с.64) - фотокопії зображень лічильників (а.с.65-66). Згідно розрахунку заборгованості по договору №51422 з абонентом фізичною особою [PERSON] за період з 01.05.2023 по 01.06.2024024 утворилась заборгованість в розмірі 7032,73 грн. (а.с.5-6). Комунальним підприємством «Теплопостачання м.Одеси» 06.06.2024 направлено на адресу [PERSON] претензію на суму 7032,73 грн. (а.с.30). Згідно листа ОСББ «Філатова 90» від 15.12.2024 вказано, що [PERSON] є членом ОСББ «Філатова 90». Заборгованості зі сплати внесків немає. Усі місця загального користування та допоміжні приміщенні в будинку за адресою: [ADDRESS] не опалюються, у цих приміщеннях згідно проекту будинку відсутня система опалення. Між ОСББ «Філатова 90» та Комунальним підприємством «Теплопостачання м.Одеси» не укладено договорів на поставку теплової енергії до будинку (а.с.96). ІV. Оцінка Суду. За приписами частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 322\~ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач зобов`язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Частиною другою статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що послуга з постачання теплової енергії виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Пунктом 2 частини п`ятої статті 7 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно пункту 2 частини другої статті 10 Закону України\~«Про комерційний\~облік теплової\~енергії та\~водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (надалі МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі квартири/нежитлового приміщення. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.08.2019\~№830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Правила). Відповідно до пункту 13 Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. За змістом пункту 14 Правил відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. В пункті 24 Правил передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком (пункт 24 Правил). Розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги відповідно до обраної моделі договірних відносин (пункт 27 Правил). Відповідно до пункту 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Таким чином, співвласники квартир у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення (відокремлення) окремих квартир такого будинку від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Наказом Міністерства\~регіонального розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України\~від 22.11.2018\~№315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (далі Методика). Ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загально будинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів. У абзаці 4 пункту 2 розділу 1 Методики зазначено, що загально будинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Згідно абзацу 2 пункту 3 розділу 1 Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Відповідно до розділу ІІІ Методики передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%. Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у підвалах, тех. підпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20%; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загально будинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії. Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові №357/4664/16-ц від 20.11.2019. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. За приписами частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункти 5, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). В силу положень частини другої статті 7 Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) (підпункт 13 пункту 44 Правил). Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18. За положеннями частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, як встановлено, згідно листа ОСББ «Філатова 90» від 15.12.2024 вказано, що [PERSON] є членом ОСББ «Філатова 90». Заборгованості зі сплати внесків немає. Усі місця загального користування та допоміжні приміщенні в будинку за адресою: [ADDRESS] не опалюються, у цих приміщеннях згідно проекту будинку відсутня система опалення. Між ОСББ «Філатова 90» та Комунальним підприємством «Теплопостачання м.Одеси» не укладено договорів на поставку теплової енергії до будинку (а.с.96). В матеріалах справи відсутні технічний проект будинку, схеми його мереж, зокрема мереж теплопостачання. Таким чином, судом встановлено, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому розташовано нежитлове приміщення позивача, усі місця загального користування та допоміжні приміщенні не опалюються, у цих приміщеннях згідно проекту будинку відсутня система опалення. Відповідно, відповідачем не здійснюється опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також не витрачається теплова енергія на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що нарахування відповідачу плати за постачання теплової енергії в частині витрат на загально будинкові потреби за адресою спірного нежитлового об`єкту нерухомості: [ADDRESS] належного відповідачу у розмірі 3878,31 грн., що наводиться у розрахунку заборгованості (а.с.5-6), є протиправним, відповідно позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Разом з тим? докази того, що відповідачем не здійснюється опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також не витрачається теплова енергія на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання за іншим нерухомим нежитловим приміщенням, належним відповідачу, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] в матеріалах справи відсутні. Відповідно, суд доходить висновку, що позивачем здійснюється опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також витрачається теплова енергія на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за загально будинкові потреби опалення та абонентське обслуговування в сумі 3154,42 грн. підлягає задоволенню. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжної інструкції від 18.06.2024 (а.с.1) позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача частково пропорційно долі задоволеної вимоги у розмірі 1514 грн. З цих підстав,

Outcome: partial